ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2025 р. Справа №921/639/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.,

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Шатан Т.О.,

представники сторін:

позивача: Якімлюк Н.О.,

відповідача: не з`явився,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Холдер Агро" б/н від 24.03.2025 (вх. суду від 24.03.2025 № 01-05/843/25)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.02.2025 (повний текст складено 04.03.2025, суддя О.В. Руденко)

у справі № 921/639/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна", м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства "Холдер Агро", с. Васильків, Тернопільська обл.

про: стягнення заборгованості в розмірі 12 678 812,10 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного підприємства "Холдер Агро" про стягнення 6 339 406,05 грн основного боргу та 6 339 406,05 грн штрафу.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач не виконав належним чином умови договору купівлі - продажу насіння №26678 від 26.04.2023 в частині вчасної та повної оплати поставленого товару, через що в останнього виникла заборгованість, сума якої, з врахуванням штрафу, заявлена до стягнення у судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19.02.2025 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Приватного підприємства "Холдер Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна" основний борг в сумі 6 339 406 (шість мільйонів триста тридцять дев`ять тисяч чотириста шість) грн 05 коп., 400 000 (чотириста тисяч) грн штрафу, 104 600 (сто чотири тисячі шістсот) грн 21 коп. витрат зі сплати судового збору та 20 000 (двадцять тисяч) грн. витрат на правничу допомогу. В решті позову відмовлено.

Суд першої інстанції зазначив, що ПП "Холдер Агро" заявлені до нього вимоги щодо стягнення 6 339 406,05 грн основного боргу за договором купівлі-продажу насіння №26678 від 26.04.2023 визнав у повному обсязі, відтак суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення 6 339 406,05 грн основного боргу за договором є доведеними, визнані відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо присудженого до стягнення штрафу, то суд попередньої інстанції констатував, що в пункті 5 додаткової угоди № 3 сторони дійшли згоди, що у разі ненадання векселя або іншого забезпечення виконання зобов`язання у передбачені в пп. 2.4 додаткової угоди строки, покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 100% від наданого у кредит товару.

Разом з тим, суд попередньої інстанції вказав, що в межах даного спору з відповідача на користь позивача стягнуто вартість поставленого товару в сумі 6 339 406,05 грн за договором купівлі-продажу насіння та стягнення у даному спорі суми штрафу в заявленому розмірі, що становить 100 % вартості поставленого товару є не розумним з огляду на його непропорційність наслідкам порушення, тому суд обмежив розмір заявленого до стягнення штрафу до 400 000 грн.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Не погодившись з рішенням, Приватного підприємства "Холдер Агро" звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.02.2025 у справі № 921/639/24 скасувати в частині стягнення з Приватного підприємства «Холдер Агро» 400 000,00 штрафу та 104 600,00 грн судового збору; ухвалити в цих частинах нове рішення, яким в позові відмовити, в іншій частині рішення суду Господарського суду Тернопільської області від 19.02.2025 у справі 921/639/24 залишити без змін.

Апелянт зазначає, що відповідно до пункту 5 Додаткової угоди №3 передбачено, що у разі ненадання векселя або іншого забезпечення виконання зобов`язання у передбачені в п.2.4 Додаткової угоди строки, Покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 100% від наданого у кредит товару.

Відтак, строк протягом якого відповідач мав надати забезпечення оплати товару визначений у п.2.4 Додаткової угоди №3, однак апелянт зауважує, що у Додатковій угоді відсутній пункт 2.4, а отже сторонами не встановлено строку для надання забезпечення.

Крім цього, скаржник вказує, що відповідач в суді першої інстанції визнав позовні вимоги в частині основного боргу, тому у відповідності до ч. 1 ст. 130 ГПК України, 50% судового збору підлягає поверненню позивачу з Держбюджету, а не стягненню з відповідача на користь позивача судового збору за подання позову в повному обсязі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кортева Агрісаєнс Україна" подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить у задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства «Холдер Агро» на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.02.2025 року у справі № 921/639/24 відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На думку позивача, зміст додаткової угоди № 3, укладеної угоди, спростовує твердження апелянта, адже контрагентами у пункті 5 Додаткової угоди №3 малися на увазі саме пункти 2 та 4 додаткової угоди, а не неіснуючий п.п.2.4, як хибно зазначає відповідач.

Стосовно доводів апелянта про неправильне визначення судом попередньої інстанції суми судового збору, то на переконання позивача, у разі зменшення судом розміру неустойки судовий збір покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Рух справи в суді апеляційної інстанції:

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 справу № 921/639/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Холдер Агро" бн від 24.03.2025 (вх. суду від 24.03.2025 № 01-05/843/25) на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.02.2025 у справі № 921/639/24.

Ухвалою суду від 14.05.2025 призначено справу № 921/639/24 до розгляду у судовому засіданні на 10.06.2025.

Ухвалою суду від 10.06.2025, врахувавши клопотання скаржника про відкладення розгляду справи. з метою забезпечення процесуальних прав учасників судового процесу та об`єктивного з`ясування обставин, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку про відкладення розгляду справи на 08.07.2025.

07.07.2025 до суду надійшло повторне клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю його представника в інших судових засіданнях.

Колегія суддів враховує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Ухвала апеляційного суду від 10.06.2025 у справі № 921/639/24 про відкладення судового засідання доставлена до електронного кабінету Приватного підприємства "Холдер Агро" - 12.06.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 224).

Пунктом 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Таким чином, Приватне підприємство "Холдер Агро" належним чином повідомлено про дату, час і місце призначеного судового засідання у справі № 921/639/24

Слід зазначити, що скаржник мотивує клопотання про відкладення зайнятістю його уповноваженого представника в інших судових засіданнях, однак доказів на підтвердження цієї обставини апелянт суду не надав, як і не вказав про відсутність у нього можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника.

Водночас колегія суддів зауважує, що в пункті 5 резолютивної частини ухвали від 10.06.2025 про відкладення розгляду справи № 921/639/24 вказано, що неявка уповноважених представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті відповідно до положень ч. 12 ст. 270 ГПК України.

Верховний Суд у постанові від 14.07.2022 у справі №260/4504/20 виклав правову позицію, відповідно до якої судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

Крім цього, апеляційний суд враховує, що ПП «Холдер Агро» є скаржником у справі, а отже в апеляційній скарзі ним викладено доводи, на підставі яких він не погоджується з ухвалою суду першої інстанції.

У постанові Верховного Суду від 14.08.2024 у справі № 916/3011/21 вказано, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного ГПК України.

Водночас колегія суддів враховує принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

На підставі викладеного, враховуючи належне повідомлення скаржника про дату, час і місце судового засідання, відсутність доказів на підтвердження об`єктивної неможливості у апелянта прибути у судове засідання, беручи до уваги те, що явка представників учасників даної справи не була визнана обов`язковою, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за участю представника, який з`явився у судове засідання.

Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, надав суду пояснення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

Між ТОВ "Кортева Агрісаєнс Україна" (Продавець) та ПП "Холдер Агро" (Покупець) 26.04.2023 було укладено договір купівлі - продажу насіння №26678 (надалі - Договір), за умовами п. 1.1 якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця в строки та на умовах, передбачених цим Договором, перелік насіння гібридів кукурудзи та/або соняшнику торгової марки Pioneer та/або озимого ріпаку торгової марки Pioneer першого покоління в асортименті, кількості та за цінами згідно з відповідними Додатками до цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти насіння, сплатити за нього грошову суму в розмірі та в порядку, визначеному у цьому Договорі та Додатках до нього та використати насіння для власних потреб без права перепродажу.

За умовами пункту 2.1 укладеного правочину ціна визначається у Додатках до даного Договору, враховуючи умови доставки насіння та умови оплати насіння згідно комерційної політики.

Підставою для здійснення оплати є Додаток та/або Рахунок на оплату Насіння. Без Додатку та/або Рахунку, виписаного Продавцем, передплата (оплата) не зараховується. Оплата здійснюється в терміни зазначені в Додатку та/або Рахунку (п.2.2 Договору).

Згідно з п.2.4 спірної угоди, за попередньою згодою сторін, Покупець може здійснити оплату за відвантажене Насіння шляхом передачі Продавцю простого або переказного векселя з авалем банку. Банк-аваліст має входити в перелік банків, який зазначений в комерційній політиці та/або на офіційному сайті Продавця www.pioneer.ua та/або www.corteva.com.ua. Якщо Банк, де обслуговується Покупець, не входить в даний перелік, то такий Банк-аваліст має бути попередньо узгоджений з Продавцем. Строк платежу за векселем має бути: "за пред`явленням, але не раніше" визначеної дати. Визначена дата, що зазначається у векселі, погоджується сторонами. Мінімальна сума векселя, що приймається, зазначена в комерційній політиці та/або на офіційному сайті Продавця www.pioneer.ua та/або www.corteva.com.ua. Покупець може надати банківську гарантію платежу на суму післяплати. Строк та текст гарантії має бути попередньо узгоджений з Продавцем. Якщо Банк-гарант не зазначений в переліку банків, то такий Банк-гарант також попередньо узгоджується з Продавцем.

У відповідності до пункту 3.1 Договору, поставка та приймання-передача насіння між сторонами цього Договору здійснюється Покупцем однією чи декількома партіями насіння зі складів ТОВ "Кортева Агрісаєнс Україна" в порядку та строк, який зазначений в Додатках. Більш детальна інформація щодо умов відвантаження зазначена в Додатку № 1.

Моментом переходу права власності на насіння є дата підписання Покупцем "Складського розпорядження про відвантаження" та/або дата підписання ТТН водієм-експедитором, що засвідчує прийняття насіння для транспортування на склад Покупця (пункт 3.6 Договору).

Додатком № 1 до Договору визначені умови поставки товару, а у Додатку № від 29.03.2024 учасники договірних відносин узгодили найменування товару, одиницю виміру, кількість, ціну без ПДВ і суму з ПДВ, умови оплати товару та загальну вартість товару: насіння соняшнику Р64LE99 (П64ЛЕ99) LMG у кількості 276 мішків на загальну суму без ПДВ 1 678 080 грн; насіння соняшнику Р64LE25 (П64ЛЕ25) LMG у кількості 621 мішків на загальну суму без ПДВ 3 882 802,50 грн. Загальна вартість товару з ПДВ 6 339 406,05 грн Термін оплати, не пізніше: 20.10.2024: 100% - 6 339 406,05 грн. Планова дата поставки: 10.03.2024, адреса поставки: 48527, Васильків.

В подальшому між сторонами було укладено Додаткову угоду №3 від 29.03.2024, у якій вони погодили доповнити Додаток № від 29.03.2024 наступними положеннями:

"1. Сторони дійшли згоди, що за відвантажене в кредит Насіння Покупець надає Продавцю авальований АТ "Райффайзен Банк Аваль" Вексель з датою погашення "за пред`явленням, але не раніше 20.10.2024 року". Банк-аваліста повинен бути попередньо погоджений з Продавцем.

2. Покупець зобов`язаний надати такий Вексель не пізніше 45 робочих днів з моменту відвантаження Насіння. Видаткові накладні, які зазначаються в Акті приймання - передачі векселя мають бути попередньо погоджені з Продавцем.

3. У разі неможливості надання Векселя Покупець зобов`язаний письмово попередити про це Продавця на протязі 5 робочих днів з моменту виникнення обставин, які перешкоджають наданню, та надати підтверджуючі документи.

4. У разі неможливості надання Векселя Покупець зобов`язаний надати будь-яке інше забезпечення на суму відвантаженого в кредит товару на протязі 30 робочих днів з моменту повідомлення про неможливість надання Векселя. Альтернативний спосіб забезпечення виконання зобов`язання повинен бути погоджений з Продавцем.

5. У разі ненадання Векселя або іншого забезпечення виконання зобов`язання у передбачені в п.2.4. Додаткової угоди строки, Покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 100% від наданого у кредит товар".

На виконання умов укладеного Договору та Додатку № позивач здійснив поставку насіння соняшнику в сумі 6 339 406,05 грн своєму контрагенту наступними партіями:

- 03.04.2024 року на суму 4 426 394,85 грн, в тому числі ПДВ 543 592,35, що підтверджується складським розпорядженням на відвантаження від 02.04.2024, товарно-транспортною накладною № 6839644 від 03.04.2024, видатковою накладною № від 03.04.2024 року;

- 03.04.2024 року на суму 346 560,00 грн, в тому числі ПДВ 42 560,00, що підтверджується складським розпорядженням на відвантаження від 02.04.2024, товарно-транспортною накладною № 6840093 від 03.04.2024, видатковою накладною № від 03.04.2024;

- 10.04.2024 року на суму 1 566 451,20 грн, в тому числі ПДВ 192 371,20, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 6843528 від 10.04.2024, видатковою накладною № від 10.04.2024, довіреністю на отримання товару №43 від 04.04.2023.

Також підтвердженням відповідних операцій з купівлі-продажу насіння є податкові накладні з квитанціями про підтвердження прийняття і реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних № 399 від 03.04.2023, № 400 від 03.04.2023 та 1608 від 10.04.2023.

Як зазначив позивач, в обумовлений сторонами строк відповідач не надав авальований вексель або інше забезпечення виконання зобов`язання та отриманий товар не оплатив.

Наведені обставини слугували підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду таке.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина 2 статті 15 ЦК України ).

Згідно з статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Господарський договір укладається в порядку, встановленому ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ст. 181 ГК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як слідує з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір купівлі - продажу насіння №26678 за умовами якого продавець (позивач) зобов`язується передати у власність покупця (відповідач) в строки та на умовах, передбачених цим Договором, перелік насіння гібридів кукурудзи та/або соняшнику торгової марки Pioneer та/або озимого ріпаку торгової марки Pioneer першого покоління в асортименті, кількості та за цінами згідно з відповідними Додатками до цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти насіння, сплатити за нього грошову суму в розмірі та в порядку, визначеному у цьому Договорі та Додатках до нього та використати насіння для власних потреб без права перепродажу.

Предметом позову у даній справі є стягнення основного боргу в розмірі 6 339 406,05 гривень та 6 339 406,05 гривень штрафу.

В той же час, відповідач в суді першої інстанції визнав позов в частині основного боргу.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У силу статей 13, 14, 42 ГПК України, виходячи з принципу диспозитивності та змагальності у господарському судочинстві, учасники справи на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, а також несуть ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій.

Колегія суддів також враховує, що у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №924/173/22, з посилання на постанову Верховного Суду від 15.06.2020 у справі №588/1311/17, міститься висновок про те, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

Враховуючи, що право відповідача визнати позов встановлено Господарським процесуальним кодексом України, приймаючи до уваги, що заява не суперечить закону і не порушує прав чи інтересів інших осіб, а також, з огляду на встановлення законних підстав для задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про прийняття визнання позову ПП "Холдер Агро".

Виходячи з імперативних приписів ст. 269 ГПК України, яка визначає межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для скасування рішення суду в частині присудженого до стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу.

Разом з тим, як було зазначено вище, апелянт не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 400 000 грн.

Зміст договору, що є обов`язковим для виконання його сторонами (частина перша статті 629 цього Кодексу) становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Частиною першою статті 548 цього Кодексу передбачені загальні умови забезпечення виконання зобов`язання. Одна з цих умов передбачає забезпечення виконання зобов`язання (основного зобов`язання), якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК України).

Поряд з цим, за змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова та господарсько-правова відповідальність це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

При цьому за приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Неустойка як господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань започатковує визначеність у правовідносинах за зобов`язаннями, а саме - відповідальність має настати щонайменше в межах неустойки. Тобто неустойка підсилює дію засобів цивільно-правової відповідальності, робить їх достатньо визначеними, перетворюючи в необхідний, так би мовити, невідворотній наслідок правопорушення. Отже неустойка стає оперативним засобом реагування у разі порушення або неналежного виконання зобов`язання, яким можна скористатись як тільки було порушено зобов`язання, не чекаючи викликаних ним негативних наслідків. Зокрема, задля прагнення учасників зобов`язання до дійсно оперативного, негайного використання свого права на неустойку для неї встановлений спеціальний скорочений строк позовної давності: позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Отже, завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

ГК України, також як і ЦК України, передбачає, що неустойка встановлюється договором або законом.

Як встановлено судами у цій справі в пункті 5 додаткової угоди № 3 сторони дійшли згоди, що у разі ненадання векселя або іншого забезпечення виконання зобов`язання у передбачені в пп. 2.4 додаткової угоди строки, покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 100% від наданого у кредит товару.

При цьому, суд першої інстанції зауважив про те, що додаткова угода не містить підпункту 2.4., однак вимоги зобов`язального характеру до Покупця щодо строків надання векселя або іншого забезпечення виконання зобов`язання, контрагенти узгодили у пунктах 2 та 4 цієї угоди.

Так, у п. 2 Додаткової угоди № 3 передбачено, що Покупець зобов`язаний надати Вексель не пізніше 45 робочих днів з моменту відвантаження Насіння.

У пункті 4 Додаткової угоди №3 сторони погодили, що у разі неможливості надання Векселя, Покупець зобов`язаний надати будь-яке інше забезпечення на суму відвантаженого в кредит товару на протязі 30 (тридцяти) робочих днів з моменту зазначеного повідомлення про неможливість надання Векселя.

Таким чином, виходячи з означених пунктів договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сторонами у пункті 5 Додаткової угоди №3 малися на увазі саме пункти 2 та 4 додаткової угоди.

Крім цього, відповідач заявляв суду першої інстанції клопотання про зменшення заявленого позивачем до стягнення штрафу в розмірі 6 339 406,05 грн та суд першої інстанції, врахувавши клопотання відповідача дійшов висновку про неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу та зменшив такий до 400 000 грн.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині присудженого до стягнення судового збору, апеляційний суд зазначає таке.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення судом першої інстанції було вказано:

«Відповідно до частини 1 статті 130 ГПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Разом з тим, частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається лише за клопотанням особи, яка його сплатила.

Решта сплаченого позивачем судового збору у розмірі 104 600,21 грн відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача.»

Водночас суд звертає увагу скаржника, що у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №902/339/16 наведено правовий висновок, відповідно до якого судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Тобто, при розподілі судового збору в такому випадку враховується, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі статті 233 ГК та частини третьої статті 551 ЦК України покладається на відповідача повністю, оскільки, таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

У даній справі суд першої інстанції дійшов до висновку про зменшення розміру штрафу. При цьому, таке зменшення розміру пені не було наслідком необґрунтованості позовних вимог, а стало результатом застосування судом першої інстанції своїх дискреційних повноважень, передбачених положеннями статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України.

На підставі вищенаведеного, апеляційний господарський суд зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 400 000 грн та в частині розподілу судових витрат.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.02.2025 у справі № 921/639/24 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції:

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст. 129 ГПК України сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 255, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Холдер Агро" бн від 24.03.2025 (вх. суду від 24.03.2025 № 01-05/843/25) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.02.2025 у справі № 921/639/24 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець