ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2025 р. Справа №921/66/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» та Фізичної особи-підприємця Гловака Сергія Івановича

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.04.2025 (повне рішення складено 07.04.2025, суддя Андрусик Н.О.)

у справі №921/66/25

за позовом Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів», м. Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця Гловака Сергія Івановича, м. Тернопіль

про стягнення 421545,77грн

за участю представників:

від позивача Керод Х.І.

від відповідача Ярмусь В.Д. (в режимі відеоконференції)

05.02.2025 Акціонерне товариство акціонерно-комерційний банк «Львів» (далі Банк) звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом про стягнення Фізичної особи-підприємця Гловака Сергія Івановича (далі ФОП Гловак С.І.) 382489,71 грн неповернутого кредиту, 39056,06 грн відсотків за користування кредитом, вказуючи на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору №1015/В/2021 від 16.11.2021, з урахуванням додаткового договору від 29.12.2022, яким відтерміновано сплату кредиту та відсотків за користування кредитом, а також залишення вимоги від 19.06.2024 без задоволення.

Господарський суд Тернопільської області 01.04.2025 ухвалив рішення, яким позовні вимоги Банку задоволив частково; з ФОП Гловака С.І. на користь Банку стягнув 382489,71 грн заборгованості по тілу кредиту, 35884,84 грн нарахованих відсотків за користування кредитом, 6275,62 грн судового збору; в задоволенні решти вимог відмовив.

При ухваленні вказаного рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач (позичальник) допустив порушення зобов`язань зі своєчасного повернення кредитних коштів, що стало підставою для звернення банку з вимогою до відповідача про дострокове повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Вимогу Банку про дострокове повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом відповідач не виконав, що свідчить про прострочення за кредитним договором, відтак в останнього перед Банком утворилась заборгованість з кредитних коштів за період з 16.11.2021 по 28.01.2025 в розмірі 382489,71 грн. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, то суд першої інстанції, з врахуванням актуальної правової позиції Верховного Суду щодо повернення відсотків, нарахованих після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, погодився з доводами відповідача про те, що нараховані банком відсотки за користування кредитними коштами після 19.06.2024 є безпідставними. Таким чином, підтвердженими та правомірними є відсотки за користування кредитом, нараховані за період з 01.01.2024 по 19.06.2024 в розмірі 35884,84 грн.

Банк не погодився з ухваленим рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог щодо стягнення 3171,22 грн заборгованості з процентів за користування кредитними коштами, нарахованими після 19.06.2024. В своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що кредитним договором та листом-вимогою було передбачено чіткі істотні умови настання права Банку на дострокове стягнення кредитної заборгованості, не з дати скерування листа-вимоги, а після невиконання вимоги протягом 10-ти робочих днів з дати отримання такої вимоги. Оскільки лист-вимога від 19.06.2024 за вих № 4596/0-05 не отримана позичальником, відтак Банк застосував презумпцію належного повідомлення і припинив нарахування процентів з 04.07.2024, тобто після спливу 10-ти робочих днів з дати направлення вимоги. За таких обставин, позивач просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задоволити в повному обсязі.

Відповідач також не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, а в задоволенні позовних вимог Банку відмовити, покликаючись на те, що позивач з 19.06.2024 в односторонньому порядку змінив умови договору та вимагав дострокового повернення кредиту і нарахованих відсотків. Разом з тим, ФОП Гловак С.І. зазначає, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту існування у позичальника заборгованості за укладеним кредитним договором у розмірі 1000000,00 грн, а надані суду копії кредитного договору №1015/B/2021 від 16.11.2021, розрахунку заборгованості за кредитним договором №1015/B/2021 від 16.11.2021 не підтверджують факту видачі кредитних коштів, що не було враховано судом першої інстанції.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, Банк подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому погодився з твердженням позивача про те, що надсиланням листа-вимоги про дострокове повернення кредиту змінюється термін кредитного зобов`язання, однак Банк не погоджується з доводами апелянта про безпідставність нарахування відсотків за користування кредитом після 19.06.2024 та покликається на застосування ним презумпції належного повідомлення позичальника і припинення нарахування процентів з 04.07.2024, тобто після 10-ти днів з дати направлення вимоги (19.06.2024). Крім цього, на спростування доводів апелянта про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання кредитних коштів, Банк вказує, що означені кредитні кошти були перераховані на поточний рахунок позичальника, вказаний у п. 2.1.5 кредитного договору, що підтверджується меморіальним ордером № 557937 від 16.11.2021, який долучено до позовної заяви. Додатково Банком було долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості для полегшення розуміння сторонам у справі та суду, здійснених позивачем обрахунків. Разом з тим, позивач звертає увагу суду на те, що відповідачем не зазначено жодних аргументів чи доказів щодо недостовірності даних у нарахованих до сплати сумах, окрім суми нарахованих процентів за останній місяць, що пов`язано із оскарженням Банком терміну припинення кредитного зобов`язання.

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду; за клопотанням представника відповідача розгляд справи відбувся в режимі відеоконференції з використанням поза межами приміщення суду.

В дане судове засідання прибули представники обох сторін, які підтримали вимоги та доводи своїх апеляційних скарг.

Розглянувши матеріали справи, в сукупності з апеляційними скаргами та відзивом на апеляційну скаргу, судова колегія встановила таке:

Між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» (Банк) та фізичною особою-підприємцем Гловаком Сергієм Івановичем (позичальник) 16.11.2021 було укладено кредитний договір №1015/В/2021, за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти та комісію за користування ним.

В пункті 2.1 договору сторони погодили такі умови надання кредиту:

- розмір та валюта кредиту 1000000 грн (п. 2.1.1);

- призначення кредиту поповнення обігових коштів;

- процентна ставка 19,9% (п. 2.1.3);

- дата повернення кредиту в повному обсязі 15.11.2024 (п. 2.1.4);

- порядок видачі кредиту - безготівково на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 (п. 2.1.5);

- повернення кредиту згідно з графіком погашення кредиту, що оформлений додатком № 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною (п. 2.1.6).

За умовами п.4.1 договору позичальник зобов`язався повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Повернення кредиту, згідно з п.4.2 договору, може здійснюватися шляхом безготівкових перерахунків або внесенням готівки в касу банку.

В пункті 3.2 договору сторони обумовили, що проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п.2.1.3 цього договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаного в п.2.1.4 цього договору.

Відповідно до п.2.7 договору банк має право відмовити у виплаті позичальнику кредиту або його частини та/або вимагати дострокового повернення кредиту, зокрема, у випадку:

- невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених цим договором; наявності арешту на грошові кошти позичальника на його поточних рахунках, які обліковуються в банку;

- несвоєчасної сплати процентів та/або повернення кредиту або його частини.

Банк, у випадках передбачених п. 2.7 цього договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника (п. 4.8 договору)

Пунктом 4.9 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку (п.4.8) достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, Банк прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав та перерахував на поточний рахунок позичальника 1000000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №557937 від 16.11.2021 (а.с.12).

Позичальник звернувся до Банку із заявою від 28.12.2022 про відтермінування оплати по тілу кредиту, у зв`язку з чим між банком та позичальником 29.12.2022 було укладено додатковий договір, яким відтерміновано кінцевий строк повернення кредиту на термін з 30.11.2022 по 28.02.2023, а також відтерміновано сплату відсотків за користування кредитом на 3 місяці та укладено додаток №1 до кредитного договору (графік платежів) в новій редакції від 29.12.2022.

З матеріалів справи слідує, що ФОП Гловак С.І. взяті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконував, сплату нарахованих банком процентів здійснював з порушенням графіку, відтак, станом на 28.01.2025 у позичальника перед Банком було 39056,06 грн заборгованості з нарахованих і несплачених за період з 01.01.2024 по 04.07.2024 процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахунках, які долучені до матеріалів справи.

З огляду на наявність заборгованості, Банк, в порядку п. 4.8. договору, надіслав позичальнику лист-вимогу від 19.06.2024 за вих.№4596/0-05 про дострокове повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів, однак, вказана вимога залишилась позичальником без належної відповіді та реагування.

У зв`язку зі зверненням Банку до позичальника з вимогою, з 04.07.2024 Банком, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, припинено нарахування процентів.

Отож, станом на 28.01.2025 заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором становила 421545,77грн, з яких: 382489,71грн заборгованості по тілу кредиту та 39056,06грн заборгованості по відсотках, що підтверджується виписками по рахунках.

Вказані обставини слугували підставою для звернення Банку до суду з даним позовом про стягнення з позичальника в примусовому порядку 421545,77грн заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на таке:

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать (ст.174 ГК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного між сторонами кредитного договору позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 1000000,00грн, що підтверджується меморіальним ордером № 557937 від 16.11.2021 та випискою по рахунку за період з 16.11.2021 по 28.0.2025 ( а.с.12, 23). Згодом, на підставі заяви позичальника від 28.12.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Банком було відтерміновано повернення отриманого позичальником кредиту та відсотків на термін з 30.11.2022 по 28.02.2023, про що 29.12.2022 підписано додатковий договір та додаток №1 до кредитного договору (графік платежів) в новій редакції від 29.12.2022.

За умовами п.4.1, п.4.2 кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього, а саме до 15.11.2024. Повернення кредиту здійснюється шляхом безготівкових перерахунків або внесенням готівки в касу Банку.

У зв`язку із порушенням позичальником графіку погашення кредитних платежів та наявною заборгованістю за кредитним договором, Банк звернувся до відповідача з листом - вимогою за №4596/0-05 від 19.06.2024 про дострокове повернення всієї суми кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором, про що свідчить список згрупованих відправлень Ф.103А з описом вкладення від 19.06.2024 (а.с.14-16).

Проте, вимогу Банку про дострокове повернення кредиту та процентів за користування кредитом ФОП Гловак С. І. в повній мірі не виконав, чим порушив п. 4.9 договору.

За умовами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою вимогою до позичальника в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав.

У кредитному договорі сторони передбачили, що у випадку наявності обставин, які свідчать про те, що наданий позичальнику кредит не буде повернуто у строки, визначені договором, невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених договором, несвоєчасної сплати процентів та/або повернення кредиту або його частини Банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних сплати платежів за цим договором, про що повідомляє позичальника, який зобов`язаний протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги Банку достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором.

У направленій позичальнику вимозі від 19.06.2024 Банк, в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України, вимагав дострокового повернення кредиту та сплатити процентів за користування кредитними коштами. Отож, такими діями позивач змінив строк виконання кредитного зобов`язання.

Обов`язку щодо повернення грошових коштів у визначений вимогою строк, відповідач не виконав, доказів протилежного ні суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не подав, що свідчить про прострочення ним виконання зобов`язань за кредитним договором.

З долученого до справи детального розрахунку заборгованості та виписки по рахунку за період з 16.11.2021 по 28.01.2025 вбачається, що позичальник допустив заборгованість по поверненню кредитних коштів в розмірі 382489,71грн.

З урахуванням вимог ст.68 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, суд враховує, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, котрі вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, є підтвердженням виконаних операцій.

Отож, з огляду на вказане, виписки по рахунках є належними доказами підтвердження видачі кредиту та наявності заборгованості.

За умовами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання (ст.610 ЦК України).

Стаття ст.1049 ЦК України регламентує обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник покладені на нього зобов`язання, визначені умовами кредитного договору, не виконав належним чином у встановлений договором строк черговий платіж не повернув, а вимогу про дострокове повернення суми кредиту у розмірі 382489,71 грн залишив без належного реагування, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту

В пункті 3.2 кредитного договору сторони погодили, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п.2.1.3 цього додатково договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаному в п.2.1.4 цього додаткового договору.

Станом на 28.01.2025 заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за період з 01.01.2024 по 04.07.2024 становить 39056,06 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахунках, які містяться в матеріалах справи. Нарахування процентів на тіло кредиту припинено Банком з 04.07.2024, у зв`язку із виставленням листа-вимоги від 19.06.2024 №4596/0-05 про дострокове повернення кредиту, яким змінено кінцевий термін зобов`язання.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 дійшла до висновку, що проценти, відповідно до статті 1048 ЦК України, сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту позичальник не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка наведена у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Отож, нарахування позивачем відповідачу відсотків за користування кредитом після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, тобто після 19.06.2024, суперечить нормам чинного законодавства та не відповідає актуальній судовій практиці. Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що правомірним є стягнення з відповідача на користь позивача 35884,84 грн відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 01.01.2024 до 19.06.2024.

За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржників.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні апеляційних скарг Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» та Фізичної особи-підприємця Гловака Сергія Івановича відмовити.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.04.2025 у справі № 921/66/25 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржників.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню.

Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

повна постанова складена 08.07.2025

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік