ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2025 р. Справа № 918/1203/24

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Селівона А.О., за участю секретаря судового засідання Хролець І.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом заступника керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації

до відповідача - 1 Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області

до відповідача - 2 Городоцької сільської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженням земельною ділянкою.

В засіданні приймали участь:

Від прокуратури: Гіліс Ірина Володимирівна;

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: Желязко Аліна Валеріївна;

Від відповідача: Панчук Ірина Валеріївна;

Від третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Рівненської окружної прокуратури (Прокуратура) в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації (Позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (Відповідач-1) до Городоцької сільської ради (Відповідача-2) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом:

- визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 09.12.2020 № 52-ІЗ "Про затвердження матеріалів Інвентаризації" в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель в частині земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га;

- визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 11.02.2021 № 17-56-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині передачі у комунальну власність Городоцької територіальної громади в особі Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га;

- визнання незаконним та скасування рішення Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 21.05.2021 №383 "Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині прийняття у комунальну власність Городоцької сільської ради земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га;

- скасування державної реєстрації права комунальної власності за Городоцькою сільською радою Рівненського району Рівненської області () на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246);

- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га.

В обґрунтування позовних вимог Прокуратура посилається на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0309 була сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі 18.11.2020 на підставі "Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі) на території Малошпаківської, Обарівської (Городоцької сільської ради), Шпанівської сільських рад (за межами населених пунктів)".

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 09.12.2020 №52-13 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель, в переліку додатку до якого наявна земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га.

Відповідно до розробленої документації із землеустрою, даній земельній ділянці визначено код цільового використання 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) з категорією земель землі сільськогосподарського призначення та угіддями землі під дорогами; рілля; пасовища.

На підставі наказу Головного управління Держеокадастру у Рівненській області від 11.02.2021 №17-56-отг та складеного акту приймання-передачі від 11.02.2021, земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0309 передана із державної у комунальну власність Городоцької територіальної громади в особі Городоцької сільської ради, а саме як земельна ділянка сільськогосподарського призначення.

Городоцькою сільською радою Рівненського району 21.05.2021 винесено рішення №383 про прийняття у комунальну власність земельної ділянки державної власності з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га.

Право комунальної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на дану земельну ділянку зареєстровано за Городоцькою сільською радою 19.11.2024 та однією з підстав для реєстрації зазначено рішення Городоцької сільської ради від 21.05.2021 №383.

Згідно з інформацію філії "Костопільське лісове господарство" ДСГП "Ліси України", земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0309 частково накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення Сморжівського лісництва, яка відповідно до матеріалів лісовпорядкування ДП "Клеванське лісове господарство" 2020 відноситься до кварталу 53, виділу 51 та перебуває в постійному користуванні ДСГП "Ліси України".

З огляду на вказане Прокуратура зазначає, що накази Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 09.12.2020 №52-13 "Про затвердження матеріалів інвентаризації" та від 11.02.2021 №17-56-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині спірної земельної ділянки (до складу якої увійшла земля лісогосподарського призначення), були прийняті з порушенням земельного і лісового законодавства, що є підставою для визнання їх незаконними та скасування.

Ухвалою суду від 03.01.2025 (суддя Войтюк В.Р.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/1203/24 за правилами загального позовного провадження, розгляд справи призначено до слухання в судовому засіданні на 03.02.2025.

До суду 09.01.2025 від Відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечує у повному обсязі та просить суд у задоволенні позову відмовити.

У своєму відзиві Відповідач-2 зазначає, що оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га відноситься до земель комунальної власності, рішення щодо її передачі або зміни її цільового призначення сільською радою не приймалось, а тому остання діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, яке діяло на час прийняття оспорюваного рішення.

Від Прокуратури 14.01.2025 надійшла відповідь на відзив Відповідача-2, відповідно до якої останній спростовує доводи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву та просить суд позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

До суду 21.01.2025 від Відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечує у повному обсязі та просить суд у задоволенні позову відмовити.

У своєму відзиві Відповідач-2 зазначає, що на момент прийняття Відповідачем-1 оскаржуваного наказу будь-яких протиправних дій стосовно Позивача не вчиняло, Відповідач-1 не наділений правом щодо скасування реєстрації та виправлень помилок у Державному земельному кадастрі . Також Відповідач-1 зазначає, що державна реєстрація земельної ділянки, відбулася з дотриманням усіх вимог чинного законодавства України.

Від третьої особи 27.01.2025 надійшли письмові пояснення в яких зазначає, вимоги Прокурора зазначені в позовній заяві у тому числі, про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га є обґрунтованими.

До суду 28.01.2025 від Прокуратури надійшла відповідь на відзив Відповідача-1, відповідно до якої останній спростовує доводи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву та просить суд позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.02.2025 підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.02.2025.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.02.2025 відкладено розгляд справи 918/1203/24 по суті на 17.03.2025.

До суду 27.02.2025 від представника Відповідача-1 надійшла заява про зупинення провадження у справі.

Від Прокуратури 17.03.2025 надійшло клопотання, в якому просить суд повернутися до стадії розгляду справи у підготовчому провадженні.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.03.2025 відкладено судове засідання на 24.03.2025.

До суду 19.03.2025 від представника Відповідача-1 надійшло заперечення на клопотання в якому просить відмовити в задоволенні клопотання прокуратури про повернення до стадії підготовчого провадження та поновлення строку на подачу доказів.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Рівненської області від 19.03.2025 № 03-04/7/2025, у зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 18.03.2025 № 542/0/15-25 суддю ОСОБА_1 звільнено з посади судді Господарського суду Рівненської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, відтак виникла необхідність повторного автоматизованого розподілу справи № 918/1203/25.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2025, справу № 918/1203/24 передано на розгляд судді Селівону А.О.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.03.2025 справу № 918/1203/24 прийнято до провадження та призначено підготовче засідання на 16.04.2025.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16.04.2025 відкладено підготовче засідання на 14.05.2025.

Ухвалою суду від 14.05.2025 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 29.05.2025.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29.05.2025 відкладено підготовче засідання на 12.06.2025

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.06.2025 закрито підготовче провадження у справі № 918/1203/24 та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.06.2025.

В судовому засіданні 10.07.2025 Прокуратура підтримала позовні вимоги та просила їх задоволити у повному обсязі.

Представники Відповідача-1 та Відповідача-2 заперечили щодо задоволення позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову.

Представники Позивача та третьої особи в судове засідання 10.07.2025 не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, судом встановлено.

Згідно з статтею 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до статті 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою) у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

У постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17 зазначено, що існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу.

Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) Європейський суд з прав людини висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно з частиною першою статті 13 та частиною першою статті 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Як встановлено, спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення відноситься до державної власності і саме держава наділена повноваженнями щодо володіння, користування та розпорядження нею в особі уповноваженого органу, яким на даний час, є Рівненська обласна державна (військова) адміністрація.

Відтак, зазначене перешкоджає власнику земельної ділянки лісогосподарського призначення державі в особі Рівненської обласної державної (військової) адміністрації та постійному користувачу ДСГП "Ліси України" у здійсненні права розпорядження та користування нею.

За таких обставин, охорона та використання земель, зокрема державної форми власності, становить державний інтерес, оскільки протиправне заволодіння державними землями суперечить основним принципам та засадам використання земель, закріплених у Конституції України.

Частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз положень статті 53 ГПК України, у взаємозв`язку зі змістом частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (п.п. 77-81) бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

З метою дотримання вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру", Рівненською окружною прокуратурою на адресу Рівненської обласної державної (військової) адміністрації скеровано лист від 16.12.2024 № 10338-вих-24, у якому повідомлено уповноважений орган про порушення вимог чинного законодавства та наявність підстав для захисту інтересів держави.

У відповідь Рівненська обласна військова адміністрація листом від 20.12.2024 № 12718/0/01-72 /24 повідомила, що не заперечує щодо вжиття заходів на захист інтересів держави органами прокуратури.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (п. 6.43) зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Вказані обставини, відповідно до статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", свідчать про наявність у прокурора не лише права, а і обов`язку представляти інтереси держави в суді шляхом подачі відповідного позову.

Оскільки підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді (наявність порушення та бездіяльність уповноваженого органу) були встановлені, Рівненською окружною прокуратурою на виконання вимог абзацу третього частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено Рівненську обласну державну (військову) адміністрацію листом від 24.12.2024 № 50-56-10597ВИХ-24 про звернення з цим позовом до суду.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0309 була сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі 18.11.2020 на підставі "Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель" (несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі) на території Малошпаківської, Обарівської (теперішня Городоцька сільська рада), Шпанівської сільських рад (за межами населених пунктів) Рівненського району Рівненської області.

Вказана технічна документація затверджена наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 09.12.2020 № 52-ІЗ "Про затвердження матеріалів Інвентаризації земель".

Відповідно до розробленої документації із землеустрою, вказаній земельній ділянці визначено код цільового використання 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) з категорією земель землі сільськогосподарського призначення та угіддями землі під дорогами; рілля; пасовища.

Згідно з наказом Головного управління Держеокадастру у Рівненській області від 11.02.2021 №17-56-ОТГ та складеного акта приймання-передачі від 11.02.2021, земельна ділянка з кадастровий номер :03:003:0309 передана із державної у комунальну власність Городоцької територіальної громади в особі Городоцької сільської ради, а саме як земельна ділянка сільськогосподарського призначення.

Городоцькою сільською радою Рівненського району 21.05.2021 ухвалено рішення №383 про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність серед яких є спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га зареєстровано за Городоцькою сільською радою 19.11.2024.

Відповідно до інформації філії "Костопільське лісове господарство" Держаного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", наданою у листах від 25.10.2024 та від 10.12.2024, земельна ділянка з кадастровими номерами :03:003:0309 накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення філії "Костопільське лісове господарство" Сморжівського лісництва, квартал 53, виділ 51, згідно матеріалів лісовпорядкування 2020 року та перебуває в постійному користуванні ДСГП "Ліси України"

Частиною першою статті 19 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі лісогосподарського призначення.

Згідно з частиною першою статті 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідно до статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Частиною першою статті 57 ЗК України передбачено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Згідно з статтями 1, 5 Лісового кодексу України Ліси України (далі ЛК України) ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Враховуючи вказані положення законодавства, віднесення земель до категорії лісогосподарського призначення пов`язане з фактом розташування на них лісу або використання їх для ведення лісового господарства, зокрема, державними спеціалізованими лісогосподарськими підприємствами.

Статтею 17 ЛК України передбачено, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Відповідно до з статтей 45-48 ЛК України на всій території України є обов`язковим лісовпорядкування, яке ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

Лісовпорядкування, зокрема, передбачає виконання відповідних топографо- геодезичних робіт і спеціального картографування лісів, складання проєктів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням.

Таким чином, лісовпорядкування проводиться на землях лісогосподарського призначення, відомості про якісні та кількісні характеристики яких містяться у відповідних проєктах та планово-картографічних матеріалах до них.

Згідно пунктом 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України (в чинній редакції так і в редакції станом на час передачі земельної ділянки у комунальну власність) до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Пунктом 117 Порядку здійснення лісовпорядкування затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №112 від 07.02.2023 передбачено, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування попередніх проектних періодів використовуються постійними лісокористувачами для підтвердження права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення відповідно до Лісового кодексу України.

При цьому правова позиція, згідно з якою планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства та віднесення земель до категорії лісогосподарського призначення, неодноразово висловлена судами, а саме у постановах Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі № 6-196цс15, від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14, від 21.01.2015 у справі № 6-224цс 14, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14, постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15, від 21.02.2018 у справі № 488/5476/14, від 04.09.2019 у справі № 185/3252/14, від 16.08.2023 у справі № 676/4200/21.

Відповідно до частин першої та другої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі, зокрема, Кабінету Міністрів України, обласних, районних державних адміністрацій відповідно до закону.

З 01.01.2013 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", пунктами 3, 4, 7 Прикінцевих та Перехідних положень якого визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

У державній власності залишаються: г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу, а також земель, які відповідно до закону віднесені до комунальної власності.

З дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Надалі, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28.04.2021 № 1423-ІХ, який набрав чинності 27.05.2021, змінено положення Земельного кодексу України щодо повноважень уповноважених органів на розпорядження земельними ділянками та вирішено питання щодо розмежування земель державної та комунальної власності.

Зокрема, пунктом 24 розділу X Перехідних положень ЗК України передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення.

Таким чином, землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів, що використовуються державними лісогосподарськими підприємствами на праві постійного користування; лісогосподарського призначення, залишаються у власності держави. Законодавчими актами визначено, що у разі реорганізації юридичних осіб їх майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Частиною першою статті 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до статті 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства, як єдиного майнового комплексу, входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою передбачений статтею 141 ЗК України, відповідно до положень якої, реорганізація державного підприємства не є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Державним агентством лісових ресурсів України видано наказ 04.10.2021 №627, згідно з яким припинено Державне підприємство "Клеванське лісове господарство" шляхом реорганізації та приєднання до Державного підприємства "Костопільське лісове господарство", яке визначено правонаступником прав та обов`язків припиненого підприємства.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України 04.11.2022 №983 припинено Державне підприємство "Костопільське лісове господарство" шляхом реорганізації та приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", яке визначено правонаступником прав та обов`язків припиненого підприємства.

Відповідно до передавального акта від 10.01.2023 до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" як правонаступника усього майна, прав та обов`язків Державного підприємства "Костопільське лісове господарство" було передано планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, у тому числі Державного підприємства "Клеванське лісове господарство".

Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання реформування управління лісової галузі" від 07.09.2022 № 1003 також встановлено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" є правонаступником майна, прав та обов`язків спеціалізованих лісогосподарських підприємств та права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, затверджених матеріалів лісовпорядкування спеціалізованих лісогосподарських підприємств.

За інформацією філії "Костопільске лісове господарство", згідно з матеріалами лісовпорядкування 2010 року, спірна земельна ділянка відносилась до Сморжівського лісництва квартал 53 виділ 34.

Згідно з матеріалами лісовпорядкування 2020 року дана земельна ділянка накладається на землі лісогосподарського призначення філії "Костопільске лісове господарство", Сморжівське лісництво квартал 53 виділ 51.

З огляду викладене, земельна ділянка Сморжівського лісництва кварталу 53 виділу 51, за рахунок якої також була сформована земельна ділянка з к.н. :03:003:0309, є земельною ділянкою лісогосподарського призначення державної форми власності, постійним користувачем якої, на даний час, є ДСГП "Ліси України", що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування ДП "Клеванське лісове господарство", а також наданим Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням ВО "Укрдержліспроект" фрагментом картографічних матеріалів з нанесеними межами збірного кварталу №53 Сморжівського лісництва та межею земельної ділянки з к.н. :03:003:0309.

Отже, наразі, право постійного користування спірною земельною ділянкою належить ДП "Ліси України".

Графічними матеріалами, наданими ВО "Укрдержліспроект" з листом від 29.11.2024 № 04/1453-24 підтверджено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0309 частково накладається на межі збірного кварталу 53 Сморжівського лісництва, яка відповідно до матеріалів лісовпорядкування ДП "Клеванське лісове господарство" 2020 відноситься до кварталу 53, виділу 51 та перебуває в постійному користуванні ДСГП "Ліси України".

За таких обставин планово-картографічні матеріали лісовпорядкування у сукупності з графічними даними ВО "Укрдержліспроект" підтверджують перебування на момент виникнення спірних правовідносин частини земельних ділянок з кадастровим номером :03:003:0309 у постійному користуванні ДП "Клеванське лісове господарство" та належність їх до категорії земель: землі лісогосподарського призначення, державної форми.

Відповідно до частини першої статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема землі лісогосподарського призначення.

Визначення цільового призначення земельної ділянки здійснюється в процесі землеустрою.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок (стаття 50 Закону України "Про землеустрій").

Частинами другою та сьомою статті 20 ЗК України передбачено, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Такі вимоги містяться у статті 57 ЛК України, згідно з якими, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України.

Частинами першою та п`ятою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Частиною другою статті 117 ЗК України передбачено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою, восьмою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу.

Підставами припинення права користування земельною ділянкою, зокрема є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом (пункти "а", "б" частини першої статті 141 ЗК України).

Відповідно до частини третьої статті 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Згідно з частинами другою, шостою, дев`ятою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення.

У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується у судовому порядку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин, припинення права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, державної власності, що перебувають у постійному користуванні спеціалізованого лісогосподарського підприємства може відбуватися, зокрема, по перше - у разі добровільної відмови землекористувача за його заявою до власника земельної ділянки, по-друге - земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення (ліси), які перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, за їх згодою або у судовому порядку, могли вилучатися для суспільних і інших потреб лише за рішенням Кабінету Міністрів України.

Також Кабінетом Міністрів України погоджується зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення.

Законом України від 28.04.2020 року № 1423-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", що набрав законної сили 27.05.2021 року, частина восьма статті 122 та статті 149 ЗК України викладено у нових редакціях, за змістом яких у Кабінету Міністрів України нині немає повноважень щодо розпорядження землями лісогосподарського призначення. Такі землі вилучаються за рішенням органів виконавчої влади та місцевого самоврядування.

На даний час розпорядником земель лісогосподарського призначення державної власності, в тому числі і щодо вилучення земель такої категорії, є Рівненська обласна державна (військова) адміністрація.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з частиною першою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Як вбачається, земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0309 згідно з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування частково накладається на межі 53 кварталу 51 виділу Сморжівського лісництва, а саме на землі лісогосподарського призначення (ліс) державної форми власності, постійним користувачем яких, на даний час, є ДСГП "Ліси України".

Філія "Костопільське лісове господарство" ДСГП "Ліси України" добровільно не відмовлялося від права постійного користування частиною землі лісогосподарського призначення, за рахунок якої сформовано земельну ділянку з кадастровим номером земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:003:0309 частково сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення (ліс) державної власності, яка перебуває у постійному користуванні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства., а також не надавало згоди на їх вилучення з постійного користування державного підприємства. Вказане також свідчить про відсутністю будь-яких прийнятих уповноваженим органом рішень щодо зміни їх цільового призначення та вилучення.

Таким чином, спірна земля з постійного користування ДП "Клеванське лісове господарство" у встановленому законом порядку уповноваженим органом не вилучались та зміна цільового призначення щодо неї не здійснювалась, а дана земельна ділянка за результатами проведених реорганізацій була передана до правонаступників ДП "Костопільське лісове господарства, а надалі до ДСГП "Ліси України".

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України Держгеокадастр України та його територіальні органи мають повноваження на розпорядження виключно земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Судом встановлено, що, обставини, які підтверджені відповідними доказами, земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:003:0309 частково сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення (ліс) державної власності, яка перебуває у постійному користуванні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства.

Однак, наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 09.12.2020 № 52-ІЗ "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель" затверджена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель та на її підставі до Державного земельного кадастру внесені відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0309, як землі сільськогосподарського призначення.

Надалі, наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 11.02.2021 № 17-4-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передано Городоцькій територіальній громаді в особі Городоцької сільської ради земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :03:003:0309.

Документація із землеустрою не містить погодження Кабінету Міністрів України про зміну цільового призначення земель лісогосподарського призначення, за рахунок яких сформована земельна ділянка.

Документи, на підставі яких Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та, у подальшому, передано спірну земельну ділянку із державної у комунальну власність, не містять жодних рішень Кабінету Міністрів України про їх вилучення з постійного користування ДП "Клеванське лісове господарство" та зміну цільового призначення, а також відмови державного підприємства від своїх прав як землекористувача.

Відтак, вказаними наказами фактично змінено цільове призначення землі з категорії землі лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення, вилучено їх з постійного користування ДП "Клеванське лісове господарство" і передано у комунальну власність Городоцької сільської ради.

Також вказаними діями неуповноваженого органу у цивільний обіг введено землі лісового фонду України, які є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання й спеціальною процедурою надання у власність, як землі сільськогосподарського призначення щодо яких немає обмежень у відчуженні прав, господарського обробітку, зміни цільового призначення.

Судом встановлено, що зміна цільового призначення спірних земель відбулась за відсутності рішення уповноваженого органу, відтак наказ Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 09.12.2020 № 52-ІЗ, "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель" в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0309, що розташована на території Городоцької об`єднаної територіальної громади, прийнято з порушенням вимог статтей 20, 122, 149 ЗК України та статті 57 ЛК України.

З огляду на те, що ДП "Клеванське лісове господарство" добровільно не відмовлялося від права постійного користування спірною земельною ділянкою, йому таке право у визначеному законом порядку не припинялося, а також уповноваженим органом державної виконавчої влади спірна земля не вилучалась із постійного користування, її передача у комунальну власність наказом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 11.02.2021 № 17-56-ОТГ відбулась з порушенням вимог частини п`ятої статті 116, частини другої статті 117, статті 122 та статті 149 ЗК України.

Відтак, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області приймаючи вказані накази, діяло поза межами своїх повноважень, з порушенням вимог законодавства, а отже - не в порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, як наслідок, останні підлягають скасуванню.

Проведені на підставі вказаних наказів Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області подальші дії, а саме: державна реєстрація спірної земельної ділянки та реєстрація речового права комунальної власності за Городоцькою сільською радою є також незаконними та підлягають скасуванню.

Згідно з статтею 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Абзацом п`ятим частини десятої статті 24 Законом України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

З огляду на викладене, єдиною підставою для скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації земельної ділянки є судове рішення про скасування такої державної реєстрації разом із скасуванням рішення органу державної виконавчої влади, яким затверджено документацію на підставі якої сформовано відповідну земельну ділянку.

Зважаючи на те, що землі лісогосподарського призначення у супереч вимогам земельного законодавства сформовані як об`єкти цивільних прав саме як землі сільськогосподарського призначення, то задля поновлення порушених прав держави та усунення перешкод у користуванні, розпорядженні ними необхідно скасувати їх державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі.

Як вже зазначалось, передача земельних ділянок державної власності у комунальну чи навпаки, відповідно до частини першої статті 117 ЗК України, здійснюється за рішенням відповідних органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим законом.

Згідно з частиною другою статті 117 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Городоцькою сільською радою 09.11.2024 зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:003:0309, до складу якої всупереч вимогам земельного та лісового законодавства увійшла земельна ділянка лісогосподарського призначення.

Відтак, такими незаконними діями порушено право власника землі - держави, в особі Рівненської обласної державної (військової) адміністрації на використання та розпорядження спірною земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно з частиною восьмою статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Частиною третьою статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

При цьому, як убачається з викладених обставин, Городоцькою сільською радою право комунальної власності на спірну земельну ділянку набуто у порушення вимог чинного законодавства, а тому реєстрація такого речового права підлягає скасуванню судом.

Загальні способи захисту порушених прав та інтересів судом визначені у статті 16 ЦК України. Зокрема, до таких способів належать: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Велика Палата Верховного Суду у своїх висновках звертає увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20).

Крім того спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16 висловлено правовий висновок, згідно з яким визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника, включаючи право володіння.

У випадку, коли обставини справи безумовно вказують на неможливість виникнення у громадянина або юридичної особи права власності на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення, зокрема тоді, коли вона перебуває в постійному користуванні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства та воля на її відчуження державою в особі уповноважених органів не виявлялась, способом захисту, що відповідає суті порушеного права держави, є подання негаторного позову.

У вказаній категорії справ відновлення порушеного права має бути забезпечено не шляхом витребування спірної земельної ділянки на підставі статті 387 ЦК України, а на підставі статті 391 цього Кодексу та частини другої статті 152 ЗК України шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні й повернення земельної ділянки.

Верховним Судом у постанові від 15.11.2023 у справі № 911/351/22 (за позовом прокурора про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права комунальної власності та повернення земельної ділянки лісогосподарського призначення) вказано: "Оскільки уповноважений орган державної виконавчої влади не прийняв рішення про вилучення спірної земельної ділянки та передачу її у комунальну власність і право постійного користувача та дійсного володільця земельною ділянкою у законний спосіб не припинено, то колегія суддів погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що право комунальної власності на спірну ділянку у відповідача не виникло. Звідси ефективним способом захисту, спрямованим на повернення земельної ділянки у власність держави в особі КОДА, є негаторний позов".

Також, суд зазначає, що предмет негаторного позову становить вимога власника, який володіє майном, до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову є посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.

При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.

Серед способів захисту цивільних прав власника земель ЦК України (стаття 21) і ЗК України (стаття 155) визначено можливість оскарження в судовому порядку правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що цивільні права та інтереси особи суд може захистити шляхом визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статтей 167, 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

При цьому як стаття 19 Конституції України, так і положення статтей 170, 172 ЦК України містять застереження, за яким вказані суб`єкти зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, для того, щоб їхнє рішення (волевиявлення) відповідало внутрішній волі власника - Українського народу.

Незаконний наказ суб`єкта владних повноважень передусім порушує права дійсного власника такого майна, оскільки не відповідає його волі, свавільно позбавляє власника його речових прав та засновує цивільне правовідношення на недобросовісності, що, безумовно, є хибою (пороком) будь-якого правочину, вчиненого на виконання такого рішення. Застосувати до нього закон, розрахований на добросовісний правочин, означало б не лише не виконати закон, а й допустити його порушення, допустити глум над ним та проігнорувати права й інтереси дійсного власника.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц, зазначала, що воля власника може виражатися лише в таких діях органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави.

Саме за рішенням уповноваженого органу виконавчої влади як його волевиявленням формується земельна ділянка як об`єкт цивільних прав, що передбачає визначення її площі, категорії, цільового призначення, обмежень у використанні, строку надання у користування, умови її використання тощо.

У подальшому всі ці елементи рішення органу державної виконавчої влади відображаються у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як істотні ознаки об`єкта та предмета земельних правовідносин.

Таким чином, порушення закону випливають саме з рішення органу виконавчої влади і юридична оцінка повинна надаватись передусім цьому рішенню.

Без надання в резолютивній частині рішення суду оцінки незаконності рішення у спірних правовідносинах відсутня правова визначеність, оскільки чинною залишається підстава набуття, зміни чи припинення речових прав. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83) вказала, що оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу.

Не скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 09.12.2020 № 52-ІЗ, від 11.02.2021 № 17-56-ОТГ в частині зміни цільового призначення спірних земель із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення, їх вилучення у постійного землекористувача та передачі з державної у комунальну власність всупереч вимогам законодавства, створюватиме стан правової невизначеності щодо осіб власника землі, землекористувача та категорії земель, режиму їх використання.

З наведеного вбачається, що оскарження прокурором рішень органу державної виконавчої влади є ефективним, належним та правомірним способом захисту порушеного права, що відповідає змісту порушеного права та є таким, що забезпечує реальне поновлення інтересів держави, за захистом яких звернувся прокурор до суду.

Накази Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 09.12.2020 № 52-ІЗ, від 11.02.2021 № 17-56-О прийняті не уповноваженим органом на розпорядження спірними ділянками, а зазначені в них відомості про цільове призначення землі спотворюють дійсні обставини, оскільки вказують на комунальну форму власності (за законом - державна), розпорядника спірної ділянки - орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (хоча розпорядником на момент виникнення правовідносин був Кабінет Міністрів України), категорію земель - землі сільськогосподарського призначення (хоча спірні ділянки належать до земель лісогосподарського призначення), цільове призначення - землі запасу (хоча ділянки перебувають у постійному користуванні державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства).

Викладене порушує право держави на спірну земельну ділянку, оскільки позбавляє її права власності та можливості здійснювати належний контроль за використанням землі за її цільовим призначенням, реалізувати волю усього Українського народу при використанні цієї землі та створює стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки, та особи її власника і землекористувача. Подібний за змістом висновок Велика Палата Верховного Суду вже формулювала у пункті 82 постанови від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17.

Судове рішення за результатами розгляду земельного спору не лише зобов`язує відповідача до вчинення певних дій або утримання від їх вчинення, а й уповноважує позивача, конкретизуючи зміст його суб`єктивного права у правовідносинах, спірність яких усуває суд своїм рішенням, тому оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, яким порушено цивільні права або інтереси, є ефективним та виправданим способом захисту порушеного права як Українського народу, так і інших суб`єктів права власності на землю в Україні.

З огляду на викладене, накази Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 09.12.2020 № 52-ІЗ, від 11.02.2021 № 17-56-О є незаконними, а тому з метою поновлення порушених прав власника земельної ділянки, останні підлягають скасуванню.

Наразі право комунальної власності на спірні земельні ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Городоцькою сільською радою.

Наявність зазначеної державної реєстрації права створює перешкоди державі в особі Рівненської обласної державної (військової) адміністрації в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою. Також держава не має можливості сформувати земельні лісові ділянки для реєстрації права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства.

Відповідно до статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають із дня такої реєстрації.

Згідно з до статтею 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Частиною третьою статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Враховуючи викладене, з метою поновлення порушених прав держави та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою лісогосподарського призначення, державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за Городоцькою сільською радою підлягає скасуванню.

Також суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.01.2023 у справі № 369/10847/19, які були сформовані за результатами дослідження обставин накладення спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення (державної власності) і землі житлової та громадської забудови (комунальної власності). Верховний Суд зазначив, що зайняття земельних ділянок, зокрема шляхом часткового накладення, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном.

Таким чином, вимога про скасування державної реєстрації права власності як складова негаторного позову у цьому випадку є ефективним способом захисту, оскільки спрямована на скасування реєстрації прав Зарічненської селищної ради на землю, яка не є та не може бути власником земельної ділянки в її межах.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, за загальним правилом, цивільні права, зокрема право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій.

Що ж до заявленої Прокурором вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 21.05.2021 №383 "Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині прийняття у комунальну власність Городоцької сільської ради земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га, то суд зазначає таке.

Як вже зазначалось 21.05.2021 Городоцькою сільською радою Рівненського району прийнято рішення №383 про прийняття у комунальну власність, зокрема земельної ділянки державної власності з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га.

Наслідком прийняття спірного рішення Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 21.05.2021 №383 "Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність" є подальше внесення відомостей про державну реєстрацію права комунальної власності Немовицької сільської ради на земельні ділянки та внесення відповідних відомостей про земельну ділянку з кадастровими номерами :03:003:0309 в Державному земельному кадастрі.

З огляду на викладене, рішення Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 21.05.2021 №383 "Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині прийняття у комунальну власність Городоцької сільської ради земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га суперечить вимогам чинного законодавства.

Водночас суд враховує, що відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з частиною першою статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Разом з тим, вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 01.02.2020 у справі № 922/614/19, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду наголошено, що під час розгляду даних спорів слід виходити з принципу jura novit curia- "суд знає закони" (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц). Незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, суд має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Також суд враховує, що право комунальної власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на дану земельну ділянку зареєстровано за Городоцькою сільською радою 19.11.2024 та однією з підстав для реєстрації зазначено рішення Городоцької сільської ради за №383 від 21.05.2021. Тобто вказане рішення вичерпало свою дію виконанням

Водночас відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 та від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, позовна вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом, є неефективним способом захисту прав особи; зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що вимога про визнання незаконним та скасування рішення Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 21.05.2021 №383 "Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині прийняття у комунальну власність Городоцької сільської ради земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га не є ефективним способом захисту у спірних правовідносинах, оскільки задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння державою вказаною земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Частиною шостою статті 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до частини десятої статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Враховуючи викладене, для забезпечення реальної та безперешкодної можливості державі реалізувати всі правомочності власника щодо спірних земель необхідно усунути перешкоди в користуванні ними шляхом скасування державної реєстрації земельних ділянок як земель сільськогосподарського призначення з припиненням права власності за Городоцькою сільською радою на спірну земельну ділянку, відомості про що містяться в Державному земельному кадастрі.

При цьому скасування державної реєстрації земельної діляноки з припиненням прав на них є ефективним способом захисту порушених прав, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельних ділянок.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені Прокуром вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову прокуратурою сплачено 12 112,00 грн. судового збору.

Відповідно до частин першої та другої статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати у вигляді судового збору 2 422,40 грн. (3 028,00 грн. 00 х коефіцієнт 0,8 = 2 422,40 грн.) за вимогою, у якій відмовлено у її задоволенні (усунення перешкод у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом, визнання незаконним та скасування рішення Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 21.05.2021 №383), суд покладає на прокурора, як особу, яка ініціювала цей спір.

У даному випадку суд враховує протиправність дій відповідачів щодо прийняття у комунальну власність земельної ділянки, яка належить державі.

Відтак, оскільки позов задоволено частково, решта витрат по сплаті судового збору у сумі 9 689,60 грн. покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 129, 237 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Усунути перешкоди власнику - державі в особі Рівненської обласної державної (військової) адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення, шляхом:

- визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 09.12.2020 № 52-ІЗ "Про затвердження матеріалів Інвентаризації" в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель в частині земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га;

- визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 11.02.2021 № 17-56-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" в частині передачі у комунальну власність Городоцької територіальної громади в особі Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га;

- скасування державної реєстрації права комунальної власності за Городоцькою сільською радою Рівненського району Рівненської області () на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246);

- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0309 площею 84,9379 га.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Городоцької сільської ради (35331, Рівненська обл., Рівненський район с. Городок, вул. Шевченка, 4, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, Рівненська обл., місто Рівне, вул. 16 липня, буд. 52, , р/р UA0015371, МФО 820172, код класифікації видатків бюджету 2800, банк: Державна казначейська служба м. Київ) 4 844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 копійок) витрат по оплаті судового збору.

5. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (33027, Рівненська обл., Рівненський р-н, місто Рівне, вул.Київська, будинок 10, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, Рівненська обл., місто Рівне, вул. 16 липня, буд. 52, , р/р UA0015371, МФО 820172, код класифікації видатків бюджету 2800, банк: Державна казначейська служба м. Київ) 4 844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 копійок) витрат по оплаті судового збору.

6. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Стягувач: Рівненська обласна прокуратура (33028, Рівненська обл., місто Рівне, вул. 16 липня, буд. 52, , р/р UA0015371, МФО 820172, код класифікації видатків бюджету 2800, банк: Державна казначейська служба м. Київ).

Боржник: Городоцька сільська рада (35331, Рівненська обл., Рівненський район с. Городок, вул. Шевченка, 4, )

Боржник: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області (33027, Рівненська обл., Рівненський р-н, місто Рівне, вул.Київська, будинок 10, )

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 11 липня 2025 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя А.О. Селівон