ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.06.2025 Справа №905/36/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Сизової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника керівника Бахмутської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Донецької обласної державної адміністрації, повноваження якої виконує Донецька обласна військова адміністрація

до відповідача Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області, повноваження якої виконує Сіверська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Державне підприємство «Лиманське лісове господарство»

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області

про витребування у власність держави земельної ділянки

за участю уповноважених представників сторін:

від прокурора: Кадацька Д.М., посвідчення (в режимі відеоконференції)

від позивача: не з?явився

від відповідача: не з?явився

від третьої особи 1: не з?явився

від третьої особи 2: не з?явився

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст і підстави позовних вимог

21.01.2025 шляхом застосування підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Заступник керівника Бахмутської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Донецької області (далі Прокурор) з позовом в інтересах держави в особі позивача Донецької обласної державної адміністрації, повноваження якої виконує Донецька обласна військова адміністрація до відповідача Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області (далі Сіверська міська рада), повноваження якої виконує Сіверська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області про витребування у власність держави земельної ділянки з кадастровим номером :01:186:0045 площею 5,9330 в категорію земель лісогосподарського призначення шляхом виправлення Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області (далі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області) помилки у відомостях Державного земельного кадастру про цільове призначення земельної ділянки (в редакції заяви про зміну предмету позову).

В обґрунтування заявлених вимог Прокурор вказує, що є підстави вважати, що наказом № 3-ОТГ від 23.11.2020 Головне Управління Держгеокадастру у Донецькій області розпорядилося земельною ділянкою лісогосподарського призначення державної власності під виглядом земель сільськогосподарського призначення поза компетенцією, оскільки розпорядження нею мала здійснювати Донецька обласна державна адміністрація. Передача в комунальну власність Сіверській міській раді земельної ділянки здійснена всупереч вимогам земельного законодавства України, а саме, ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу України, оскільки фактично незаконно вилучено та змінено цільове призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2025 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 27.01.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі №905/36/25, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, підготовче засідання у справі призначено на 12.02.2025 року об 11:30 год. Одночасно, даною ухвалою залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Державне підприємство «Лиманське лісове господарство» (далі ДП «Лиманське лісове господарство»).

Підготовче засідання призначене на 12.02.2025 об 11:30 год не відбулось через оголошення у Харківської області сигналу «Повітряна тривога» (повідомлення з сайту Офіційна карта повітряних тривог України https://map.ukrainealarm.com).

Ухвалою суду від 13.02.2025 підготовче засідання призначено на 05.03.2025 о 10:00 год.

28.02.2025 через підсистему «Електронний суд» від Харківської обласної прокуратури надійшла заява, в якій остання просить забезпечити проведення підготовчого засідання у справі №905/36/25, що призначене на 05.03.2025 о 10:00 год, а також інших засідань суду у справі за участю прокурора в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою суду від 04.03.2025 вказане клопотання задоволено.

05.03.2025 через підсистему «Електронний суд» від Донецької обласної державної адміністрації надійшла заява, в якій позивач просить забезпечити проведення всіх судових засідань у справі за участю представника Донецької обласної державної адміністрації в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою від 05.03.2025 вказане клопотання задоволено.

Ухвалою від 05.03.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання на 17.03.2025 о 10:00 год. Також вказаною ухвалою суду Прокурору, серед іншого, запропоновано визначитись з формулюванням позовних вимог щодо особи, з незаконного володіння якої прокурор вважає за необхідне витребувати земельну ділянку; надати пояснення щодо п. 4 листа №03 - 229 від 06.08.2024 Державного підприємства «Лиманське лісове господарство» щодо віднесення відповідних кварталів до НПП «Святі гори»; Головному управлінню Держгеокадастру у Донецькій області направити на адресу суду письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог; Державному підприємству «Лиманське лісове господарство» надати суду планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, що створені до 01.01.2002 року (з нанесеними межами кварталів) ділянок, що накладаються на спірну земельну ділянку та повідомити чи мало місце затвердження цих матеріалів центральним органом виконавчої влади (частини 4, 5 статті 48 Лісового кодексу України).

12.03.2025 через підсистему «Електронний суд» від Прокурора надійшла заява про зміну предмету позову, в якій остання просить замінити позовні вимоги, викладені в пункті 3 прохальної частини позовної заяви заступника керівника Бахмутської окружної прокуратури № 50-154вих-25, поданій до суду 20.01.2025 засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», виклавши їх у такій редакції: « 3. Витребувати у власність держави в особі Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військової адміністрації (, вул. Олекси Тихого, буд. 6, м. Краматорськ, Донецька область, 84306), з незаконного володіння Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області (, вул. Центральна, 8, м. Сіверськ, Бахмутський район, Донецька область, 84522), повноваження якої виконує Сіверська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області (, вул. Центральна, 8, м. Сіверськ, Бахмутський район, Донецька область, 84522), земельну ділянку з кадастровим номером :01:186:0045 площею 5,9330 га в категорію земель лісогосподарського призначення шляхом виправлення Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області (, бул. Машинобудівників, буд. 16, м. Краматорськ, Краматорський район, Донецька область, 84313) помилки у відомостях Державного земельного кадастру про цільове призначення земельної ділянки», з доказами направлення учасникам справи копії вказаної заяви.

14.03.2025 через підсистему «Електронний суд» від заступника керівника Бахмутської окружної прокуратури надійшли письмові пояснення на виконання ухвали суду.

14.03.2025 через підсистему «Електронний суд» від Донецької обласної державної адміністрації надійшли додаткові письмові пояснення, в яких позивач просить задовольнити позовні вимоги з урахуванням наведених змін.

Ухвалою від 17.03.2025 прийнято заяву заступника керівника Бахмутської окружної прокуратури про зміну предмету позову, відкладено підготовче засідання на 17.04.2025 року о 10:00 год.

21.03.2025 шляхом поштового відправлення на адресу суду надійшли письмові пояснення від Державного підприємства «Лиманське лісове господарство» в яких, окрім іншого, заявлено клопотання про проведення засідань суду по справі без участі представника підприємства.

03.04.2025 через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області надійшли пояснення по суті справи в яких, окрім іншого, заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника Управління.

09.04.2025 через підсистему «Електронний суд» від заступника керівника Бахмутської окружної прокуратури надійшли письмові пояснення щодо актуальних засобів зв?язку з Державним підприємством «Лиманське лісове господарство».

14.04.2025 шляхом поштового відправлення на адресу суду від Державного підприємства «Лиманське лісове господарство» надійшли додаткові письмові пояснення та клопотання про проведення засідань суду по справі без участі представника підприємства.

Ухвалою від 17.04.2025 суд закрив підготовче провадження по справі та призначив судове засідання у справі на 14.05.2025 року о 10:30 год.

У судовому засіданні 14.05.2025 суд заслухав вступне слово учасників справи, представники яких з?явились, а саме: прокурор та представник позивача у межах вступного слова підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі, надали пояснення по суті заявлених позовних вимог з урахуванням заяви про зміну предмету позову. Заслухавши вступне слово учасників справи, суд приступив до дослідження доказів у справі.

Ухвалою від 14.05.2025 судове засідання відкладено до 09.06.2025 року о 14:00 год.

У судове засідання 09.06.2025 Прокурор з?явився в режимі відеоконференції.

Представники позивача, відповідача та третіх осіб у судове засідання 09.06.2025 не з?явилися, про дату та час проведення судового засідання повідомлені належним чином шляхом направлення ухвали суду у підсистемі «Електронний суд», органами поштового зв?язку, електронною поштою. Додатково представник позивача повідомлений про дату та час проведення судового засідання під час судового засідання 14.05.2025.

Клопотання відповідача, Державного підприємства «Лиманське лісове господарство» та Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про здійснення розгляду справи без участі їх представників судом задоволено під час підготовчого провадження у справі.

У судовому засіданні 09.06.2025 суд з?ясував фактичні обставини справи та безпосередньо дослідив докази, які містяться в матеріалах справи, за наслідками чого проведено судові дебати, в ході яких була підтверджена позиція Прокурора, висловлена в межах вступного слова.

Судом встановлена відсутність підстав для застосування ч.2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, що передбачає вичерпний перелік випадків, за наслідками настання яких суд повинен відкласти розгляд справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст.202 цього Кодексу).

Оскільки справа розглядається за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін про його хід, без виклику уповноважених представників у судове засідання, неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Приймаючи до уваги введення в Україні воєнного стану, наслідком чого стала дистанційна робота суду у віддаленому режимі, яка обумовлює проведення засідань суду з певною періодичністю, суд розглянув спір в межах розумних строків в контексті положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поза межами строків, що визначені процесуальним законом.

Позиція учасників процесу

В обґрунтування своєї правової позиції Прокурор зазначив, що за результатами опрацювання стану використання земель лісогосподарського призначення на території Бахмутського району Донецької області виявлено порушення вимог законодавства при формуванні земельних ділянок сільськогосподарського призначення за рахунок земель державного лісового фонду та їх передачі у комунальну власність. Перевіркою встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:186:0045 площею 5,9330 га, яка має очевидні заліснення (вкрита лісовими культурами, вік яких сягає 72 років), належить до земель державного лісового фонду і перебуває в постійному користуванні Ямпільського лісництва Державного підприємства «Лиманське лісове господарство. Однак за результатами інвентаризації земель державної власності відомості про формування спірної земельної ділянки 12.07.2020 внесені до Державного земельного кадастру як земельної ділянки сільськогосподарського призначення. На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 3-ОТГ від 23.11.2020 та акта приймання-передачі від 23.11.2020 дана земельна ділянка передана у комунальну власність Сіверської об`єднаної територіальної громади Бахмутського району Донецької області. Право власності на цю земельну ділянку з цільовим призначенням землі запасу за органом місцевого самоврядування зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже, дана земельна ділянка незаконно вилучена з державної власності зі зміненою її цільового призначення. Метою поновлення порушених інтересів прокурор вважає витребування зазначеної земельної ділянки у власність держави в особі Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військової адміністрації в категорію земель лісогосподарського призначення шляхом виправлення Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області помилки у відомостях Державного земельного кадастру про цільове призначення земельної ділянки.

У своїх письмових поясненнях наданих на письмові пояснення позивача, Прокурор зазначає, що належним та ефективним способом захисту у зв?язку з протиправним вибуттям земельної ділянки лісового фонду з володіння держави є віндикаційний позов про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Одночасно у заяві про зміну предмета позову Прокурор вказує, що у даному спорі порушені інтереси держави можливо остаточно поновити шляхом витребування спірної земельної ділянки із незаконного володіння відповідача у державну власність з одночасним виправленням державним кадастровим реєстратором помилки у відомостях Державного земельного кадастру про цільове призначення земельної ділянки шляхом віднесення її до категорії земель лісогосподарського призначення.

На виконання ухвали суду від 05.03.2025 прокурор у письмових поясненнях повідомив, що на відповідний запит ДП «Лиманський лісгосп» направив лист №03-229 від 06.08.2024, у п.4 якого фактично підтвердив, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:168:0025, :01:168:0026, :01:171:0033, :01:184:0014 частково накладаються на землі природно-заповідного фонду, при цьому квартали лісу в межах перетину зазначених земельних ділянок дійсно відносяться до НПП «Святі гори». Територія НПП «Святі гори» частково накладається на квартал 188 Ямпільського лісництва ДП «Лиманський лісгосп», що підтверджується викопіюванням з геопорталу «Ліси України», де нанесено межі НПП «Святі гори». Проте, земельна ділянка з кадастровим номером :01:186:0045 площею 5,9330 не накладається на землі природно-заповідного фонду, зокрема, на територію НПП «Святі гори», що підтверджується викопіюваннями з Національного геопорталу Національної інфраструктури геопросторових даних (надано НЦУВКЗ з листом № 1036-4-04.03-2024 від 28.03.2024, який наявний в додатках до позовної заяви), а також з геопорталу «Ліси України» та публічної кадастрової карти.

Таким чином, за твердженнями прокуратури, земельна ділянка з кадастровим номером :01:186:0045, яка розташована в межах кварталу 188, що підтверджується інформацією ВО «Укрдержліспроект», не належить до природно-заповідного фонду.

Підставність заявлених вимог Прокурор нормативно обґрунтовує посиланням на ст.ст.13, 14, 19, 131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 3, 84, 116, 117, 122, 141, 149, 152, 155 Земельного кодексу України (далі ЗК України), ст.1, 11 Лісового кодексу України (далі ЛК України), ст.ст.15-17, 21, 317, 319, 321, 324, 328, 373, 387, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 20,50,53, 162-164, 173 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Позивач Донецька обласна державна адміністрація, яка набула статусу Донецької обласної військової адміністрації, позов Прокурора підтримала, пояснивши, що передача земельної ділянки з кадастровим номером :01:186:0045 в комунальну власність Сіверської об`єднаної територіальної громади Бахмутського району Донецької області здійснено з порушенням норм земельного і лісового законодавства, за відсутності воли власника цієї земельної ділянки держави в особі Донецької обласної державної адміністрації на її передачу. Фактично з часу передачі земельну ділянку територіальній громаді припинено право власності держави на неї. Згідно до картографічних матеріалів накладення, спірна земельна ділянка розташована на землях лісогосподарського призначення, які входить до лісового фонду Ямпільського лісництва та знаходилась в постійному користуванні Державного підприємства «Лиманське лісове господарство».

Зокрема, ДП «Лиманське лісове господарство» за дорученням Південно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства повідомило про встановлення на підставі картографічних матеріалів накладення, зокрема, вищезазначеної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення, яка входить до лісового фонду Державного підприємства «Лиманське лісове господарство» Ямпільського лісництва. Водночас, ДП «Лиманське лісове господарство» повідомило, що на даний час, у зв?язку з проведенням бойових дій, обстеження в натурі меж лісових ділянок, які входять до складу підприємства, а також земельної ділянки з кадастровим номером :01:186:0045, щодо наявності перетинання є неможливим. Згідно з інформацією Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, наданою листом від 12.08.2024 № 13-5-0.62-257/2-24, на виконання наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.03.2018 № 45 «Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності» відбулася інвентаризація несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі, крім земель, які знаходяться в постійному користування державних підприємств, установ та організацій, на території Сіверської об?єднаної територіальної громади Бахмутського району. За результатами інвентаризації сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :01:186:0045 площею 5,933 га. Відповідно до наказу Головного управління від 23.11.2020 № 3-ОТГ, зокрема вищезазначену земельну ділянку передано з державної у комунальну власність Сіверської об?єднаної територіальної громади Бахмутського району Донецької області.

Відповідно до інформації Південно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, адміністративну будівлю Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства за адресою: м. Лиман, вул. Костянтина Гасієва, буд. 1 «А» зруйновано у зв?язку повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та окупації значної частини території Донецької області. Крім того, знищено робочу документацію за попередні роки, що робить неможливим надання копій картографічних матеріалів лісовпорядкування до 01.01.2002 з нанесеними межами кварталів № 168, 171, 183, 188 Ямпільського лісництва ДП «Лиманське лісове господарство».

Також позивач зазначає, що у зв?язку з тим, що територія Сіверської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, відноситься до територій, на яких ведуться активні бойові дії, повноваження державних кадастрових реєстраторів щодо внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та надання відомостей про об?єкти Державного земельного кадастру на цій території не здійснюються.

З урахуванням наведеного, враховуючи відсутність технічних можливостей перевірити факти ймовірного порушення інтересів держави під час інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером :01:186:0045 як земельної ділянки сільськогосподарського призначення та вилучення її з постійного користування ДП «Лиманське лісове господарство» зі зміною цільового призначення, у облдержадміністрації були відсутні достатні підстави для звернення до суду із відповідним позовом.

Консолідована позиція відповідача міститься у заяві про визнання позову, відповідно до якої останній визнає первісні позовні вимоги позивача у повному обсязі, не має заперечень або самостійних вимог щодо суті позову, усвідомлює наслідки визнання позову, зокрема те, що згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, та додаткових роз?яснень щодо наслідків не потребує.

Правової позиції щодо змінених позовних вимог позивача, відповідач до суду не надав.

Позиція третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача міститься у письмових поясненнях, відповідно до яких останнє вказує - співставивши інформацію публічної кадастрової карти з квартальною сіткою планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування ДП «Лиманське лісове господарство» повідомило, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:186:0045 накладається на квартал 188 Ямпільського лісництва ДП «Лиманське лісове господарство» і була незаконно проінвентарізована як ділянка сільськогосподарського призначення (додаються). Третя особа надає фотокопію планшету №9 ДП «Краснолиманський лісгосп» Ямпільське лісництво лісовпорядкування 2004 року з розташуванням кварталів 168, 171, 183, 188, про що повідомлено у листі відповіді №03-229 від 06.08.2024. У зв?язку з повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України окуповану значну частину території Донецької області, зруйновано та пошкоджено інфраструктуру, в тому числі зруйновано адміністративну будівлю Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства, знищено робочу документацію, що робить неможливим надання копій картографічних матеріалів лісовпорядкування, виконаних до 01.01.2002, з нанесеними межами кварталів №168, 171, 183, 188 Ямпільського лісництва ДП «Лиманське лісове господарство».

Також у додаткових письмових поясненнях, які надійшли на адресу суду шляхом поштового відправлення 14.04.2025, третя особа 1 зазначає, що у зв?язку з тим, що незважаючи на явні характеристики вказаної земельної ділянки як землі лісового фонду, зокрема її заліснення, що підтверджується таксаційним описом кварталу лісу, супутникових знімків, які наявні в матеріалах справи, цільове призначення вказаної земельної ділянки помилково визначено як сільськогосподарське призначення. За поясненнями Державного підприємства «Лиманське лісове господарство» вказана земельна ділянка фактично має лісогосподарче призначення та не вибувала з постійного користування ДП «Лиманське лісове господарство». Третя особа пояснює, що земельна ділянка підлягає витребуванню у власність держави в категорію земель лісогосподарського призначення, а вказане цільове призначення має бути визначено шляхом виправлення Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області помилки у відомостях Державного земельного кадастру про цільове призначення земельної ділянки. ДП «Лиманське лісове господарство» зазначає, що підтримує позовні вимоги заступника керівника Бахмутської окружної прокуратури з урахуванням заяви прокуратури про зміну предмета позову.

Позиція третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача міститься у письмових поясненнях, у яких останнє надає інформацію, що відповідно до ст.ст. 151, 117, 122 ЗК України, Головним управлінням було прийнято наказ № 3-ОТГ від 23.11.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність». Відповідно до п.44 додатку до наказу №3-ОТГ, до переліку увійшла і земельна ділянка площею 5,9330га з кадастровим номером :01:186:0045, яка відноситься до земель лісогосподарського призначення, що є предметом позову. Згідно з відомостями, що містяться в Державному земельному кадастрі, 10.07.2020 внесено відомості про формування земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:186:0045 площею 5,9330га.

Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, опираючись на законодавство, а саме ч.4 ст.9, ст.37 ЗУ «Про державний земельний кадастр» вказує на порядок виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру, одночасно зазначаючи, що спірна земельна ділянка підлягає витребуванню.

Виклад обставин справи, встановлених судом

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №45 від 15.03.2018 «Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності» передбачено проведення інвентаризацію земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах об?єднаних територіальних громад (несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі, крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організацій).

На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 482-СГ від 24.01.2020 «Про проведення державної інвентаризації земель» відбулася інвентаризація земель на території Донецької області загальною площею 51000,0000 га несформованих земельних ділянок державної власності та земельних ділянок державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі, шляхом формування земельних ділянок для наповнення Державного земельного кадастру.

Розробленою технічною документацією із землеустрою за результатами вимірювань та обстежень було сформовано 16 земельних ділянок загальною площею 103,1080 га на території Серебрянської сільської ради Бахмутського району Донецької області. Згідно Витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативна грошова оцінка наведеної земельної ділянки становить 233 424.19 грн.

12.07.2020 відкрито поземельну книгу земельної ділянки з кадастровим номером :01:186:0045, відповідно до якої цільовим призначенням спірної земельної ділянки визначено землі сільськогосподарського призначення.

Відомості про формування земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:186:0045 площею 5,9330 га внесені до Державного земельного кадастру 12.07.2020.

За розпорядженням Кабінету Міністрів України № 710-р від 12.06.2020 «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Донецької області» Серебрянська сільська рада увійшла до складу території Сіверської територіальної громади.

У подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 3-ОТГ від 23.11.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» Сіверській об?єднаній територіальній громаді у комунальну власність передано земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 614,5469 га, які розташовані в адміністративних межах Сіверської об?єднаної територіальної громади Бахмутського району Донецької області за межами населеного пункту згідно з актом приймання-передачі.

23.11.2020 між Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області та Сіверською об?єднаною територіальною громадою Бахмутського району Донецької області складено та підписано, скріплено відтисками печаток підприємств Акт приймання-передачі, за змістом якого Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області відповідно до наказу від 23.11.2020 №3-ОТГ передало із державної власності, а Сіверська об?єднана територіальна громада прийняла у комунальну власність Сіверської об?єднаної територіальної громади Бахмутського району Донецької області земельні ділянки згідно з додатком. Відповідно до п.44 додатку до таких земель увійшла також земельна ділянка площею 5,9330 га з кадастровим номером :01:186:0045.

Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області на земельну ділянку площею 5,9330га з кадастровим номером :01:186:0045 (номер відомостей про речове право 40905920, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 209) зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора Лиманської міської ради Мирошник К.С. № 57001621 від 10.03.2021 про державну реєстрацію. Документи, подані для державної реєстрації: наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 3-ОТГ від 23.11.2020 та акт приймання-передачі від 23.11.2020.

Матеріали справи також містять рішення державного реєстратора Лиманської міської ради Мирошник К.С. № 57001621 від 10.03.2021 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Із наявної в матеріалах справи відповіді Секретаріату Кабінету Міністрів України №6045-24 від 07.08.2024 на запит Бахмутської окружної прокуратури вбачається, що Кабінетом Міністрів не приймалося рішень про вилучення з постійного користування ДП «Лиманське лісове господарство» земельних ділянок із зазначеними у запиті кадастровими номерами (зокрема :01:186:0045) для передачі їх з державної власності у комунальну власність.

Державне підприємство «Лиманське лісове господарство» у листах №03-73 від 01.04.2024 та №03-229 від 06.08.2024 заступнику керівника Бахмутської окружної прокуратури зазначило про те, що співставленням земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами :01:184:0012, :01:171:0033, :01:171:0032, :01:184:0014, :01:186:0045, :01:168:0025, :01:168:0026, публічної кадастрової карти з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування ДП «Лиманське лісове господарство» встановлено: вищезазначені ділянки накладаються на землі лісогосподарського призначення, які входять до лісового фонду ДП «Лиманське лісове господарство» Ямпільського лісництва у кварталах 168, 171, 183, 188.

Погодження на вилучення вказаних земельних ділянок чи зміну їх цільового призначення ДП «Лиманське лісове господарство» не надавало.

Також у листі №03-229 від 06.08.2024 ДП «Лиманське лісове господарство» зазначило, що згідно з матеріалами лісовпорядкування квартали 168, 171, 183, 188 з наявними виділами, які входять до них, відносяться до НПП «Святі Гори», зона регульованої рекреації.

Прокурором надано до матеріалів справи скриншоти геопорталу «Ліси України» , відповідно до яких земельна ділянка з кадастровим номером :01:186:0045, яка розташована в межах кварталу 188 та не належить до природно-заповідного фонду.

Окрім того, Прокурором також надано до матеріалів справи матеріали космічного знімання за період з 2019 по 2023 роки, які надані йому Національним центром управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України з листом № 1036-4-04.03-2024 від 28.03.2024.

ДП «Лиманське лісове господарство» під час розгляду справи надано до матеріалів справи фотокопію планшету №9 ДП «Краснолиманський лісгосп» Ямпільське лісництво лісовпорядкування 2004 року з розташуванням кварталів 168,171,183,188.

Матеріали справи містять надані на запит Прокурора ВО «Укрдержліспроект» фрагменти картографічних матеріалів з нанесеними межами кварталу 44 Часів-Ярського лісництва, ДП «Слов?янський лісгосп» та кварталів 168, 171, 183, 188 Ямпільського лісництва ДП «Краснолиманський лісгосп» за матеріалами лісовпорядкування 2019 року та межами земельних ділянок згідно з наданими кадастровими номерами.

У своєму листі №13-5-0.62-2577/2-24 від 12.08.2024 ГУ Держгеокадастру у Донецькій області зазначає, що речове право на земельну ділянку лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування (створеними до 01.01.2002). Натомість, Бахмутська окружна прокуратура посилається на матеріали лісовпорядкування, створені у 2019 році.

Із наявних в матеріалах справи листів Південно-Східного міжрегіонального управлінням лісового та мисливського господарства № 01-08/965 від 16.08.2024 та ДП «Лиманське лісове господарство» №03-245 від 19.08.2024 вбачається, що наразі неможливо надати копій картографічних матеріалів лісовпорядкування до 01.01.2002 з нанесеними межами кварталів № 168, 171, 183, 188 Ямпільського лісництва ДП «Лиманське лісове господарство» у зв?язку із знищенням адміністративної будівлі Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства та робочої документації за попередні роки внаслідок повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації значної частини території Донецької області.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Дослідивши обставини справи та надані сторонами в порядку статті 74 Господарського процесуального кодексу України докази в їх сукупності та взаємозв?язку, надавши оцінку спірним правовідносинам, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке.

Здійснюючи правосуддя, у відповідності до положень статті 5 ГПК України, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Приписами частини першої статті 15 та частини першої статті 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб.

У розумінні наведених положень закону, об?єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб?єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов?язку зобов?язаною стороною.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина третя статті 4 ГПК України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України закріплено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 цього Закону, в частині першій якої визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб?єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов?язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб?єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб?єктом владних повноважень (абзаци перший, другий частини четвертої статті 23 цього Закону).

Згідно з частиною четвертою статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У позовній заяві Прокурором визначено, що у спірних правовідносинах, органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції, є Донецька обласна державна адміністрація, повноваження якої на час воєнного стану у державі виконує Донецька обласна військова адміністрація.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з?ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб?єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Підставою для представництва інтересів держави у справі, що розглядається, Прокурор зазначив порушення законності у сфері забезпечення правомірного обігу земельних ділянок лісогосподарського призначення, набуття права власності на такі земельні ділянки лише на законних підставах, порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Порушення інтересів держави полягає у незаконному вилученні земель державної власності лісогосподарського призначення, зміна їх цільового призначення та подальша передача у власність Сіверській міській раді, що унеможливлює реалізацію державної політики по забезпеченню охорони, відтворення та сталого використання земельних і лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. Додержання вимог закону не може не являти суспільного інтересу, оскільки є проявом управлінської функції держави та спрямоване на забезпечення єдиного підходу до врегулювання тих чи інших правовідносин, впровадження системності та прозорості при реалізації прав громадянами і юридичними особами, принципу конституційної рівності суб?єктів цивільних правовідносин.

На думку Прокурора, землі лісового фонду за особливостями свого цільового призначення і правового режиму перебувають під посиленою правовою охороною держави і не можуть використовуватися для ведення сільського господарства та перебувати у комунальній власності. Незаконне вилучення земель державної власності лісогосподарського призначення та їх подальше надання у користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва суб?єкту господарювання не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принципу верховенства права у країні. Держава має захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству.

Компетентним суб?єктом владних повноважень у спірних правовідносинах Прокурором визначена Донецька обласна державна адміністрація як орган державної влади, який у відповідності до статті 31 Лісового кодексу України у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території. Донецька обласна військова адміністрація, утворена у відповідності до Указу Президента України «Про утворення військових адміністрацій» №68/2022 від 24.02.2022, у встановленому в державі режиму військового стану здійснює повноваження Донецької обласної державної адміністрації, у тому числі у сфері розпорядження землями лісогосподарського призначення державної власності.

В порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Бахмутської окружною прокуратурою до Донецької обласної військової адміністрації направлено запит №50-2071вих-24 від 25.07.2024, у змісті якого зазначено про конкретні порушення законодавства під час передачі в комунальну власність Сіверській об?єднаній територіальній громаді Бахмутського району Донецької області, зокрема земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :01:186:0045 та площею 5,933 га та звернуто увагу на необхідність вжиття обласною військовою адміністрацією, як розпорядником земель цієї категорії, заходів щодо повернення земельної ділянки.

Листом від 23.08.2024 за №03/24-3900/4-24 Донецька обласна військова адміністрація повідомила прокуратуру, що у зв?язку з тим, що територія Сіверської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області належить до місцевості, на якій ведуться активні бойові дії, відсутні достатні підстави для звернення до суду із позовом про захист інтересів держави щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:186:0045. Твердження Прокурора щодо виявлених порушень законодавства орган державної влади не спростував, проти подання прокуратурою позову в його інтересах не заперечував.

Після отримання повідомлення Донецька обласна військова адміністрація протягом розумного строку самостійно не звернулась в суд з позовом в інтересах держави, що є достатнім аргументом на підтвердження факту бездіяльності позивача, а саме нездійснення уповноваженим державним органом покладеного на нього законом обов?язку із захисту державних інтересів у сфері раціонального використання земель.

Таким чином, на розсуд Прокурора, необхідність втручання органу прокуратури з метою забезпечення інтересів держави у спірних правовідносинах виникла у зв?язку з нездійсненням захисту інтересів держави компетентним суб?єктом владних повноважень.

Бахмутська окружна прокуратура письмово листом від 27.12.2024 за №50-3425вих-24 повідомила Донецьку обласну державну адміністрацію і Донецьку обласну військову адміністрацію про звернення до Господарського суду Донецької області з позовом в її інтересах до Сіверської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про витребування з незаконного володіння Сіверської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області земельної ділянки з кадастровим номером :01:186:0045 площею 5,9330 га в категорію лісогосподарського призначення.

Суд визнає, за даних обставин, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними через бездіяльність компетентних органів, у Прокурора, який виконує субсидіарну роль, виникли обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом звернення до господарського суду з відповідним позовом.

Реалізуючи встановлене статтею 55 Конституції України та статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб?єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Об?єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, суд визнає, що предметом позову є вимога заступника керівника Бахмутської окружної прокуратури Донецької області про витребування земельної ділянки з комунальної власності у власність держави.

Згідно положень статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Аналогічне положення закріплено у ч.1 ст.1 ЗК України.

Частиною першою статті 13 Конституції України закріплено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об?єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одночасно ст. 14 Конституції України закріплено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У статті 3 Земельного кодексу України закріплено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 19 Земельного кодексу України закріплено диференціацію категорій земель за їх основним цільовим призначенням, зокрема землі лісогосподарського призначення (пункт «е»), до яких відповідно до ст.55 означеного кодексу належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Визначення поняття «землі лісогосподарського призначення» також закріплено у ст.5 Лісового кодексу України, відповідно до якої до таких земель належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.

Положеннями статті 7 Лісового кодексу України закріплено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об?єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб?єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону (ст.7 Лісового кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час проведення інвентаризації спірної земельної ділянки та затвердження матеріалів інвентаризації) земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Схожі положення містяться в ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України.

Частиною 2 статті 84 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час набуття права власності на земельну ділянку) унормовано, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території (п. 4 ст. 31 Лісового кодексу України).

Главою 8 Лісового кодексу України унормовано поняття, зміст, ведення та матеріали лісовпорядкування. За змістом статті 45 Лісового кодексу України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

У матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об?єкта лісовпорядкування. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов?язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів (ст.48 Лісового кодексу України).

Державний лісовий кадастр та облік лісів відповідно до пункту 1 Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2007 р. №848, ведеться Державним лісовим агентством України (Держлісагентством) за єдиною для усіх лісів системою за рахунок коштів державного бюджету з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, їх раціонального використання та відтворення, здійснення постійного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді.

На підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 №119 створено Українське державне проектне виробниче об`єднання (скорочене найменування ВО «Укрдержліспроект»), засноване на державній власності та належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України. ВО «Укрдержліспроект» створено з метою проведення лісовпорядкування на всій території України, яке включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони і захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Окрім інших функцій, згідно з пунктом 3.2.8. Статуту ВО «Укрдержліспроект» забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду, зокрема: - здійснення в межах господарств впорядкування лісового фонду України; - визначення меж і внутрішньогосподарську організацію території лісового фонду, що перебуває у користуванні постійних лісокористувачів; - виконання топографо-геодезичних робіт і спеціального картографування лісів; - формування повидільних і інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру.

У листі за №04-1252 від 06.12.2023 ВО «Укрдержліспроект» з посиланням на картографічні матеріали лісовпорядкування 2019 року зазначило, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:186:0045 знаходиться в межах кварталу 188 та частково накладається на квартал 183 Ямпільського лісництва ДП «Краснолиманський лісгосп» (ДП «Лиманське лісове господарство»), тобто повністю накладається на землі лісового фонду.

Відповідно до п. 5 Розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, що до набрання чинності цим Кодексом передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Отже, планово-картографічні матеріали можуть бути належним доказом у справі, виходячи зі змісту інформації, яку вони містять.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 05.02.2025 у справі №911/164/21. Також подібні за змістом висновки наведено у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14, від 01.07.2015 у справі № 6-50цс15, від 01.03.2018 у справі № 911/2049/16, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 07.11.2018 у справі №488/6211/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 13.06.2018 у справі № 369/1777/13-ц, від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Розділу VIII «Прикінцевих положень» Лісового кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 24.12.2014 року № 6-212цс14, від 25.01.2015 року у справі № 6-224цс14, від 23.12.2015 року № 6-377цс15, постанові Верховного Суду від 13.06.2018 №278/1735/15-ц, постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №488/402/16-ц.

Таким чином, земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства, що передані на підставі відповідних рішень органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, відтак їх передача до земель комунальної власності є неправомірною.

Із матеріалів справи суд встановив, що Державне підприємство «Лиманське лісове господарство» у листах №03-73 від 01.04.2024 та №03-229 від 06.08.2024 заступнику керівника Бахмутської окружної прокуратури зазначило про те, що співставленням земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами :01:184:0012, :01:171:0033, :01:171:0032, :01:184:0014, :01:186:0045, :01:168:0025, :01:168:0026, публічної кадастрової карти з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування ДП «Лиманське лісове господарство» встановлено: вищезазначені ділянки накладаються на землі лісогосподарського призначення, які входять до лісового фонду ДП «Лиманське лісове господарство» Ямпільського лісництва у кварталах 168, 171, 183, 188.

Із наявних в матеріалах справи планово-картографічних матеріалів по Ямпільському лісництву ДП «Лиманський лісгосп» (додаток до листа №03-73 від 01.04.2024) вбачається накладення земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:186:0045 на землі лісогосподарського призначення у кварталах 183, 188.

Крім того, у листах №03-73 від 01.04.2024 та №03-229 від 06.08.2024 ДП «Лиманське лісове господарство» зазначило, що не надавало погодження на вилучення вказаних земельних ділянок, зокрема і :01:186:0045 чи зміну їх цільового призначення.

Також із наявної в матеріалах справи фотокопії планшету №9 ДП «Краснолиманський лісгосп» Ямпільське лісництво лісовпорядкування 2004 року з розташуванням кварталів 168,171,183,188 вбачається накладення земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:186:0045 на землі лісогосподарського призначення ДП «Лиманське лісове господарство» Ямпільського лісництва у кварталі 188 виділ 1.

Крім того, із наявного в матеріалах справи фрагменту картографічних матеріалів з нанесеними межами кварталу 44 Часів-Ярського лісництва, ДП «Слов?янський лісгосп» та кварталів 168, 171, 183, 188 Ямпільського лісництва ДП «Краснолиманський лісгосп» за матеріалами лісовпорядкування 2019 року та межами земельних ділянок згідно з наданими кадастровими номерами вбачається, накладення земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:186:0045 на землі лісогосподарського призначення у кварталах 183 та 188.

Також із наданих прокурором матеріалів космічного знімання за період з 2019 по 2023 роки, які надані йому Національним центром управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України з листом № 1036-4-04.03-2024 від 28.03.2024 вбачається заліснення спірної земельної ділянки.

Суд зазначає, що у листі №03-229 від 06.08.2024 ДП «Лиманське лісове господарство» вказало, що згідно з матеріалами лісовпорядкування, зокрема, квартали 183, 188 з наявними виділами, які входять до них, відносяться до НПП «Святі Гори», зона регульованої рекреації. Разом з тим, із наданих прокурором матеріалів справи скриншоти геопорталу «Ліси України» вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:186:0045 не накладається на землі природно-заповідного фонду, зокрема, на територію НПП «Святі гори», що підтверджується викопіюваннями з Національного геопорталу Національної інфраструктури геопросторових даних (надано НЦУВКЗ з листом № 1036-4-04.03-2024 від 28.03.2024, який наявний в додатках до позовної заяви), а також з геопорталу «Ліси України» та публічної кадастрової карти.

Господарський суд приймає до уваги інформацію (лист від 16.08.2024 №01-08/965) Південно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, в якій зазначено, що внаслідок повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, було окуповано значну частину території Донецької області, зруйновано адміністративну будівлю Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства, розташованого в м. Лиман, вулиця Костянтина Гасієва, будинок 1»А». При цьому знищено робочу документацію за попередні роки (картографічні матеріали).

На теперішній час, за повідомленням ДП «Лиманське лісове господарство», територія Ямпільського лісництва знаходиться в зоні проведення активних бойових дій, забруднена вибухонебезпечними предметами та замінована, тому доступ до спірних лісових ділянок відсутній. У зв`язку з цим проведення натурного обстеження меж цих лісових ділянок, у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером :01:0045, щодо наявності перетинання на даний час є неможливим.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено факт того, що на момент проведення інвентаризації земельна ділянка, яка зареєстрована у Державному земельному кадастрі з кадастровим номером :01:186:0045 перебувала в постійному користування Державного підприємства «Лиманське лісове господарство». Також вказана земельна ділянка містить явні ознаки заліснення.

Частиною 1 статті 20 Земельного кодексу України регламентовано, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Згідно ч. 8 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов?язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ч. 5 ст. 149 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев?ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства; будівництва об?єктів, пов?язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті.

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб?єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв?язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" і земельні ділянки, на яких розташовані об?єкти газотранспортної системи, що передаються суб?єкту господарювання у зв?язку з відокремленням діяльності з транспортування природного газу, крім випадків, визначених частинами п?ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. (ч. 9 ст. 149 ЗК України у редакції чинній на момент вилучення земельної ділянки).

Із наявної в матеріалах справи відповіді Секретаріату Кабінету Міністрів України від 07.08.2024 №6045-24 на запит Бахмутської окружної прокуратури вбачається, що Кабінетом Міністрів не приймалося рішень про вилучення з постійного користування ДП «Лиманське лісове господарство» земельних ділянок із зазначеними у запиті кадастровими номерами (зокрема :01:186:0045) для передачі їх з державної власності у комунальну власність.

Також документи, на підставі яких Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області відповідно до наказу від 23.11.2020 №3-ОТГ передало із державної власності Сіверській об?єднаній територіальній громаді Бахмутського району Донецької області у комунальну власність, зокрема, земельну ділянку з кадастровим номером :01:186:0045, не містять посилань на відповідні рішення Кабінету Міністрів України.

Окрім того, згідно ст.ст. 20, 122, 149 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірного наказу) Головне управління Держгеокадастру у Донецькій не наділене повноваженнями щодо вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення державної власності для нелісогосподарських потреб.

Дії Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області щодо інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером :01:186:0045 та затвердження технічної документації із землеустрою призвели до вилучення земель державного лісового фонду та зміни їх цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення, а також подальшої передачі їх у комунальну власність Сіверській об?єднаній територіальній громаді Бахмутського району Донецької області за відповідним актом приймання-передачі земельної ділянки на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від № 3-ОТГ від 23.11.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність».

Враховуючи, що Донецька обласна державна адміністрація, Донецька обласна військова адміністрація, яка є розпорядником земель лісового фонду до яких відноситься спірна земельна ділянка не надавала згоди на її вилучення, будь-яких рішень щодо зміни цільового призначення такої земельної ділянки не приймала, у зв?язку з чим суд дійшов висновку, що вона вибула з володіння власника поза його волею.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 30.04.2024 у справі №913/50/22, відповідно до якої для розмежування лісових ділянок комунальної та державної власності необхідно враховувати чи на момент роздержавлення ділянка відносилась до лісової.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17 звернула увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Правову позицію в зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду підтверджено, відповідно до пунктів 6.35, 6.45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статті 153 Земельного кодексу України унормовано, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

За приписами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Суд зазначає, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред?явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14.

Відповідно до правового висновку викладеного у поставнові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 522/2201/15-ц віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Можливість віндикації майна, його витребування від особи, яка незаконно або свавільно заволоділа ним, має нормативну основу в національному законодавстві. Зокрема, пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначені положення є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування - передбачуваними.

Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконно або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.

У спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження.

Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у спрві №359/3373/16-ц.

Таким чином, власник майна, який фактично позбавлений можливості володіти й користуватися вказаним майном в результаті його незаконного вибуття з володіння за наявності певних умов має право витребувати таке майно із чужого володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №916/3727/15).

Відповідно до п.66 постанови Великої Палати Верховного суду від 04.07.2023 у справі №373/626/17 позивач із дотриманням правил ст.ст.387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, і тим більше документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, із тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними, або що позивач їх не оскаржив (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (п.п.99-100), від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (п.п.86, 94, 147), від 05.12.2018 у справі №522/2202/15-ц (п.п.73-76), від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 (п.п. 38-39), від 22.01.2020 у справі №910/1809/18 (п.п.34), від 11.02.2020 у справі № 22/614/19 (п.50), від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13 (п.10.29), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (п.п.71, 76), від 22.06.2021 у справі №334/3161/17 (п.п.55-57), від 14.09.2021 у справі №359/5719/17 (п.п.120-121, 123-124), від 16.09.2021 у справі №910/2861/18 (п.п.101, 103), від 05.10.2021 у справі №910/18647/19 (п.п.9.32-9.33, 9.38), від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц (п.п.86-87), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п.148-151, 153-154, 167-168), від 06.07.2022 у справі №914/2618/16 (п.п.39, 42-4

Таким чином, відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що спірна земельна ділянка площею 5,9330 га з кадастровим номером :01:186:0045 як на час прийняття наказу №3-ОТГ від 23.11.2020 Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» так і дотепер належить до земель державного лісового фонду та перебуває у постійному користуванні державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства Державного підприємства «Лиманське лісове господарство».

Крім того, як зазначалось судом раніше, вказана земельна ділянка вибула з володіння Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військової адміністрації не з його волі, без прийняття ним відповідного рішення.

Незаконне вилучення спірної земельної ділянки площею 5,9330 га з кадастровим номером :01:186:0045 призвело до зміни цільового призначення з лісогосподарського на сільськогосподарське, розпорядника з держави на територіальну громаду, а також правового статусу - державної власності на комунальну.

Згідно наявних в матеріалах справи відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником спірної земельної ділянки є територіальна громада в особі Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області.

Указом Президента України від 04.07.2022 №469/2022 створено Сіверську міську військову адміністрацію Бахмутського району Донецької області.

Положеннями п.26 ч.2 ст.15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» унормовано, що військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (крім вирішення питань відчуження з комунальної власності земельних ділянок та надання таких земельних ділянок в оренду на строк понад один рік).

Крім того, Верховною Радою України прийнято постанову №2542-ІХ від 30.08.2022, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування начальник Сіверської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області тимчасово уповноважений на виконання функцій міської ради як органу місцевого самоврядування, зокрема, і у сфері регулювання земельних відносин.

Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування земельної ділянки площею 5,9330 га з кадастровим номером :01:186:0045 є особа за якою зареєстроване право власності на таку ділянку, а саме, територіальна громада в особі Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області, повноваження якої натепер виконує Сіверська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області.

Відповідач під час розгляду справи звернувся до суду із заявою про визнання позову, відповідно до якої визнав позовні вимоги позивача у повному обсязі, не має заперечень або самостійних вимог щодо суті позову, усвідомлює наслідки визнання позову, зокрема те, що згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, та додаткових роз?яснень щодо наслідків не потребує.

З цього приводу суд зазначає, що вказана заява датована 11.02.2025, відтак складена відповідачем до звернення прокурора 12.03.2025 із заявою про зміну предмету позову. Правової позиції щодо змінених позовних вимог позивача, відповідач до суду не надав. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачем визнано позовні вимоги прокурора в їх первісній редакції, а саме витребування у власність держави земельної ділянки з кадастровим номером :01:186:0045 площею 5,9330 в категорію земель лісогосподарського призначення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.46, ч.1 ст.191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.191 ГПК України).

На момент прийняття рішень у справі суд не встановив в діях відповідача пов?язаних з визнанням позову в частині витребування спірної земельної ділянки у власність держави конкретних порушень закону, так само як і порушень законних інтересів інших осіб внаслідок такого визнання.

Проаналізувавши встановлені обставини, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв?язку, господарський суд, враховуючи наведені положення законодавства та визначені процесуальним законом стандарти доказування, беручи до уваги заяву відповідача про визнання позову, що фактично стосується первісних позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог (в редакції заяви про зміну предмету позову) в частині витребування у власність держави з незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером :01:186:0045 площею 5,9330 га в категорію земель лісогосподарського призначення.

За висновком Верховного Суду, сформованим у постанові від 15.01.2025 у справі №903/1324/23, невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені відповідно до належного способу захисту прав (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №911/3135/20). Протилежний підхід не відповідав би завданням господарського судочинства (стаття 2 ГПК України).

Близькі за змістом висновки також сформульовані у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №904/7803/21, від 20.09.2023 у справі №910/3453/22.

Отже, заявлені у справі, що розглядається, позовні вимоги в частині витребування у власність держави земельної ділянки з незаконного володіння територіальної громади (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України, з урахуванням відповідного права та характеру його порушення, на розсуд суду, відповідають належному способу захисту права власності позивача. Аналогічний за змістом висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 30.05.2018 у справі №368/1158/16-ц.

Враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені відповідно до належного способу захисту.

Щодо формулювання у позовних вимогах способу витребування майна шляхом виправлення Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області помилки у відомостях Державного земельного кадастру про цільове призначення земельної ділянки суд зазначає наступне.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру регулюються нормами Закону України "Про Державний земельний кадастр» (далі ЗУ «Про Державний земельний кадастр»).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 означеного Закону державним земельним кадастром є єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.

Згідно п.1 ч.2. ст.7 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, зокрема, належить ведення та адміністрування Державного земельного кадастру.

Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру регулюються Порядком ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (далі Порядок).

Відповідно до п.п.4,5 Порядку ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. Функції адміністратора Державного земельного кадастру виконує визначене Держгеокадастром за погодженням з Мінагрополітики державне підприємство або державна установа, що належить до сфери управління Держгеокадастру. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком.

У пункті 138 Порядку наведено перелік помилок у Державному земельному кадастрі серед яких: 1) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру; 2) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру (в тому числі технічна помилка у документах, на підставі яких внесені відомості до Державного земельного кадастру); 3) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель щодо визначення характеристик об?єктів Державного земельного кадастру в натурі (на місцевості) із порушенням (зміною) їх значень внутрішніх кутів та мір ліній між поворотними точками меж земельних ділянок та/або площі (в тому числі виявлена під час або після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про земельні ділянки та інші об?єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 1 січня 2013 р. до Державного фонду документації із землеустрою); 4) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії; 5) технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель; 6) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки; 7) помилка у застосуванні систем координат земельних ділянок (в тому числі помилка, що виникає під час перерахунку із однієї системи координат в іншу), які були сформовані до 1 січня 2013 р. та відомості про які були перенесені до Державного земельного кадастру, та помилка у відомостях щодо місця розташування земельних ділянок (зміщення, розворот, віддзеркалювання) з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань.

Порядок виправлення помилок, допущених при веденні Державного земельного кадастру, передбачений нормами статті 37 цього Закону - у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб. Повідомлення про виявлення помилки може бути надіслано також в електронному вигляді з Державного аграрного реєстру через Єдиний портал адміністративних послуг, у тому числі через інтегровану з ним інформаційну систему центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі виявлення технічної помилки, допущеної в записах Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення, зазначений орган у п`ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу. Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах. Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації. Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на ічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Інформація про виправлення технічних помилок не пізніше наступного дня з дня їх виправлення надається в письмовій формі власникам та користувачам земельних ділянок, а також третім особам, чиїх інтересів стосувалося виправлення помилок.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред?явлено позовну вимогу.

Одночасно процесуальний статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору закріплено у ст.50 означеного кодексу, відповідно до ч.1 якого такі особи можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов?язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

У дані справі прокурором визначено сторін: позивач Донецька обласна державна адміністрація, повноваження якої виконує Донецька обласна військова адміністрація, відповідач Сіверської міська рада Бахмутського району Донецької області, повноваження якої виконує Сіверська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області. Ухвалою від 05.03.2025 суд за власною ініціативою залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Прокурор у змінених позовних вимогах просить суд витребування у власність держави з незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером :01:186:0045 площею 5,9330 га в категорію земель лісогосподарського призначення шляхом виправлення Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області помилки у відомостях Державного земельного кадастру про цільове призначення земельної ділянки».

Надаючи правову оцінку позовним вимогам у цій частині суд зазначає, що фактично прокурором заявлено позовні вимоги із зобов?язання Головного управлінням Держгеокадастру у Донецькій області вчинити дії із виправлення помилки у відомостях Державного земельного кадастру про цільове призначення земельної ділянки» з кадастровим номером :01:186:0045 площею 5,9330 га із категорії земель сільськогосподарського призначення - в лісогосподарське.

Таким чином, Прокурором фактично заявлено позовну вимогу не до відповідача, як то передбачено ч.4 ст. 45 ГПК України, а щодо зобов`язання вчинити певні дії третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, що не передбачено нормами чинного Господарського процесуального кодексу України,

Процесуальний статус Головного управлінням Держгеокадастру у Донецькій області як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, на стороні позивачів не змінювався протягом всього часу розгляду справи.

У п. 7.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №910/17792/17 вказано, що не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також встановлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що Прокурор наділений правом звернення до суду з вимогами на користь саме позивачів, а не третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а позовні вимоги про зобов`язання третю особу виконати будь-які дії чи стягнути кошти на користь третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, діючим ГПК України не передбачено.

Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №923/675/18.

У зв?язку з наведеним суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у викладеній редакції.

Одночасно суд зазначає, що відмова у задоволенні позовних вимог у частині зобов?язання Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області виправити помилки у відомостях Державного земельного кадастру про цільове призначення земельної ділянки» не перешкоджає позивачу звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із повідомленням про виявлення технічної помилки в порядку передбаченому п.139 Порядку ведення Державного земельного кадастру та статтею 37 ЗУ «Про Державний земельний кадастр».

Розподіл судових витрат

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст.130 ГПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір»).

До початку розгляду справи по суті відповідач звернувся до суду із заявою від 11.02.2025 про визнання позову.

Враховуючи викладене, 50% суми сплаченого прокурором платіжною інструкцією від 18.12.2024 №2797 судового збору, що становить 1400,54грн підлягають поверненню на користь Донецької обласної прокуратури.

Одночасно судовий збір у розмірі 1400,54грн підлягає стягненню з відповідача на користь Донецької обласної прокуратури на підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на роботу суду у дистанційному режимі на підставі Розпорядженням №9-р від 15.04.2022 року «Про організацію роботи та комунікацію між працівниками в Господарському суді Донецької області в умовах воєнного стану», наказу №23 від 15.04.2022 «Про впровадження дистанційної роботи працівникам апарату суду та оголошення простою», постійні обстріли м.Харків повний текст рішення суду підписано поза межами строку, що визначений у ст. 233 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Заступника керівника Бахмутської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Донецької обласної державної адміністрації, повноваження якої виконує Донецька обласна військова адміністрація до відповідача Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області, повноваження якої виконує Сіверська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Державне підприємство «Лиманське лісове господарство» за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про витребування у власність держави земельної ділянки задовольнити частково.

Витребувати у власність держави в особі Донецької обласної державної адміністрації (адреса місцезнаходження: 84306, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Олекси Тихого, буд.6, ), повноваження якої тимчасово здійснює Донецька обласна військова адміністрація(адреса місцезнаходження: 84306, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Олекси Тихого, буд.6, ), з незаконного володіння Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області (адреса місцезнаходження: 84522, Донецька область, Бахмутський р-н, м.Сіверськ(пн), вул.Центральна, 8, ), повноваження якої виконує Сіверська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області(адреса місцезнаходження: 84522, Донецька область, Бахмутський р-н, м.Сіверськ(пн), вул.Центральна, 8, ), земельну ділянку з кадастровим номером :01:186:0045 площею 5,9330 га в категорію земель лісогосподарського призначення.

Стягнути з Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області (адреса місцезнаходження: 84522, Донецька область, Бахмутський р-н, м.Сіверськ(пн), вул.Центральна, 8, ), повноваження якої тимчасово здійснює Сіверська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області (адреса місцезнаходження: 84522, Донецька область, Бахмутський р-н, м.Сіверськ(пн), вул.Центральна, 8, ) на користь Донецької обласної прокуратури (адреса місцезнаходження: 87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Університетська, 6, ) судовий збір в сумі 1400,54грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути Донецькій обласній прокуратурі (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Університетська, 6, ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 1400,54грн, сплачений на підставі платіжної інструкції №2797 від 18.12.2024.

Вступну та резолютивну частини рішення суду проголошено в судовому засіданні 09.06.2025.

Повний текст рішення складено та підписано 11.07.2025.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду, справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова