ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2025 р. Справа№ 910/1493/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

секретар судового засідання: Гріщенко А.О.

за участі представників сторін:

від позивача Било Ю.О.

від відповідача не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Український нафтогазовий інститут»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2025

у справі № 910/1493/25 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Акціонерного товариства «Український нафтогазовий інститут»

до Київської міської ради

про визнання укладеним договору про поновлення договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст заяви про забезпечення позову

21.02.2025 позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд заборонити Київській міській раді вчиняти дії, у відношенні земельної ділянки кадастровий номер :75:041:0044, з передачі у володіння чи користування або відчуження у будь-який спосіб земельної ділянки іншим юридичним чи фізичним особам.

На думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову у відношенні до земельної ділянки щодо передачі у володіння користування або відчуження земельної ділянки іншим юридичним чи фізичним особам може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по поновленню порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

1.2. короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 910/1493/25 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не наведено обставин на підтвердження вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, у тому числі дій, спрямованих на відчуження, передачу у володіння спірної земельної ділянки, а саме лише посилання заявника на те, що у нього наявне припущення про ймовірність відчуження, передачу у володіння відповідачем земельної ділянки, кадастровий номер :75:041:041:0044, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Акціонерне товариство «Український нафтогазовий інститут» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 910/1493/25 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2025 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1493/25 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Український нафтогазовий інститут» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/1493/25.

Матеріали справи № 910/1493/25 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 02.04.2025) відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1493/25 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Український нафтогазовий інститут» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 05.06.2025.

05.06.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 розгляд справи № 910/1493/25 призначено на 02.07.2025.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає, що відмова у забезпеченні позову не ґрунтується на чинному законодавстві, порушує баланс інтересів сторін та суперечить позиції Верховного Суду в даній категорії справ.

Позивач вважає очевидним те, що невжиття заходів забезпечення позову з високою імовірністю може призвести до укладення відповідачем договору оренди з іншою особою, що утруднить виконання судового рішення у даній справі.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відтак, з урахуванням частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, справа розглядається за наявними матеріалами.

2.4. явка в судове засідання

У судове засідання 02.07.2025 з`явився представник позивача, підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи в суді апеляційної інстанції був повідомлений належним чином та завчасно, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку ухвали суду до його електронного кабінету системи «Електронний суд».

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, що не з`явився, за наявними у справі матеріалами.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

Акціонерне товариство «Український нафтогазовий інститут» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач) про визнання укладеним договору про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.03.2006 між Київською міською радою (далі - Орендодавець) та Акціонерним товариством «Український нафтогазовий інститут» (далі - Орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки, згідно якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у своє володіння і користування земельну ділянку площею 0,1320 га для експлуатації та обслуговування будівель і споруд інституту, що розташована по проспекту Академіка Палладіна, 44, у Святошинському районі м. Києва (кадастровий номер :75:041:0044). 20.03.2006 року Договір оренди земельної ділянки був зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис у книзі записів державної реєстрації договорів за № 75-6-00274, а земельну ділянку передано Орендарю за актом приймання-передачі від 20.03.2006, підписаним сторонами. 19 грудня 2018 року між Сторонами укладено Договір про поновлення договору оренди земельної ділянки, згідно п. 1 якого, поновлено на 5 років (до 19.12.2023 року). 15.11.2023 року, (більш ніж за місяць до закінчення строку оренди) Орендар, скористався переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк та направив Орендодавцеві лист-повідомлення від 14.11.2023р №01-125, про поновлення договору оренди земельної ділянки шляхом вкладення останнього у бокс для звернення юридичних осіб до Київської міської ради (підтверджується записом в журналі вихідної кореспонденції Позивача за 14.12.2023. В департаменті лист-повідомлення від 14.11.2023 №01-125, направлений 15.11.2023, датували 23.11.2023. 22.12.2023 року Департамент земельних ресурсів КМДА направив Позивачу лист № 05716-17216 з «висновком» Департаменту про те, що «таким чином, Товариство втратило переважне право на укладення договору оренди на новий строк». Вказані вище обставини стали причиною звернення до суду, оскільки, позивач вважає, що його право на укладення договору оренди на новий строк було порушено.

У позовній заяві викладена заява про забезпечення позову, у якій заявник просить суд заборонити Київській міській раді вчиняти дії у відношенні земельної ділянки, кадастровий номер :75:041:0044, з передачі у володіння чи користування або відчуження у будь-який спосіб земельної ділянки іншим юридичним чи фізичним особам.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 заяву про забезпечення позову повернуто заявнику з підстав недотримання заявником вимог п. 6 ч.1 ст. 139 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 відкрито провадження про справі за правилами загального позовного провадження.

21.02.2025 позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд заборонити Київській міській раді вчиняти дії у відношенні земельної ділянки, кадастровий номер :75:041:0044, з передачі у володіння чи користування або відчуження у будь-який спосіб земельної ділянки іншим юридичним чи фізичним особам.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, а також посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з чим погоджується судова колегія, виходячи з наступного.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Подібні за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19 тощо.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18 та від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачеві або іншим особам здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 та від 26.10.2020 у справі №907/477/20.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що Київською міською радою порушуються його права на першочергове поновлення договору оренди земельної ділянки шляхом фактичного ухилення від виконання умов договору та відмови відповідача укласти відповідний договір. На думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову у відношенні до земельної ділянки, кадастровий номер :75:041:0044, з передачі у володіння користування або відчуження земельної ділянки іншим юридичним чи фізичним особам, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по поновленню порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Дослідивши доводи заявника в контексті заявлених позовних вимог, судова колегія вважає, що саме лише посилання заявника на те, що у нього наявне припущення про ймовірність відчуження, передачі у володіння, відповідачем земельної ділянки, кадастровий номер :75:041:041:0044, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. При цьому достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суд зауважує, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на заявника.

Натомість, у даному випадку, заявник не надав жодних доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Крім того, колегія суддів наголошує, що позивачем не наведено обставин на підтвердження вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, зокрема дій, спрямованих на відчуження, передачу у володіння спірної земельної ділянки іншим особам, як про це стверджує позивач.

Саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази, а також без відповідного обґрунтування необхідності вжиття запропонованого ним заходу забезпечення позову не може бути підставою для постановлення ухвали про забезпечення позову.

Судовою колегією враховано доводи позивача, однак суд звертає увагу, що наведені заявником підстави для вжиття заходів забезпечення позову є припущеннями, що не є достатньо обґрунтованими підставами для застосування заходів забезпечення позову.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Доводи позивача щодо наявності підстав для забезпечення позову, зокрема щодо уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача щодо виконання рішення суду колегія суддів вважає виключно припущеннями, що не підтверджені доказами, а самі лише припущення чи твердження про імовірність труднощів при виконанні рішення суду не можуть бути належними та достатніми підставами для застосування заходів забезпечення позову.

Висновки суду першої інстанції позивачем в поданій апеляційній скарзі не спростовано, а доводи щодо неповного з`ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права судова колегія відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду прийнята у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав її скасовувати або змінювати не вбачається.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 910/1493/25 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Акціонерного товариства «Український нафтогазовий інститут» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 910/1493/25 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

У зв`язку зі залишенням без змін ухвали місцевого господарського суду, розподіл сум судового збору здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Український нафтогазовий інститут» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі №910/1493/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі №910/1493/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1493/25 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.07.2025.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук