ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" липня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/889/25

Господарський суд Житомирської області у складі судді Сікорської Н.А.,

розглядаючи справу

за позовом: Попільнянського кооперативного риноку

до 1. фізичної особи-підприємця Колихан Вікторії Василівни;

2. фізичної особи-підприємця Дорохова Миколи Олеговича;

3. фізичної особи-підприємця Дзюняка Михайла Леонідовича;

4. фізичної особи-підприємця Король Катерини Михайлівни

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Попільнянський кооперативний ринок звернувся до суду з позовом до фізичних осіб-підприємців: Колихан В. В., Дорохова М. О., Дзюняка М. Л., Король К. М. про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,4418 га, кадастровий номер :01:009:0508, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення від рухомого майна, а саме тимчасових споруд (металевих конструкцій).

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони фізичним особам - підприємцям: Колихан В. В., Дорохову М. О., Дзюняку М. Л. та Король К. М. розміщувати тимчасові споруди за адресою АДРЕСА_1 та здійснювати підприємницьку діяльність у цих тимчасових спорудах.

Дослідивши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/2795/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21.

З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується вжиття певного виду забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/2795/20, від 17.12.2020 у справі №910/11857/20).

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанови Верховного Суду від 14.07.2021р. у справі №910/17014/20 та від 28.07.2021р. у справі №910/3704/21).

Оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з вимогами немайнового характеру, то має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанова Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, від 15.07.2022 у справі №910/4445/21).

Господарський суд враховує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Обгрунтовуючи підстави звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову Попільнянський кооперативний ринок вказав, що йому на праві постійного користування належить земельна ділянка за адресою смт. Попільня, вул. Героїв Майдану.

Рішенням виконавчого комітету Попільнянської селищної ради № 33 від 22.02.2023р. відповідачам для провадження підприємницької діяльності надано дозвіл на розташування тимчасових споруд загальною площею по 30 кв м за адресою: вул. Героїв Майдану, смт. Попільня (біля продовольчого ринку).

04.07.2025р. відповідачі розпочали самовільну забудову земельної ділянки Попільнянського кооперативного ринку, у зв`язку з чим Попільнянським кооперативним ринком пред`явлено позов до ФОП Колихан В. В., ФОП Дорохова М. О., ФОП Дзюняка М. Л. та ФОП Король К. М. про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення від рухомого майна, а саме тимчасових споруд (металевих конструкцій).

Однак, в заяві про забезпечення позову Попільнянський кооперативний ринок не навів обставин з якими пов`язується необхідність забезпечення позову шляхом заборони в розміщенні тимчасових споруд та здійсненні в ними приємницької діяльності у цих тимчасових спорудах, а також не надав доказів того, що невжиття такого заходу може ускладнити або унеможливити виконання в майбутньому рішення суду чи завдати шкоди правам або інтересам заявника, що підлягають судовому захисту.

Заява не містить належної аргументації, у чому саме полягає небезпека для позивача у разі, якщо спір буде вирішено без застосування заходів забезпечення позову.

Не наведено конкретних доказів, які б підтверджували, що дії відповідачів унеможливлюють або створюють реальну загрозу порушенню права користування земельною ділянкою, що перебуває у постійному користуванні позивача.

Позивачем не надано доказів, які б доводили, що відповідачі здійснюють розміщення тимчасових споруд саме на земельній ділянці, яка перебуває у його користуванні. .

Саме лише посилання на загальну стурбованість позивача через можливе самовільне встановлення споруд на території ринку не може вважатися достатньою підставою для вжиття судом обмежувальних заходів щодо відповідачів без належного дослідження суті спору.

Вказані в заяві обставини є загальними та припущеннями і не містять конкретики щодо фактичної шкоди чи ризику, який є реальним, а не абстрактним або потенційним.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту (позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.04.2019р. у справі №918/702/18).

Суд звертає увагу, що підставою звернення позивача до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою став саме факт розміщення відповідачами на земельній ділянці, що належить позивачу, тимчасових споруд. При цьому, у заяві про забезпечення позову позивач просить заборонити розміщувати тимчасові споруди та здійснювати у них підприємницьку діяльність. Фактично прозивач просить заборонити розміщення тимчасових споруд, які, як випливає з позову, уже зведені відповідачами.

Враховуючи вищевикладене, суд дішов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, тому заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 233-235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Попільнянському кооперативному ринку у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Сікорська Н.А.

1 - в справу