ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2025м. ДніпроСправа № 904/2785/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барнат" (смт. Радушне (з), Криворізький район, Дніпропетровська область)

про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 12 196 грн. 20 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барнат" (далі - відповідач) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 12 196 грн. 20 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані неповерненням відповідачем грошових коштів у сумі 12 196 грн. 20 коп., які виявилися надлишково сплаченими позивачем за результатом виконання договору на надання послуг з відновлення асфальтобетонного покриття у місцях заміни ділянок теплових мереж № 467 від 22.03.2022. Так, на виконання умов договору позивачем було здійснено попередню оплату в сумі 4 413 970 грн. 19 коп., а послуги відповідачем були надані на суму 4 277 249 грн. 75 коп. Також відповідачем добровільно було повернуто 124 524 грн. 24 коп.; залишок неповернутих коштів становить 12 196 грн. 20 коп. (4 413 970,19 - 4 277 249,75 - 124 524,24). Нормативно позивач посилається на положення статті 1212 Цивільного кодексу України та просить суд стягнути вказані грошові кошти з відповідача як безпідставно набуті.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у справі.

Ухвалою суду від 02.06.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Так, у частині 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Судом було з`ясовано, що відповідач має зареєстрований Електронний кабінет в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, у зв`язку з чим ухвала суду від 02.06.2025 була надіслана судом в Електронний кабінет відповідача, на підтвердження чого до матеріалів справи було долучено Довідку про доставку електронного листа, якою підтверджується, що ухвала суду від 02.06.2025 була доставлена до Електронного кабінету відповідача - 02.06.2025 о 20:54 (а.с.59).

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вказане, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 02.06.2025 вважається врученою відповідачу 03.06.2025, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа в Електронний кабінет відповідача в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (а.с.59).

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Так, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, зокрема, ухвалу господарського суду від 02.06.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/127784109) надіслано судом 02.06.2025, зареєстровано в реєстрі 02.06.2025 та забезпечено надання загального доступу 03.06.2025, тобто завчасно; отже у позивача та відповідача були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, а також поданими у ній заявами по суті справи, а також реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела - у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Так, ухвалою суду від 02.06.2025, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи встановлену судом вище дату отримання ухвали суду відповідачем (03.06.2025), граничним строком для подання відзиву на позовну заяву було 18.06.2025.

Слід наголосити, що у зв`язку з запровадженням на території України з 24.02.2022 (в період строку для надання відзиву на позовну заяву) воєнного стану, господарським судом був наданий додатковий час для надання можливості сторонам, зокрема відповідачу, реалізувати свої права під час розгляду даної справи судом та висловлення своєї правової позиції щодо позовних вимог позивача. У даному випадку додатково надані майже три тижні господарський суд вважає достатнім та розумним строком для вчинення необхідних процесуальних дій за існуючих обставин воєнного стану та ситуації у Дніпропетровській області (місцезнаходження відповідача та суду), а отже, вважає за доцільне здійснити розгляд даної справи за наявними матеріалами.

Слід також наголосити, що відповідних змін до законів України щодо автоматичного продовження чи зупинення процесуального строку на вчинення тих чи інших дій не внесено.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Отже, станом на 07.07.2025 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись за рахунок порушення права позивача на розумність строків розгляду справи судом (на своєчасне вирішення спору судом), що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2025, не скористався правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Тобто, у статті 248 Господарського процесуального кодексу України законодавець визначив межі розумного строку для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, а саме: не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Крім того, згідно з частинами 2, 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Слід відзначити, що розгляд даної справи по суті розпочався 02.07.2025, а строк розгляду даної справи закінчується 01.08.2025, отже у даному випадку судому було надано сторонам достатній строк для висловлення їх правових позицій та подання доказів по справі.

Відповідно до частини 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частинами 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, строку його дії, порядок та строки надання послуг, факт надання та передачі послуг замовнику, загальна вартість наданих послуг, наявність переплати у заявлені до стягнення сумі, а також наявність підстав для повернення вказаних грошових коштів.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як убачається з матеріалів справи, 22.03.2022 між Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Барнат" (далі - виконавець, відповідач) укладено договір на надання послуг з відновлення асфальтобетонного покриття у місцях заміни ділянок теплових мереж № 467 (далі - договір, а.с.11-23), відповідно до умов пункту 1.1. якого виконавець зобов`язується надати послуги з відновлення асфальтобетонного покриття у місцях заміни ділянок теплових мереж (далі - послуги), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані згідно з умовами договору послуги (код за ДК 021:2015 "45230000-8" - Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг, вирівнювання поверхонь).

Вказаний договір укладений за результатами процедури відкритих торгів згідно з вимогами Закону України "Про публічні закупівлі" від 25.12.2015 № 922-VIII (ID закупівлі в електронній системі "Prozorro": UA-2021-12-17-012999-c).

У пункті 12.2. договору сторони визначили, що договір укладено з моменту підписання до 31.12.2022, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

До договору сторонами були підписані такі додатки:

- додаток № 1 - Дефектний акт (а.с.15);

- додаток № 2 - Кошторисна документація (а.с.16 - 21);

- додаток № 3 - Перелік ділянок, що потребують відновлення асфальтобетонного покриття у місцях заміни теплових мереж (а.с.21 на звороті - 23).

Доказів визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що між сторонами, внаслідок укладання договору на надання послуг з відновлення асфальтобетонного покриття у місцях заміни ділянок теплових мереж № 467 від 22.03.2022 виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань відповідно до статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно з нормами статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 2.2. договору вартість послуг за договором розраховується у відповідності до норм і правил СОУ 42.1-5:2018 "Автомобільні дороги. Правила визначення вартості робіт з поточного ремонту та експлуатаційного утримання", СОУ 42.1-0:2018 "Автомобільні дороги. Правила визначення вартості робіт з капітального ремонту" "Настанова з визначення вартості будівництва" згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 № 281 та визначається у кошторисній документації (договірна ціна, локальний кошторис, загальновиробничі витрати, підсумкова відомість ресурсів, пояснювальна записка тощо, узгоджені сторонами), яка є додатком № 2 до договору і складається в програмному комплексі АС-4 (версія 20.1.) і становить 3 678 308 грн. 49 коп., крім того ПДВ 20% - 735 661 грн. 70 коп., всього з ПДВ - 4 413 970 грн. 19 коп. До вартості послуг включаються вартість матеріалів, витрати на транспортування, страхування, сплата мита, податків та інших зборів і обов`язкових платежів, а також всі інші витрати виконавця, пов`язані з наданням послуг за умовами договору.

У той же час, у пункті 1.5. договору передбачено, що обсяги надання послуг за договором можуть бути зменшені з урахуванням виробничої необхідності та фінансової можливості замовника.

Так, до договору сторонами вносилися зміни щодо вартості послуг, зміни банківських реквізитів та строку дії договору, а саме:

- Додатковою угодою № 1 від 22.03.2022 вартість послуг за договором зменшена і за погодженням сторін встановлена в сумі 4 289 445 грн. 95 коп. (з ПДВ), змінено також договірну ціну, локальний кошторис та відомість ресурсів до нього (а.с.24-29);

- додатковою угодою № 2 від 28.04.2022 змінені банківські реквізити відповідача (виконавця за договором) (а.с.30);

- додатковою угодою № 3 від 29.12.2022 встановлений новий термін дії договору, а саме - до 31.12.2023 (а.с.31).

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця за договором надати послугу відповідає обов`язок замовника оплатити вартість цієї послуги.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пунктами 2.3., 2.4. договору замовник здійснює оплату наданих послуг протягом 20-ти календарних днів з моменту підписання щомісячного акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) (далі - Акт) та на підставі наданого виконавцем рахунку на оплату. У разі фінансової можливості замовника допускається передоплата. Усі розрахунки між сторонами здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок (IBAN) сторони - отримувача платежу.

З матеріалів справи вбачається, що 11.04.2022 відповідач направив позивачу лист за вих. № 1104-22 з проханням здійснити попередню оплату в розмірі 100% від суми договору (а.с.41).

З матеріалів справи також убачається, що позивачем на виконання умов договору було здійснено на користь відповідача попередню оплату в сумі 4 413 970 грн. 19 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 2390 від 14.04.2022 на суму 4 413 970 грн. 19 коп. із призначенням платежу: "попередня оплата за відновлення асфальтного покриття, дог. № 467 від 22.03.2022, рах. № 19 від 12.04.2022, у тому числі ПДВ 20% - 735 661 грн. 70 коп." (а.с. 32).

Як зазначив позивач у позовній заяві, з урахуванням положень додаткової угоди № 1 від 22.03.2022 (у зв`язку зі зменшенням ціни договору на 124 524 грн. 24 коп. з ПДВ) відповідачем було повернуто на користь позивача надлишково сплачені кошти (частину передплати) в сумі 124 524 грн. 24 коп. (з ПДВ).

Вказане підтверджується платіжною інструкцією № 2883 від 15.12.2022 на суму 124 524 грн. 24 коп. із призначенням платежу: "повернення надлишкових коштів, згідно з листом № 10293/13 від 13.12.2022 у сумі 103 770 грн. 20 коп., ПДВ 20% - 20 754 грн. 04 коп." (а.с. 33).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що заявка на початок надання послуг виконавцем надсилається замовником на електронну адресу виконавця: , з наступним обов`язковим підтвердженням від виконавця на електронну адресу замовника () факту отримання зазначеної заявки. У разі необхідності, замовник надсилає виконавцю листом заявку на початок надання послуг.

За умовами пунктів 3.4., 3.5. договору виконавець зобов`язується надати зазначені в пункті 1.1. договору послуги протягом 7- ми робочих днів з дати подання заявки замовником згідно з пунктом 3.1. договору. За підсумками звітного місяця уповноваженими представниками сторін підписується Акт, який складається за кожний календарний місяць надання послуг за договором, у термін до 5-го числа кожного місяця, наступного за звітним. У разі відсутності зауважень замовник зобов`язаний підписати та повернути виконавцю Акт протягом 15-ти робочих днів з дня його одержання або в такий самий строк надати письмову обґрунтовану відмову з переліком недоліків, що підлягають усуненню.

Умовами пункту 3.6. договору визначено, що виконавець не пізніше 5-ти робочих днів з моменту надання послуг за визначеними у заявці адресами передає замовнику (супровідним листом) наступну документацію, а саме:

- акт приймання виконаних будівельних робіт (пункт 3.6.1. договору);

- протокол випробувань асфальтобетонної суміші (пункт 3.6.2. договору);

- розрахунок витрат на відрядження за умови наявності документів в оригіналі (пункт 3.6.3. договору);

- завірену копію договору оренди механізмів або документальне підтвердження щодо механізмів, що використовуються виконавцем в ході надання послуг за договором (пункт 3.6.4. договору);

- акти на приховані роботи (пункт 3.6.5. договору);

- сертифікати відповідності, паспорти якості або інші документи, що засвідчують якість використаних виконавцем матеріалів (пункт 3.6.6. договору).

Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідач надав позивачу, а позивач прийняв без будь-яких зауважень, послуги на загальну суму 4 277 249 грн. 75 коп., що підтверджується складеними та підписаними позивачем та відповідачем Актами приймання виконаних підрядних робіт та Довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, а саме:

- Актом приймання виконаних підрядних робіт № 01-12-22 від 22.12.2022 за грудень 2022 року на суму 2 952 381 грн. 06 коп. (а.с. 34, на звороті, 35); Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 01-12-22 від 22.12.2022, відповідно до якої у грудні 2022 року всього вартість виконаних будівельних робіт з ПДВ складає 2 952 381 грн. 06 коп. (а.с. 34);

- Актом приймання виконаних підрядних робіт № 01-12-23 від 28.12.2023 за грудень 2023 року на суму 1 324 868 грн. 69 коп. (а.с. 38, на звороті, 39); Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 1-12-23 від 28.12.2023, відповідно до якої у грудні 2023 року всього вартість виконаних будівельних робіт з ПДВ складає 1 324 868 грн. 69 коп. (а.с. 38).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень позивача (замовника) стосовно обсягів, строку, вартості та якості наданих послуг.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу прийняття послуг за зазначеними Актами позивачем також не заявлено; у позовній заяві позивач визнає факт надання послуг за переліченими вище Актами на загальну суму 4 277 249 грн. 75 коп.

Як зазначив позивач у позовній заяві, станом на 31.12.2023 (дата закінчення строку дії договору в редакції додаткової угоди № 3 від 29.12.2022), заборгованість відповідача, з урахуванням суми частково повернутої передплати та фактично наданих послуг, складає 12 196 грн. 20 коп. (4 413 970 грн. 19 коп. (здійснена попередня оплата) - 124 524 грн. 24 коп. (повернуті відповідачем грошові кошти) - 4 277 249 грн. 75 коп. (вартість наданих послуг) = 12 196 грн. 20 коп.).

Таким чином позивач посилається на неповернення відповідачем грошових коштів у сумі 12 196 грн. 20 коп., які виявилися надлишково сплаченими позивачем за результатом виконання договору на надання послуг з відновлення асфальтобетонного покриття у місцях заміни ділянок теплових мереж № 467 від 22.03.2022. Нормативно позивач посилається на положення статті 1212 Цивільного кодексу України та просить суд стягнути вказані грошові кошти з відповідача як безпідставно набуті.

Вказане і є причиною виникнення спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено вище таке:

- позивачем на виконання умов договору було здійснено на користь відповідача попередню оплату в сумі 4 413 970 грн. 19 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 2390 від 14.04.2022;

- відповідачем було повернуто на користь позивача надлишково сплачені кошти (частину передплати) в сумі 124 524 грн. 24 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 2883 від 15.12.2022;

- на виконання умов договору відповідач надав позивачу, а позивач прийняв без будь-яких зауважень, послуги на загальну суму 4 277 249 грн. 75 коп., що підтверджується складеними та підписаними позивачем та відповідачем Актами приймання виконаних підрядних робіт та Довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати.

Таким чином, залишок попередньої оплати, на який відповідачем так і не були надані послуги за договором, становить 12 196 грн. 20 коп. (4 413 970,19 - 4 277 249,75 - 124 524,24).

При цьому, як встановлено судом вище, строк дії договору закінчився 31.12.2023.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереження майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Так, у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 537/4259/15-ц викладено висновок, згідно з яким, якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона, яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно із частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У даному випадку позивач посилається на те, що послуги на частину суми здійсненої попередньої оплати в розмірі 12 196 грн. 20 коп. відповідачем надані не були, при цьому відповідач вказані обставини під час розгляду справи не оспорив та не спростував.

Як зазначає позивач, з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією (вимогою) від 25.02.2025 за вих. № 1773/09 (рекомендоване відправлення № 426), якою вимагав повернути частину передплати за договором в сумі 12 196 грн. 20 коп. на банківські реквізити позивача у строк протягом 7-ми календарних днів з дня отримання претензії (вимоги) (а.с.42-43). Вказана претензія (вимога) повернута АТ "Укрпошта" позивачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання; погашення вказаної заборгованості відповідачем не здійснено.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності з положеннями частини 1 статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження надання послуг, за які позивачем була здійснена попередня оплата, зокрема, в сумі 12 196 грн. 20 коп., відповідач не надав, також відповідачем не надано доказів повернення суми вказаної попередньої оплати позивачу.

Отже, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, відповідачем не спростовані.

Відтак, встановивши невиконання відповідачем зобов`язання щодо надання послуг відповідно до здійсненої позивачем попередньої оплати, а також неповернення ним попередньої оплати на вимогу позивача, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача попередньої оплати в залишковій сумі 12 196 грн. 20 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи вказане, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 12 196 грн. 20 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає таке.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У той же час, згідно із частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позовну заяву у даній справі було подано до суду через систему "Електронний суд", судовий збір, який підлягав сплаті позивачем, становить 2 422 грн. 40 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 2 422 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд відзначає, що, у зв`язку з внесенням позивачем судового збору у більшому розмірі, частина судового збору (605 грн. 60 коп.) підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в порядку, передбаченому пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" (після надходження відповідного клопотання за ухвалою суду).

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барнат" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 12 196 грн. 20 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барнат" (Нікопольське шосе, будинок 16, смт. Радушне (з), Криворізький район, Дніпропетровська область, 53081; ідентифікаційний код 37272378) на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (вулиця Електрична, будинок 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50014; ідентифікаційний код 00130850) 12 196 грн. 20 коп. - основного боргу та 2 422 грн. 40 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене та підписане 07.07.2025.

Суддя Ю.В. Фещенко