РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.07.2025Справа № 910/4137/25
За позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Капітал Інвест Україна"

про стягнення 111984,29 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Капітал Інвест Україна" про стягнення 111984,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані не сплатою відповідачем вартості спожитих комунальних послуг.

Ухвалою суду від 07.04.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

14.04.2025 від позивача через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали від 07.04.2025.

Ухвалою суду від 22.04.2025 відкрито провадження в справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

26.05.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, оскільки, позивач не надав доказів в підтвердження обставин надання послуг, вартість яких він просить стягнути. Також відповідач вказав на обов`язок позивача виставляти рахунки на оплати, а оскільки, вони не були виставлені та направлені відповідачу у нього не настав обов`язок з оплати послуг. Крім того, позивач не є власником одного з приміщень, заборгованість за надання комунальних послуг власнику якого, просить стягнути позивач.

30.05.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що відповідач не висував жодних претензій щодо обсягу та якості наданих послуг. Крім того, позивач вважає, що в рішенні Господарського суду від 31.07.2023 № 910/7748/23 встановлені преюдиційні обставини щодо надання послуг позивачем відповідачу за інший період.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.05.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка Капітал Інвест Україна" (ідентифікаційний код 38389342) є власником квартири № 274 у будинку № 3 по вулиці Івана Мазепи у місті Києві, загальною площею 299,60 кв м.

Суд відзначає, що відповідач не заперечував і не спростовував обставин щодо перебування у нього на праві власності означеного майна.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.02.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка Капітал Інвест" (ідентифікаційний код 38348002) є власником групи приміщень № 10 у будинку № 4/6 по вулиці Івана Мазепи у місті Києві, загальною площею 67 кв м. Право власності набуте на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2021.

Суд відзначає, що відповідач заперечував належність йому означеного приміщення на праві власності, що зокрема і підтверджується поданими позивачем доказами.

З поданої позивачем Інформації з реєстру щодо квартири № 11 у будинку № 4/6 по вул. Івана Мазепи вбачається, що означена квартира належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Ніка Капітал Інвест" з ідентифікаційним кодом 38348002 (яке не є стороною у даній справі), а не відповідачу, Товариству з обмеженою відповідальністю "Ніка Капітал Інвест Україна" (з ідентифікаційним кодом 38389342). Тобто відповідач не є власником квартири № 11 по вул. Івана Мазепи 4/6 у місті Києві.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.03.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка Капітал Інвест Україна" (ідентифікаційний код 38389342) є власником квартири № 11 у будинку № 4/6 по вулиці Івана Мазепи у місті Києві, загальною площею 77,4 кв м.

Відповідач не заперечував і не спростовував обставин щодо належності йому означеного майна на праві власності.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Про питання організації управління районами в м. Києві" №1112 від 10.12.2010 багатоквартирні будинки № 3, № 4/6 по вул. Мазепи Івана у м. Києві як об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, віднесено до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

Розпорядженням Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 № 509 "Про перезакріплення майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управлення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації" проведено перезакріплення об`єктів житлового фонду Печерського району на баланс Комунального підприємства "Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва". Згідно з розпорядженням № 48 від 28.01.2015 останнє перейменовано на Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва".

На підставі рішення №270/270 від 09.10.2024 Київської міської ради "Про удосконалення структури житлово-комунальним господарством міста Києва" вказані вище будинки передано на балансове утримання Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва".

У позовній заяві вказано, що відповідачу щомісяця надавались квитанції про сплату нарахувань за послуги, якими відповідач повідомляється про наявність у нього заборгованості за спожиті послуги.

Відповідач не звертався до позивача в порядку, передбаченому Законом України "Про житлово-комунальні послуги", за оформленим актом-претензією про неякісне надання позивачем послуг та вимогою про перерахунок наданих послуг.

14.07.2015 в газеті "Хрещатик" позивачем було опубліковано договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір між сторонами з приводу надання житлово-комунальних послуг в письмовому вигляді укладений не був.

До матеріалів справи позивач надав рахунки-повідомлення виставлені Комунальним концерном "Центр комунального сервісу": за період з 01.02.2023 по 01.01.2024, за адресою: м. Київ, вул.. Івана Мазепи, 3А, кв. 274 ; за період з 01.09.2021 по 01.07.2023, за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, 4/6, кв. 10 ; за період з 01.09.2019 по 01.12.2019, з 01.02.2020 по 01.11.2020, з 01.01.2021 по 01.09.2022, 01.12.2022, з 01.01.2023 по 01.07.2023, за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, 4/6, кв 11. Рахунки виставлені саме щодо об`єктів нерухомості без зазначення власника (споживача).

Як зазначає позивач, відповідач відмовився від отримання паперових рахунків-повідомлень про нарахування йому оплати за комунальні послуги.

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 № 668 "Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)" визначено тариф по житловому будинку № 3А по вул. Івана Мазепи у місті Києві у розмірі 7,38 грн за 1 кв м та по житловому будинку 4/6 по вул. Івана Мазепи у місті Києві у розмірі 7,49 грн за 1 кв м.

Відповідач не сплачує комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

За адресою:

м. Київ, вул. Івана Мазепи 3, квартира 274 заборгованість рахується за період з січня 2023 по березень 2025 загальною сумою 59698,35 грн (тариф 7,38 грн*на площу 299,6 кв м=2211,05 грн на місяць);

м. Київ, вул. Івана Мазепи 4/6, квартира 10 заборгованість рахується за період з серпня 2021 по лютий 2025 загальною сумою 14081,22 грн (тариф 5,21 грн*на площу 63,1 кв м=328,75 грн на місяць);

м. Київ, вул. Івана Мазепи 4/6, квартира 11 заборгованість рахується за період з серпня 2019 по лютий 2025 загальною сумою 38204,72 грн (тариф 7,49 грн*на площу 77,4 кв м=579,73 грн на місяць).

Оцінюючи доводи позивача, а також наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За нормами частини 4 статті 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених статтею 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", передбачена своєчасна сплата за спожиті житлово-комунальні послуги (пункт 10 частини 1).

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Суд зазначає, що відповідач у розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг.

За приписами статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: - забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; - інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з приписами статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Однак, судом встановлено, що відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг між Позивачем та Відповідачем не був укладений.

Пунктом 1 та 5 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Так, суд зазначає, що відсутність письмово оформленої двосторонньої угоди про надання житлово-комунальних послуг не позбавляє споживача обов`язку з щомісячної оплати фактично спожитих послуг до укладення відповідного договору.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16, від 20.11.2024 по справі №463/6799/18.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Як уже було зазначено вище судом Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.06.2017 № 668 "Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)" визначено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

З розрахунків поданих позивачем вбачається, що при визначенні зобов`язань відповідача з оплати комунальних послуг, були застосовані тарифи, визначені Розпорядженням № 668.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, позивачем надавались у спірні періоди послуги з утримання будинків та прибудинкової території за адресою: м. Київ, вул. Івана Мазепи, 3, в якій відповідач є власником квартири № 274; м. Київ, вул. Івана Мазепи, 4/6, в якій відповідач є власником квартири № 11. Докази того, що відповідач висував будь-які претензії щодо якості обсягу та належності надання відповідних послуг суду надано не було.

Оскільки, відповідачу на праві власності не належить квартира № 10 у будинку по вул. Івана Мазепи, 4/6, він не є споживачем житлово-комунальних послуг за означеною адресою, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача їх вартості у сумі 14081,22 грн. Докази того, що відповідач споживав комунальні послуги за вказаною адресою суду надані не були.

Так як відповідач є власником квартири № 274 по вул. Івана Мазепи, 3 та квартири № 11 по вул. Івана Мазепи 4/6, він зобов`язаний оплачувати вартість наданих йому комунальних послуг у сумі 59698,35 грн та 38204,72 грн відповідно, що загалом становить 97903,07 грн.

Проте, доказів оплати наданих позивачем послуг у розмірі 97903,07 грн матеріали справи не містять.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

У ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ст.77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зауважує, що стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Суд не враховує твердження позивача про преюдиційність рішення Господарського суду міста Києва від 31.07.2023 № 910/7748/23, оскільки, воно не стосується обставин, що входять до предмету доказування у даній справі.

Відповідач не спростував обстави щодо наявності у нього заборгованості за спожиті послуги у сумі 97903,07 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка Капітал Інвест Україна" (01004, м. Київ, вул. Басейна, буд. 7, літера А, н/п з № 1 по № 8, групи приміщень 13, ідентифікаційний код 38389342) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (01021, м. Київ, провулок Івана Мар`яненка, буд.7, ідентифікаційний код 35692211) заборгованість в сумі 97903 (дев`яносто сім тисяч дев`ятсот три) грн 07 коп. та судовий збір в розмірі 2647 (дві тисячі шістсот сорок сім) грн 25 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення боргу у розмірі 14081,22 грн - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко