ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.07.2025м. СумиСправа № 920/691/25

Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: Комунального некомерційного підприємства Охтирської міської ради "Охтирська центральна районна лікарня"

про стягнення 390906 грн 00 коп.

Стислий виклад позицій сторін по справі.

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 390906 грн 00 коп. вартості безпідставно набутого майна, обґрунтовуючи позов тим, що відповідач у березні 2022 поставив на облік побутову техніку з магазину «Техномаркет» на загальну суму 390906,00 грн. Позивачка зазначає, що вона не погоджувала передачу відповідачу техніки, тому відповідач безпідставно за її рахунок набув зазначене майно.

Відповідач заперечує проти позову з огляду на наступне:

- Позивачка у позові покликається як на норми ЦК України, що регулюють відшкодування шкоди (ст.ст. 22, 1166 ЦК України), так і на норми, що регулюють відносини у зв`язку з безпідставним отриманням та збереженням майна за рахунок іншої особи (глава 83 ЦК України);

- Позивач не надав суду доказів, що підтверджують її право власності на побутову техніку.

Рух справи, процесуальні дії, що вчинялися судом.

Судом 20.05.2025 було зроблено запит та отримано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань №35163842, з якого вбачається, що підприємницьку діяльність позивача припинено 26.04.2022.

Відповідно до ухвали від 04.06.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

18.06.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позов (вх №2951).

Суд звертає увагу, що справа розглянута 10.07.2025, оскільки з 18.06.2025 по 04.07.2025 включно суддя Резніченко О.Ю. знаходилась у відпустці, що позбавило суддю можливості дослідити матеріали справи та ухвалити рішення. Тому рішення ухвалене, а текст рішення підготовлено та підписано негайно після виходу судді з відпустки.

Пункт 1 частими 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України закріплює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких с фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

У пунктах 4.17. - 4.23. постанови від 13.02.2019 по справі № 910/8729/18 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-ІV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницьку діяльність ФОП Закаблук М.А. припинено 26.04.2022.

Отже, відповідно до вказаних змін, з 15.12.2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалась зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, а також у постанові Верховного суду від 27.02.2019 у справі № 724/38/18.

Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі виник під час здійснення позивачем ФОП Закаблук М.А. підприємницької діяльності роздрібної торгівлі побутовими електротоварами та отриманням від позивача відповідачем побутової техніки, яка в подальшому була оприбуткована та поставлена відповідачем на баланс не була повернута на вимогу позивача.

Щодо цього питання, Верховний Суд в постанові по справі № 910/8729/18 від 13.02.2019 року роз`яснив, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, враховуючи вищезазначене, спір у даній справі розглядається за правилами господарського судочинства.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01.04.2021 між ФОП Закаблук М.А. та ФОП Пятун О.І. було укладено договір оренди нежитлового приміщення, за умовами якого ФОП Закаблук М.А. прийняла в оренду приміщення за адресою: м. Охтирка, вул. Незалежності, 8.

Відповідно до п. 7.1. договору строк його дії до 31.12.2021.

Також п. 7.2. договору передбачено, що зміни та доповнення до договору можуть мати місце за згодою сторін, які оформлені в письмовій формі і становлять невід`ємну частину договору.

Позивачка додала до позову письмовий доказ лист ФОП Пятун О.І., у якому зазначено, що дія договору оренди від 01.04.2021 була припинена 08.03.2022.

Однак суд критично оцінює позицію позивача щодо дії договору оренди до 08.03.2022, так як відповідно до п. 7.2. зазначеного договору сторони договору повинні були укласти додаткову угоду до договору у письмовій формі про продовження строку його дії.

Також позивачка зазначає, що у орендованому приміщенні був розташований магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у якому вона здійснювала діяльність. Однак жодного доказу на підтвердження цього факту суду не подано. При цьому, в договорі оренди від 01.04.2021 було визначено, що приміщення передається для використання ФОП Закаблук М.А. у приватній діяльності. Доказів здійснення приватної діяльності позивачки у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та пов`язаності цього магазину з позивачкою суду не подано.

08.08.2023 відповідач надіслав директору з продажів компанії «Техномаркет» Сібілю Роману лист, у якому повідомив, що після влучання ворожого снаряду 08.03.2022 лікарнею було отримано побутову техніку, яка вціліла та має пошкодження, які не впливають на функціонування, надану, зі слів благодійника, від магазину «Техномаркет». Через відсутність підтвердних документів комісією лікарні було прийнято рішення оприбуткувати дану благодійну допомогу за середньоринковою ціною для постановки на баланс лікарні (а.с. 11).

У відповіді відповідач також зазначив перелік побутової техніки та загальну суму 390906,00 грн.

Позивачка вважає, що перелічена у відповіді від 08.08.2023 побутова техніка є її власністю, а відповідач без її згоди, тобто без будь-яких правових підстав безпідставно набув це майно.

Тому відповідно до с. 2 ст. 1213 ЦК України просить суд стягнути 390906,00 грн як відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати:

- безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність;

- з акту управління господарською діяльністю;

- з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

- внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

- у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Також ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України унормовано, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких вимог набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстави, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Тому вирішальним у цій справі є доведення факту, що саме за рахунок позивачки відповідач набув безпідставно майно, тобто доведення факту наявності у позивачки права власності на майно побутова техніка на суму 390906,00 грн. При цьому, суд зауважує, що у позові (як у мотивувальній, так і у прохальній частині) позивачка не навела перелік побутової техніки, а лише посилалась на лист №1472/7 від 08.08.2023 (а.с. 11).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачка вважає, що належність її майна побутової техніки на суму 390906,00 грн підтверджується наступними доказами:

- договором оренди нежитлового приміщення від 01.04.2021 (а.с. 8);

- листом від 04.10.2023 від ФОП Пятун О.І (а.с. 10);

- листом відповідача від 08.08.2023 №1472/7 (а.с. 11);

- листами відповідача від 25.09.2023 №1858/8 (а.с. 12), від 31.01.2024 №393/8 (а.с. 13);

- договорами та видатковими накладними, які укладалися між позивачкою та суб`єктами підприємницької діяльності на придбання позивачкою побутової техніки (а.с. 14-69).

Однак суд, дослідивши подані позивачкою письмові докази, вважає, що вони не є належними доказами, які підтверджують факт наявності права власності позивачки на майно побутову техніку на суму 390906,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так, договір оренди та вище перелічені листи взагалі не є доказами, на підставі яких може визначатися правовий титул та належність майна побутової техніки позивачці.

Договори на придбання побутової техніки позивачкою не дають можливості визначити, що придбана за цими договорами побутова техніка знаходиться у відповідача, так як у договорах та видаткових накладних зазначено артикул, код, назва товару, тобто відсутні інші ідентифікуючі ознаки.

Крім цього, придбання позивачкою протягом 2021 року побутової техніки не може свідчити, що ця техніка знаходилася у позивачки станом на 08.03.2022.

Таким чином, позивачкою не доведено факту безпідставного набуття відповідачем майна саме за її рахунок, у зв`язку із чим позовні вимоги не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом у позові відмовлено повністю, то на позивача покладаються витрати зі сплати судового збору в розмірі 5863 грн 59 коп.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У позові ОСОБА_1 до відповідача: Комунального некомерційного підприємства Охтирської міської ради "Охтирська центральна районна лікарня про стягнення 390906 грн 00 коп. - відмовити повністю.

2. Витрати зі сплати судового збору в розмірі 5863 грн 59 коп. покласти на позивача

3. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскільки з 18.06.2025 по 04.07.2025 включно суддя Резніченко О.Ю. знаходилась у відпустці, повне судове рішення складено 10.07.2025.

Суддя О.Ю. Резніченко