ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

03 липня 2025 року м. Миколаїв Справа № 915/1043/25

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ільєвої Л.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна служба" (50072, м. Кривий Ріг, вул. Волноваська, 51; e-mail: ; ) про забезпечення позову до подання позовної заяви (вх. № 9815/25 від 01.07.2025 р.) за участю інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи - фізичної особи - підприємця Бакреу Альони Романівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна служба" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову до пред`явлення позову, а саме накласти арешт на грошові кошти, що належать Бакреу Альоні Романівні (код за ЄДРПОУ НОМЕР_1 ; адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), які знаходяться на всіх рахунках, відкритих на її ім`я, в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позову 205928,85 грн.

В обґрунтування вказаної заяви про забезпечення позову заявник вказує, що заявник, між заявником та ФОП Бакреу А.Р. укладено договір поставки обладнання (вертикального підйомно-транспортувального) від 10.03.2025 №29.08.24-01. Даний договір було укладено в електронній формі та підписано за допомогою сервісу «Вчасно». Предметом майбутнього позову є вимога майнового характеру, а саме стягнення з фізичної особи-підприємця Бакреу Альони Романівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна служба" грошових коштів у розмірі 205928,85 грн., з яких: сума основного боргу за договором - 133600,00 грн., штраф у розмірі 40% від вартості обладнання за договором - 66800,00 грн., пеня (одна облікова ставка НБУ) - 3177,12 грн.; 3% річних - 614,93 грн.; інфляційні втрати - 1736,80 грн.

Як вказує заявник, відповідно до умов договору поставки обладнання (вертикального підйомно-транспортувального) від 10.03.2025 №29.08.24-01 постачальник зобов`язався поставити підйомники для МГН похилий електричний "UPL-01 250 1200*900/5000, згідно ДК 021:2015 код 42410000-3 «Підіймально-транспортувальне обладнання» (42416300-8 «Підіймачі») далі (обладнання) у відповідності до Специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (додаток 1), а покупець зобов`язався оплатити та прийняти вказане обладнання (п. 1.1. договору). Згідно з п. 1.2. договору постачальник зобов`язався поставити обладнання у строк, що не перевищує 40 робочих днів, з моменту надходження авансового платежу згідно п. 3.2.

За ствердженням заявника, на виконання своїх зобов`язань він сплатив ФОП Бакреу А.Р. авансовий платіж 10.03.2025, тобто в день укладення договору, у розмірі 80% від суми вартості обладнання за специфікацією, а саме 133600,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 125 від 10.03.2025. Однак, станом на 30.06.2025 постачальник - ФОП Бакреу А.Р. свої зобов`язання не виконав, обладнання не поставив, у досудовому порядку врегулювати спір не намагається, будь-яких перемовин із покупцем уникає. Заявник звертався до ФОП Бакреу А.Р. із вимогою про повернення грошових коштів, сплачених за обладнання та штрафу за порушення виконання зобов`язань, що підтверджується листом від 23.05.2025. Однак, відповіді на вказану вимогу не надійшло.

Заявник зазначає, що Бакреу Альона Романівна є фізичною особою-підприємцем, відтак, на думку заявника, на неї розповсюджуються положення ст. 44 ГК України, відповідно до якої підприємництво здійснюється на основі, зокрема, вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом.

Заявник вважає, що у разі наявності грошових коштів на рахунках Бакреу А.Р., остання має можливість розпорядитися ними на власний розсуд, що унеможливить в подальшому виконання рішення суду про стягнення грошових коштів. За ствердженням заявника, зважаючи на те, що предметом позову буде вимога майнового характеру, а саме стягнення грошових коштів, є достатні підстави вважати, що рішення суду може залишитись невиконаним, оскільки фізична особа-підприємець після сплати податків та зборів має право розпорядитися грошовими коштами, які знаходяться на її рахунках, на власний розсуд.

Заявник вказує, що у разі недостатності грошових коштів на банківських рахунках, відкритих на ім`я Бакреу А.Р. як фізичної особи-підприємця, остання має відповідати за зобов`язаннями усім своїм майном, в тому числі грошовими коштами, які знаходяться на особистих рахунках Бакреу А.Р. як фізичної особи. Разом з тим, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову заявник виходить із принципу співмірності, у зв`язку з чим належним та достатнім заходом забезпечення позову вважає накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, відкритих на ім`я Бакреу А.Р., у межах суми позову.

Розглянувши вказану заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна служба" про вжиття заходів забезпечення позову до його подання в порядку ст. 136-140 ГПК України, господарський суд дійшов наступних висновків.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Виходячи зі змісту положень ст. 136, 138 ГПК України, останні передбачають право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанов останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі № 916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосування останніх знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 23.03.2020 у справі № 910/7338/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 19.10.2020 у справі N 915/373/20.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 31.08.2020 у справі № 917/1274/19.

Також суд звертається до правової позиції, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 46-48 виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Втім, під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Водночас, для встановлення наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.

Разом з цим, при дослідженні наявності або відсутності підстав для забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Суд зазначає, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20), умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є припущення, що майно (у тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Так, господарський суд зазначає, що предметом позову у даній справі є майнова вимога про стягнення з ФОП Бакреу А.Р. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна служба" грошових коштів у розмірі 205928,85 грн., з яких: сума основного боргу 133600,00 грн., штраф у розмірі 40 % від вартості обладнання 66800,00 грн., пеня 3177,12 грн., 3 % річних 614,93 грн., інфляційні втрати - 1736,80 грн.

Господарський суд вважає, що оскільки виконання в майбутньому судового рішення у справі за позовом про стягнення заборгованості у загальному розмірі 205928,85 грн. у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме ФОП Бакреу А.Р. необхідну суму грошових коштів, то застосування обраного заявником заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову безпосередньо пов`язане із предметом позову.

Адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Наразі суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у даній справі у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову, заявлені ТОВ "Електротехнічна служба", цілком відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Так, у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).

Крім того, аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22, від 20.04.2023 у справі № 914/3316/22, від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22, від 09.06.2023 у справі № 37з-23.

Також, оскільки в силу положень ст. 192 Цивільного кодексу України гроші є платіжним засобом, то відповідач може в будь-який момент розрахуватись коштами і доведення позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості не вимагається.

До того ж, за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22).

При цьому господарський суд зауважує, що ФОП Бакреу А.Р. наразі не доведено недоцільності чи неспівмірності заходів забезпечення, про вжиття яких просить у суду заявник, як і не доведено того, що такі заходи забезпечення позову створюють або можуть створити перешкоди господарській діяльності відповідача.

Слід також відзначити, що у випадку арешту коштів на рахунках гроші залишаються у власності відповідача і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з його рахунків й уникнення виконання судового рішення у майбутньому. Такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову або виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань перед позивачем. Відсутні будь-які підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи втручання в його господарську діяльність, адже грошові кошти залишаються у його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися тимчасово обмежується на певний час лише щодо частини коштів, а не всіх коштів відповідача, і спрямовані на запобігання перешкод у виконанні судового рішення у разі задоволення позову у цій справі.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 911/1111/20, від 21.01.2022 у справі № 910/5079/21.

Таким чином, господарський суд вважає, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, є законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення поданої заяви шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, що належать та знаходяться у нього, у межах ціни позову 205928,85 грн.

Таким чином, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна служба" про забезпечення позову до подання позовної заяви підлягає задоволенню шляхом накладання арешту на грошові кошти, що належать Бакреу Альоні Романівні , що містяться на відкритих рахунках у банківських та інших фінансово - кредитних установах, у межах суми позовних вимог на загальну суму 205928,85 грн.

До того ж слід зазначити, що сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів. Зокрема, відповідач може спростувати наведене заявником обґрунтоване припущення про наявність обставин утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову, подавши докази неспівмірності заходів забезпечення чи їх безпідставність в порядку статті 145 ГПК України.

З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків відповідача у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Разом з тим, вказана особа не позбавлена права подати до суду відповідне клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна служба" про забезпечення позову до подання позовної заяви у справі № 915/1043/25 (вх. № 9815/25 від 01.07.2025) задовольнити.

2. Накласти арешт на грошові кошти, що належать Бакреу Альоні Романівні ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), які знаходяться на всіх рахунках, відкритих на її ім`я, в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позову 205928,85 грн.

Стягувачем за цією ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна служба" (50072, м. Кривий Ріг, вул. Волноваська, 51; e-mail: ; ).

Боржником за цією ухвалою є фізична особа - підприємець Бакреу Альона Романівна ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала набирає чинності з дня її підписання.

Ухвалу дійсна для пред`явлення до виконання до органу державної виконавчої служби протягом строку, встановленого Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвалу може бути оскаржено у 10-денний термін з дня її підписання.

Ухвалу підписано 03.07.2025 року.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя Людмила Михайлівна Ільєва