ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/480/25

Господарський суд Житомирської області у складі

судді Лозинської І. В.,

секретар судового засідання Шовтюк І. В.

за участю представників сторін:

- від позивача: Рудометкіна М. О., ордер на надання правничої допомоги серії АІ №1764601 від 24.03.2025 (в режимі відеоконференції)

- від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Майнінг сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт"

про стягнення 842487,08 грн

ТОВ "Майнінг сервіс" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до ТОВ "Граніт" про стягнення 1205739,22 грн, з яких, 300000,00 грн боргу за договором поставки товару №06 від 27.08.2019, 129349,93 грн курсової різниці, 42699,73 грн 3% річних, 501382,63 грн пені та 232306,93 грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Ухвалою від 24.04.2025 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 20.05.2025 о 14:30 (а. с. 117).

09.05.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями щодо задоволення позовних вимог (а. с. 130 - 138).

16.05.2025 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх. г/с №01-44/1473/25) у зв`язку з перерахунком пені, 3% річних та інфляційних, в якій заявлено до стягнення 842487,08 грн, з яких, 300000,00 грн боргу, 29835,62 грн 3% річних, 350331,46 грн пені, 162320,00 грн інфляційних втрат, а також 12637,31 грн судового збору та 30000,00 грн витрат на професійну правову допомогу. З вказаної заяви також вбачається, що позивач відмовляється від стягнення з відповідача 129349,93 грн курсової різниці (а. с. 139 - 144).

Ухвалою від 20.05.2025 господарський суд відклав підготовче засідання для розгляду справи та заяви позивача про зменшення позовних вимог на 19.06.2025 о 15:30 (а. с. 147).

22.05.2025 до суду від ТОВ "Майнінг сервіс" надійшло клопотання від 21.05.2025 про відмову від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 129349,93 грн курсової різниці (вх. г/с №01-44/1530/25) (а. с. 149 - 153) яке ухвалою від 02.06.2025 господарський суд призначив до розгляду у тому ж судовому засіданні (а. с. 155).

17.06.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання від 16.06.2025 (вх. г/с №01-44/1800/25) про зменшення судових витрат на правничу допомогу з підстав, у ньому викладених (а. с. 156 - 160).

18.06.2025 до суду від позивача надійшла заява щодо підтримання клопотання про відмову від позову в частині стягнення з відповідача 129349,93 грн курсової різниці, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті (а. с. 162 - 168).

Ухвалою від 19.06.2025 господарський суд прийняв відмову ТОВ "Майнінг сервіс" від позову в частині стягнення з ТОВ "Граніт" курсової різниці в розмірі 129349,93 грн, закрити провадження у справі №906/480/25 в частині стягнення з ТОВ "Граніт" 129349,93 грн курсової різниці на підставі п. 4 ч.1 ст. 231 ГПК України, постановив вважати заявленим до розгляду спір про стягнення з ТОВ "Граніт" на користь ТОВ "Майнінг сервіс" 842487,08 грн, з яких, 300000,00 грн боргу, 29835,62 грн 3% річних, 350331,46 грн пені, 162320,00 грн інфляційних втрат, а також понесених судових витрат (а. с. 170).

Іншою ухвалою від 19.06.2025 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 02.07.2025 о 14:30 (а. с. 172).

Представник позивача в засіданні суду в режимі відеоконференції у вступному слові позовні вимоги підтримала, з врахуванням клопотання від 21.05.2025 про відмову від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 129349,93 грн курсової різниці; повідомила про наміри подати відповідну заяву щодо витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до ст. 129 ГПК України.

Відповідач повноважного представника в засідання суду не направив, про дату і час судового засідання повідомлений шляхом направлення ухвали господарського суду від 19.06.2025 в електронному вигляді в його електронний кабінет згідно з довідкою про доставку електронного листа (а. с. 173).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача в режимі відеоконференції, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

27.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Майнінг сервіс" (постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Граніт" (покупець/відповідач) укладено договір поставки товару №06 (далі - договір) (а. с. 16-19), за п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та опалити товар на умовах, у строки та в порядку, що визначаються цим договором і чинним законодавством України.

Кількість, перелік, найменування, вартість товару та порядок розрахунків зазначаються в додатках (специфікаціях), які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 договору).

У розділі 2 договору визначено права та обов`язки сторін, зокрема, відповідно до пп. 2.3.1 п. 2.3 договору покупець зобов`язаний проводити оплату за одержаний товар у строки, передбачені специфікаціями.

Вартість товару за цим договором зазначається у відповідних специфікаціях (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.3 договору загальна вартість цього договору визначається як сукупна вартість товару, який буде поставлений постачальником покупцю протягом строку дії договору.

Передача товару покупцю здійснюється на складі постачальника (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору поставка товару здійснюється за наявності специфікації, підписаної сторонами та скріпленою печатками сторін.

Приймання товару проводиться за наявності товаросупровідних документів: видаткова накладна, рахунок-фактура (п. 4.6 договору).

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару та підписання сторонами видаткових накладних (п. 4.10 договору).

Згідно з п. 7.3 договору за порушення строків оплати покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від загальної суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

За п. 11.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. У випадку, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 15 календарних днів до дати його закінчення письмово не заявить іншій стороні про намір припинити/змінити договір, дія договору вважається автоматично продовженою строком на один календарний рік. Аналогічний порядок продовження строку дії застосовується і щодо всіх подальших періодів дії договору.

До договору сторонами укладено такі специфікації (а. с. 20 - 24):

- №1 від 27.08.2019 - на загальну суму 298221,74 грн;

- №3 від 28.09.2020 - на загальну суму 109796,09 грн;

- №4 від 13.05.2021 - на загальну суму 1085687, 42 грн.

На виконання специфікації №4 до договору ТОВ "Майнінг сервіс" 08.10.2021 поставило ТОВ "Граніт" за видатковою накладною №МС0002846 товар на суму 542843,71 грн (а. с. 75).

Покупцем частково погашено заборгованість на суму 242843,71 грн, що підтверджується наданими виписками по рахунках (а. с. 77-79, 81-84).

У матеріалах справи є копії листа від 07.04.2023, вих. №7, та досудової вимоги від 28.03.2025, що були надіслані позивачем ТОВ "Граніт" щодо сплати заборгованості (а. с. 87-95), проте залишені останнім без задоволення.

З огляду на викладене, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 1205739,22 грн, з яких, 300000,00 грн боргу за договором поставки товару №06 від 27.08.2019, 129349,93 грн курсової різниці, 42699,73 грн 3% річних, 501382,63 грн пені та 232306,93 грн інфляційних втрат.

Однак ухвалою від 19.06.2025 господарський суд задовольнив заяву позивача від 16.05.2025 про зменшення розміру позовних вимог та прийняв відмову від позову в частині стягнення з ТОВ "Граніт" курсової різниці в розмірі 129349,93 грн; закрив провадження у справі в цій частині на підставі п. 4 ч.1 ст. 231 ГПК України; постановив вважати заявленим до розгляду спір про стягнення з ТОВ "Граніт" 842487,08 грн, з яких, 300000,00 грн боргу, 29835,62 грн 3% річних, 350331,46 грн пені, 162320,00 грн інфляційних втрат.

Тому суд розглядає позовні вимоги у визначених ухвалою від 19.06.2025 розмірах.

У відзиві на позовну заяву від 08.05.2025 відповідач заперечує щодо задоволення вимог про стягнення пені за нездійснення оплати за отриманий товар з тих підстав, що позивачем порушено строки поставки товару на 43 дні (з 26.08.2021 по 08.10.2021), що, відповідно до положень договору, є підставою для нарахування пені на цій підставі. Крім того, з посиланням на введення в Україні воєнного стану, що спричинило зниження прибутку ТОВ "Граніт", а також перевищення заявленими до стягнення розмірами пені, 3% річних та інфляційних нарахувань розміру основного боргу, відповідач заявив клопотання про їх зменшення на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України (а. с. 130-138).

2. Норми права, які застосував Господарський суд Житомирської області.

За ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних, зокрема, з особистим, сімейним чи домашнім використанням, а покупець - прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

3. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 300000,00 грн основного боргу.

Як встановлено судом, на виконання специфікації №4 до договору ТОВ "Майнінг сервіс" 08.10.2021 поставило ТОВ "Граніт" за видатковою накладною №МС0002846 товар на суму 542843,71 грн (а. с. 75).

Відповідно до п. 4 специфікації №4 до договору оплата за товар здійснюється покупцем протягом 3 календарних днів з дати виставлення рахунку.

У відзиві на позовну заяву ТОВ "Граніт" визнає наявність боргу у заявленому розмірі, тому, враховуючи надані позивачем докази, вимога про стягнення 300000,00 грн основного боргу підлягає задоволенню.

4. Щодо вимоги позивача про стягнення 350331,46 грн пені.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України також зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України і ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996 №543/96-ВР (зі змінами) платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 7.3 договору за порушення строків оплати покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від загальної суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Із розрахунку позивача вбачається, що пеня нарахована на суму боргу 300000,00 грн з 12.11.2021 (день здійснення останньої часткової оплати відповідачем на суму 100000,00 грн) по 06.03.2025 (а. с. 140).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Тому підлягає стягненню пеня за період з 12.11.2021 по 12.05.2022, розмір якої за розрахунком господарського суду, здійсненому у правовому порталі України "Ліга Закон" - "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій", складає 28536,99 грн.

У стягненні 321794,47 грн пені слід відмовити.

Разом з тим, господарський суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення пені за несвоєчасне здійснення оплати за поставлений товар, оскільки право покупця на подання позову про стягнення пені за несвоєчасну поставку товару та право постачальника на заявлення вимоги про стягнення пені за несвоєчасну оплату поставленого товару не є взаємовиключними.

4.1. Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, заявлене у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схоже правило міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання.

Правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 22.05.2019 у справі №910/11733/18.

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

Враховуючи зазначене, з огляду на співвідношення сум боргу та пені, яку суд вважає обгрунтованою до стягнення, варто зазначити, що розмір останньої відповідає встановленим законодавством межам.

При цьому відповідачем не доведено, що застосування такої пені порушує принципи розумності, справедливості та добросовісності.

Таким чином, господарський суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені.

5. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 29835,62 грн 3% річних та 162320,00 грн інфляційних втрат

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язання.

Тому клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних нарахувань, заявлене у відзиві на позовну заяву, не підлягає задоволенню.

За своїми ознаками, 3% річних є платою за користування чужими коштами в період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання.

У свою чергу, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (а. с. 139, 140), суд констатує, що позивач не вірно визначив початок перебігу строку наявності прострочення з оплати товару, включивши до розрахунку день здійснення останньої часткової оплати відповідачем на суму 100000,00 грн (12.11.2021), так як згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Здійснивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період: 13.11.2021-06.03.2025 за допомогою правового порталу України "Ліга Закон" - "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій", судом встановлено, що задоволенню підлягають інфляційні втрати в сумі 162320,00 грн та 3% річних у сумі 29810,96 грн.

У стягненні 24,66 грн 3% річних слід відмовити.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіл судових витрат врегульовано ст. 129 ГПК України, за п. 2 ч. 1 якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У матеріалах справи є копії платіжних інструкцій №389 від 19.03.2025 та №458 від 04.04.2025, що підтверджують сплату позивачем судового збору у загальному розмірі 18086,09 грн (а. с. 11, 12).

Ухвалою від 19.06.2025 господарський суд задовольнив заяву позивача від 16.05.2025 про зменшення розміру позовних вимог та прийняв відмову від позову в частині стягнення з ТОВ "Граніт" курсової різниці в розмірі 129349,93 грн та постановив (а. с. 170):

- закрити провадження у справі в частині стягнення з ТОВ "Граніт" курсової різниці в розмірі 129349,93 грн на підставі п. 4 ч.1 ст. 231 ГПК України;

- вважати заявленим до розгляду спір про стягнення з ТОВ "Граніт" на користь ТОВ "Майнінг сервіс" 842487,08 грн, з яких, 300000,00 грн боргу, 29835,62 грн 3% річних, 350331,46 грн пені, 162320,00 грн інфляційних втрат.

Беручи до уваги зменшення позивачем розміру позовних вимог за відповідною заявою на суму 233902,91 грн, позивач має право на повернення з Державного бюджету України сплаченої суми судового збору у розмірі 3508,54 грн за його заявою, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", шляхом постановлення відповідної ухвали господарського суду.

За закриття (припинення) провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову сплачена сума судового збору не повертається (п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

За наслідками розгляду спору суд покладає судовий збір на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог за формулою: 520667,97 грн (сума задоволених позовних вимог) х 12637,31 грн (судовий збір за заявлені позовні вимоги у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 16.05.2025) / 842487,08 грн (сума заявлених позовних вимог відповідно до ухвали господарського суду від 19.06.2025) = 7810,02 грн.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт" (13033, Житомирська область, Житомирський район, селище Миропіль, вул. Лісова, буд. 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Майнінг сервіс" (03142, м. Київ, пр. Палладіна Академіка, буд. 22, офіс 208; ):

- 300000,00 грн основного боргу;

- 28536,99 грн пені;

- 162320,00 грн інфляційних втрат;

- 29810,96 грн 3% річних;

- 7810,02 грн судового збору.

3. У стягненні 321794,47 грн пені відмовити.

4. У стягненні 24,66 грн 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.07.25

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2, 3 - сторонам "Електронний суд"