ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2025 Справа № 917/452/25

за позовною заявою КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» (36000, м. Полтава, вул. Пилипа Орлика, 40, )

до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтава (вул. Сінна, буд. 36, м. Полтава, 36039, )

про стягнення 531560 грн. 39 коп.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін: згідно протоколу

КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтава про стягнення 531560 грн. 39 коп. заборгованості за Договором з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення № 130 - 2 від 09.12.2020 .

Ухвалою від 05.03.25 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі, справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 27.03.2025, запропонувати, зокрема, відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

26.03.25 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

18.04.25 від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

23.05.25 від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

Інші заяви чи клопотання сторони не подавали.

Підготовчі засідання по справі суд відкладав.

У підготовчому засіданні, 27.05.2025р., судом здійснено дії та з`ясовані всі питання, передбачені ст.ст.177, 182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 27.05.2025р. суд постановив закрити підготовче провадження у справі № 917/452/25, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 10.07.2025.

В судовому засіданні 10.07.25 суд заслухав вступне слово представників позивача стосовно вимог заявленого позову та відповідача стосовно заперечень проти позову, з`ясував обставини справи та дослідив докази, після чого перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача позов підтримав, представник відповідача просив суд зменшити розмір пені.

В судовому засіданні 10.07.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив час його проголошення в цьому ж судовому засіданні. Після перерви суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні 08.07.25 суд склав вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

09 грудня 2020 року між КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» (далі - Позивач, Виконавець) та Квартирно - експлуатаційним відділом м. Полтава (далі - Відповідач, Споживач) укладено Договір № 130 - 2 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (надалі - Договір).

Згідно із п. 2.1. Договору Виконавець зобов`язується надавати Споживачеві послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - Послуги), а Споживач зобов`язується оплачувати Послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 2.2. Договору об`єкти Споживача, на які надаються Послуги за Договором, та їх адреси визначені в Додатку № 1 до Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору Тарифи на послуги встановлюються уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення встановлені:

1. Постановою НКРЕКП від 22.12.2021 № 2868 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення КОМУНАЛЬНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ», у відповідності до якого вартість 1 м3 (з ПДВ) становить: 16,488 грн. на централізоване водопостачання; 17,280 грн. на централізоване водовідведення.

2. Постановою НКРЕКП від 28.05.2024 № 1013 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення КОМУНАЛЬНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ», у відповідності до якого з01.06.2024 вартість 1 м3 (з ПДВ) становить: 27,756 грн. на централізоване водопостачання; 25,296 , грн. на централізоване водовідведення.

Розмір плати за абонентське обслуговування з 01.05.2022 року по 31.12.2023 становив 13,80 грн. з ПДВ на послугу з централізованого водопостачання та 13,80 грн. з ПДВ на послугу з централізованого водовідведення. З 01.01.2024 року розмір плати за абонентське обслуговування становить 15,00 грн. з ПДВ на послугу з централізованого водопостачання та 15,00 грн. з ПДВ на послугу з централізованого водовідведення.

Тарифи на послуги розміщені на офіційному сайті підприємства в розділі «Споживачам» за посиланням: https://www.vodokanaI.poItava.ua/spozhivacham/normi-ta-tarifi/

Плата за послуги розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів на послугу та обсягу спожитих послуг, визначеного відповідно до законодавства.

У разі зміни тарифів у період дії ДОГОВОРУ нові тарифи застосовуються з моменту їх введення в дію без внесення додаткових змін до ДОГОВОРУ.

Відповідно до п. 4.1. Договору надання Послуг здійснюється Виконавцем в межах добових, місячних та річних норм централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які визначені відповідно до Розрахунку об`ємів Послуг (додаток № 3 Договору).

У відповідності до п. 4.2. Приймання водолічильника на облік оформлюється Актом про прийняття до розрахунків приладів обліку води з підписами представників ВИКОНАВЦЯ і СПОЖИВАЧА (Додаток № 6 до ДОГОВОРУ).

У разі виходу лічильника з ладу, а також якщо лічильник визнаний непридатним до експлуатації при проходженні Держповірки, встановлюється прилад обліку у відповідності до п. 4.4. Договору.

Пунктом 4.3. Договору визначено, що перелік та характеристика приладів обліку, за якими здійснюється облік обсягів Послуг, наданих Споживачу, визначений в Акті про прийняття до розрахунків приладів обліку води (додаток № 6 до Договору).

Пунктом 4.11. Договору визначено, що до 20 числа розрахункового місяця, СПОЖИВАЧ надає ВИКОНАВЦЮ Звіт про показники приладів обліку Розрахункового місяця за формою, визначеною в Додатку № 4 до ДОГОВОРУ.

Відповідно до п. 4.11. виходячи з даних Звітів про показники приладів обліку Розрахункового місяця, наданих СПОЖИВАЧЕМ ВИКОНАВЦЮ, ВИКОНАВЕЦЬ визначає об`єм наданих СПОЖИВАЧУ ПОСЛУГ за Розрахунковий місяць.

Після визначення об`єму наданих СПОЖИВАЧУ ПОСЛУГ за Розрахунковий місяць, СПОЖИВАЧ повинен самостійно отримати рахунок на оплату ПОСЛУГ у ВИКОНАВЦЯ. Згідно із п. 4.12. Договору - розрахунок по оплаті ПОСЛУГ за розрахунковий місяць повинен бути проведений СПОЖИВАЧЕМ шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок ВИКОНАВЦЯ не пізніше останнього числа місяця, що є розрахунковим.

Оплата за ПОСЛУГИ вважається здійсненою з моменту зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ВИКОНАВЦЯ.

У платіжному дорученні СПОЖИВАЧ повинен в призначенні платежу зазначити розрахунковий місяць, за який проводиться оплата, а також номер та дату ДОГОВОРУ. Така оплата зараховується ВИКОНАВЦЕМ в наступній послідовності: а) плата за абонентське обслуговування; б) плата за ПОСЛУГИ.

У разі відсутності у платіжному дорученні цих даних, така оплата зараховується ВИКОНАВЦЕМ в наступній послідовності: а) плата за абонентське обслуговування; б) оплата пені, інфляції та 3% річних (за наявністю); в) погашення боргових зобов`язань (за наявністю); г) оплата поточних платежів.

Як визначено п. 4.13 Договору (в редакції Додаткової угоди № 3 від 19.12.2022 року) - оплата за нарахування по актам порушень та обстежень, пеня, плата за скид понаднормативних забруднень та інші платежі, оформлені розрахунками, здійснюється СПОЖИВАЧЕМ до останнього числа розрахункового місяця.

Відповідно до п. 4.14. Договору Якщо СПОЖИВАЧ має розбіжності щодо об`ємів наданих йому ПОСЛУГ, він зобов`язаний подати їх ВИКОНАВЦЮ у письмовій формі в строк до закриття розрахункового місяця і оплатити в порядку та строки, визначені в п.4.12. ДОГОВОРУ, той об`єм ПОСЛУГ, до якого СПОЖИВАЧ не має заперечень.

Розбіжності щодо наданих ПОСЛУГ вирішуються СТОРОНАМИ в порядку, визначеному в п.10.5. ДОГОВОРУ.

Згідно з п. 4.17. Договору за вимогою однієї з СТОРІН, але не рідше одного разу на рік, станом на перший календарний день, що настає за останнім днем такого року, здійснюється обов`язкове звіряння розрахунків по оплаті за надані ПОСЛУГИ, що оформлюється актом звірки, який підписується уповноваженими представниками СТОРІН. При наявності заборгованості за спожиті ПОСЛУГИ за минулий період і неможливістю своєчасного, повного її погашення, СПОЖИВАЧ зобов`язаний письмово погодити з ВИКОНАВЦЕМ порядок погашення такої заборгованості.

Відповідно до п.п. 5.2.8. п. 5.2. Договору Споживач зобов`язаний оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, інші нарахування згідно умов ДОГОВОРУ, у строки, встановлені ДОГОВОРОМ.

Відповідно до п.п. 5.2.16 п. 5.2 Договору СПОЖИВАЧ зобов`язаний письмово шляхом подання заяви інформувати ВИКОНАВЦЯ про зміну власника нежитлового приміщення (іншого об`єкта нерухомого майна) протягом 10 календарних днів з дня настання таких змін;

Сповіщати ВИКОНАВЦЯ у письмовій формі протягом 10 днів з дня настання відповідної події: про зміну найменування, банківського рахунка, місцезнаходження СПОЖИВАЧА, фактичної адреси виконавчого органу СПОЖИВАЧА, його поштової адреси; зміну в найменуванні об`єкта водопостачання; передачу об`єкта або мереж водопостачання та каналізації іншій особі; припинення права СПОЖИВАЧА на користування об`єктом водопостачання та/або водовідведення; припинення/призупинення виробничої діяльності, реорганізації, ліквідації; перебудову внутрішніх водопровідних і каналізаційних мереж; установку насосів; приєднання Субспоживачів; зміну кількості населення у житловому секторі (при наявності такого на балансі СПОЖИВАЧА);

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що СПОЖИВАЧ несе відповідальність за невиконання умов ДОГОВОРУ. Несвоєчасне внесення платежів за ПОСЛУГИ шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України.

Пунктом 10.1. ДОГОВІР набирає чинності з моменту підписання СТОРОНАМИ та скріплення печатками, і в частині надання ПОСЛУГ діє до 31.12.2020 р., а в частині їх оплати - до повного виконання.

Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із СТОРІН не повідомить письмово іншій СТОРОНІ про відмову від ДОГОВОРУ, ДОГОВІР вважається продовженим на кожен наступний календарний рік.

Згідно із п. 11.2. Договору усі правовідносини, що виникають з ДОГОВОРУ та не врегульовані ним, регламентуються відповідними нормами законодавства України, зокрема Правилами №190, тощо, а також - застосовуваними до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 11.3. Договору визначено, що суперечки (розбіжності), що виникають при виконанні умов ДОГОВОРУ, вирішуються шляхом переговорів, а у випадках неможливості їх вирішення - спір передається на розгляд суду відповідно до законодавства України.

Позивач вказує, що:

- всупереч умовам Договору Відповідач порушує строк оплати за Послуги, таким чином станом на 01.10.2024 року Відповідач має заборгованість по сплаті за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 531560 грн. 39 коп., яка складається з:

заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення - 429891 грн. 83 коп.;

пені у розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення - 101668 грн. 56 коп.

- позивачем на адресу Відповідача неодноразово направлялись попередження з вимогою оплати заборгованості: 30.08.2024 - досудове попередження за вих. № 1927; 30.08.2024 - попередження про відключення за вих. № 1927;

- між Позивачем та Відповідачем була проведена звірка взаємних розрахунків станом на 01.01.2025, де відповідач підтвердив наявність заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, про що було складено відповідний акт.

- відповідач знав про існуючу заборгованість, але не вчиняв жодних дій щодо виконання свого зобов`язання по Договору, чим порушив норми діючого Законодавства.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 531560 грн. 39 коп. заборгованості за Договором з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення № 130 - 2 від 09.12.2020, з них: заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення - 429891 грн. 83 коп.; пеня у розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення - 101668 грн. 56 коп.

Відповідач у відзиві вказав на таке:

- як вбачається з Рахунків на оплату послуг з централізованого постачання та (або) централізованого водовідведення, що містяться в матеріалах справи, Позивач систематично порушував умови Договору, а саме абз. 3 п. 4.11 (Рахунки: №261-10, №521-09, №521-10, №521-11, №261-06/П, №261-10/П, №521-05/П, №521-06/П, №521-09/П, № 521-10/П, №521-11/П), що значно вплинуло на здатність КЕВ м. Полтава вчасно здійснити розрахунки. Таким чином, Позивач порушує пункт 6.2.1 Договору (ВИКОНАВЕЦЬ несе відповідальність за невиконання умов Договору). Звідси виникає конфлікт у правильності обліку прострочених днів.

КЕВ м. Полтава вчинив усі можливі заходи для своєчасної оплати послуг в межах своєї юрисдикції, в той час, як Позивач жодним чином не заперечує і не аргументує неналежне виконання господарського зобов`язання, а саме надання розрахунків на оплату послуг, зі свого боку.

- Відповідач є розпорядником державних коштів 4 ступеню, тобто кошти, які Міністерству оборони довелося б виділити на сплату пені у даній справі, можуть бути розподілені розпорядникам вищого ступеню, де вони можуть бути більш необхідними.

Штрафні санкції є надмірно великими у порівнянні із заподіяними збитками (у даному випадку Позивач не поніс жодних збитків або упущеної вигоди).

Тому відповідач просить суд взяти до уваги дані обставини та відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо нарахування штрафних санкцій, а саме пені, або зменшити суму на 75%.

У наданих суду поясненнях відповідач повідомив суд про факт сплати позивачу суми основного боргу у повному обсязі. Факт сплати відповідачем суми основного боргу представник позивача у судовому засіданні підтвердив.

Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як установив суд, спір між сторонами виник з приводу стягнення заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 429891 грн. 83 коп. згідно з Договором з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення № 130 - 2 від 09.12.2020.

За своєю правовою природою, правовідносини, що склалися між сторонами, щодо надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, підпадають під договір про надання послуг, а саме: статті 901 Цивільного кодексу України.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд враховує, що при зверненні з позовом позивач вказав, а відповідач не спростував, що станом на 01.10.2024 року Відповідач має заборгованість по сплаті за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 429891 грн. 83 коп.

У відзиві відповідач не заперечував факт отримання послуги від позивача на вказану суму.

Згідно з приписами частини 4 статті 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Згідно із п. 4.12. Договору - розрахунок по оплаті ПОСЛУГ за розрахунковий місяць повинен бути проведений СПОЖИВАЧЕМ шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок ВИКОНАВЦЯ не пізніше останнього числа місяця, що є розрахунковим. Оплата за ПОСЛУГИ вважається здійсненою з моменту зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ВИКОНАВЦЯ.

За вказаного, оскільки сторони у договорі обумовили строк оплати відповідачем за договором, то згідно ч.І ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас, суд звертає увагу, що наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку. За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 920/1343/21 від 29.04.2020 р.).

Твердження позивача, що станом на дату подачі позову, обов`язки щодо своєчасної оплати Відповідачем вартості наданих послуг не виконані, підтверджені матеріалами справи та відповідачем не спростовані.

При цьому, як зазначив відповідач та підтвердив представник у судовому засіданні 10.07.25, після звернення позивача з позовом до суду відповідач повністю сплатив суму основного боргу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наявність доказів сплати відповідачем суми основного боргу після звернення позивачем до суду, провадження у справі у цій частині вимог підлягає закриттю в зв`язку із відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Крім суми основного боргу позивач також просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення - 101668 грн. 56 коп.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що СПОЖИВАЧ несе відповідальність за невиконання умов ДОГОВОРУ. Несвоєчасне внесення платежів за ПОСЛУГИ шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України.

Позивач у позові відповідно до наданого розрахунку просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 101668 грн. 56 коп., нараховану за загальний період з 01.04.2024 по 30.11.2024.

Матеріалами справи підтверджується факт прострочення оплати вартості наданих послуг, що свідчить про наявність правових та фактичних підстав для стягнення з відповідача пені

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення пені, не виявив завищення її розміру з боку позивача, а тому вимоги в цій частині є правомірними.

Разом з тим, відповідач у відзиві заявив клопотання про зменшення розміру пені на 75%.

В обґрунтування клопотання відповідач прохає взяти до уваги таке:

- Відповідач є органом військового управління в системі Збройних Сил України, являється складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкований ІНФОРМАЦІЯ_1 та фінансується за рахунок бюджетних коштів по програмах Міністерства оборони України по загальному та спеціальному фондам. Все майно Заявника є загальнодержавною власністю та надано йому на праві оперативного управління.

- Фінансування від Міністерства оборони України на сплату послуг надходить на початку місяця за фактично спожиті послуги та не завжди у повному обсязі. Листи про недофінансування та наявну заборгованість надсилаються до Міністерства оборони України.

- сплата по рахункам відбувається по мірі надходження фінансування. Станом на 01.01.2025 заборгованість КЕВ м. Полтава складає 437 565,76 грн., що підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків. КЕВ м. Полтава визнає наявність заборгованості, але повністю не погоджується з нарахуванням пені.

- Оплата штрафних санкцій та пені коштами, передбаченими для оплати водопостачання та водовідведення неможлива, оскільки усі оплати відбуваються виключно за кодом призначення (КЕКВ 2272). У Державному бюджеті для Міністерства оборони України не передбачені витрати на сплату штрафних санкцій, тому оплата штрафних санкцій у вигляді пені не є доцільною, оскільки її оплата є нецільовим використанням бюджетних коштів.

- Збитки, завдані Відповідачеві - безпосередня шкода державі в особі Міністерства оборони України, оскільки стягненням додаткових коштів у вигляді пені завдається шкода інтересам держави.

- Внаслідок військової агресії (війни) російської федерації проти України, введено воєнний стан в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

- Наразі всі кошти Міністерства оборони України, за які в тому числі фінансується КЕВ м. Полтава, виділяються виключно для підтримання обороноздатності нашої країни.

- Відповідач є розпорядником державних коштів 4 ступеню, тобто кошти, які Міністерству оборони довелося б виділити на сплату пені у даній справі, можуть бути розподілені розпорядникам вищого ступеню, де вони можуть бути більш необхідними.

- Відповідно, КЕВ м. Полтава також міг би витратити дані кошти не на сплату пені, а на закупівлі необхідних для підтримання обороноздатності України ресурсів.

- Витрачання коштів, призначених для оборони України, на сплату штрафних санкцій, створюють умови для неотримання коштів, необхідних для підтримання обороноздатності та використання їх за цільовим призначенням, військовими частинами, які забезпечуються у тому числі і Квартирно-експлуатаційним відділом міста Полтава.

Позивач у відповіді на відзив заперечує проти зменшення пені.

Щодо цього клопотання суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Касаційний господарський суд Верховного Суду у постанові від 13.01.2020 у справі № 902/855/18 звертає увагу на те, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК та ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховувалися такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20): ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Також, у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 штрафні санкції мають на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Частина друга статті 233 ГК України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, а матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв`язку з невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором.

Суд також враховує баланс інтересів сторін, а також те, що відповідач являється складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкований ІНФОРМАЦІЯ_1 та фінансується за рахунок бюджетних коштів по програмах Міністерства оборони України по загальному та спеціальному фондам. Крім того судом враховано факт повної оплати відповідачем суми основного боргу, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Суд визнав зазначені обставини винятковими та дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення належного до стягнення розміру пені на 75%. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 25417,14 грн. В іншій частині вимог про стягнення пені позов задоволенню не підлягає з мотивів, викладених судом.

Відповідно до частини 1 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони).

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

На підставі матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 25417,14 грн пені підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню, у частині вимог про стягнення суми основного боргу провадження у справі підлягає закриттю у зв"язку із відсутністю предмету спору, у іншій частині позову суд відмовляє.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд враховує правову позицію, викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 902/339/16, що судові витрати у разі зменшення судом розміру неустойки (штрафу) покладаються на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Отже, витрати по сплаті судового збору, що покладаються на відповідача (з урахуванням часткового задоволення позову), в розмірі 1525,03 грн.

Сума судового збору, сплаченого за вимогами в частині яких провадження у справі закрите, може бути повернута позивачу з бюджету у порядку, встановленому ст..7 ЗУ «Про судовий збір» у разі подання позивачем відповідної заяви. Наразі така заява від позивача не надходила.

Керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтава (вул. Сінна, буд. 36, м. Полтава, 36039, ) на користь КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ «ПОЛТАВАВОДОКАНАЛ» (36000, м. Полтава, вул. Пилипа Орлика, 40, ) 25417,14 грн пені, а також судовий збір у розмірі 1525,03 грн.

3. Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 429891,83 грн. основного боргу.

4. У іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.07.2025

Суддя Киричук О.А.