РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.07.2025Справа № 910/1730/25
За позовом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Науково-дослідного інституту соціальної політики Міністерства соціальної політики України і Національної академії наук України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонду державного майна України

про виселення з орендованого майна

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гарашко Т.В.

Представники сторін:

від позивача - Ястребова І.Г.,

від відповідача - Ільчук Л.І.,

від третьої особи-1 - Цимбаліст В.В.,

від третьої особи-2 - Пономаренко В.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - позивач) про виселення Науково-дослідного інституту соціальної політики Міністерства соціальної політики України і Національної академії наук України (далі - відповідач, Інститут) з нежитлових приміщень загальною площею 607,3 кв.м (цокольний поверх - 148,30 кв.м, 1 поверх - 146,00 кв.м, 2 поверх - 150,80 кв.м, 3 поверх - 162,20 кв.м.) за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, 15 літ. Б.

Вимоги позову мотивовані тим, що відповідач не звільняє орендоване ним приміщення, натомість договір оренди № 3520 за яким було передано спірне майно в користування достроково припинений.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/1730/25, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація".

10.03.2025 від цієї третьої особи надійшли письмові пояснення в яких вона підтримала вимоги позову, підтвердила, що відповідач не сплачував орендні платежі, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2024 у справі № 910/9557/24.

17.03.2025 відповідачем було подано відзив на позовну заяву у якому він зазначив, що Інститут є неприбутковою установою, фінансування якого відповідно до Статуту здійснювалося за рахунок коштів Державного бюджету України за державною програмою 2501040. Натомість, як зазначає відповідач вище, наведена державна програма вилучена із державного бюджету, однак Фонд державного майна України досі не прийняв жодних управлінських рішень щодо подальшої діяльності Інституту (припинення, ліквідацію, реорганізацію чи банкрутство).

На момент подачі відзиву на позовну заяву у Інституту відсутня можливість погасити заборгованість по орендній платі за користування нежитловими приміщеннями, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, що пов`язана із відсутністю бюджетного фінансування з 2023 року.

Окрім вище наведеного, відповідач неодноразово звертався із листами до Фонду державного майна України, які долучені до матеріалів справи, у яких зазначав, що для звільнення нежитлових приміщень необхідно залучити додаткові ресурси: транспорт, вантажників, а також мати місце, куди можна буде (у випадку виселення) перемістити майно Інституту.

Однак станом на сьогодні будь-які управлінські рішення щодо реорганізації чи ліквідації Інституту не прийнято, фінансування з метою недопущення подальшого наростання боргових зобов`язань Фондом не здійснено, у зв`язку з чим відповідач вважає, що прийняте судове рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Фонду державного майна України, а тому наявні підстави залучити його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 02.04.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд державного майна України, відкладено підготовче судове засідання на 30.04.2025.

28.04.2025 відповідач подав заву про відкладення розгляду справи.

29.04.2025 від Фонду державного майна України надійшли письмові пояснення по справі, де він зазначив, що Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» не передбачено виділення бюджетних коштів на фінансування суб`єктів господарювання, що належать до сфери управління Фонду. У зв`язку з цим, в силу вимог Бюджетного кодексу України, Фонд позбавлений можливості, за відсутності відповідних бюджетних асигнувань, фінансувати установи, що перебувають в управлінні Фонду. Тобто, неможливість сплати Інститутом орендної плати за договором оренди від 15.12.2021 № 3520 викликано незалежними від нього обставинами, що не дає підстав стверджувати про наявність вини в розумінні статті 614 Цивільного кодексу України.

Фонд державного майна України вважає, що виселення Інституту є неефективним способом захисту. Також, Фонд повідомив суд, що з метою вирішення питання фінансування Інституту Фондом розроблено та спрямовано на погодження із зацікавленими державними органами проєкт розпорядження Кабінету Міністрів України «Деякі питання управління об`єктами державної власності», яким пропонується вирішити питання щодо повернення державних бюджетних установ до попередніх органів управління. Наразі зазначений проєкт розпорядження Кабінету Міністрів України зацікавленими державними органами не погоджено.

Ухвалою суду від 30.04.2025 відкладено підготовче провадження до 14.05.2025.

Ухвалою суду від 20.05.2025 призначено нову дату підготовчого судового засідання на 11.06.2025.

Протокольною ухвалою від 11.06.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 07.07.2025.

У судовому засіданні 07.07.2025 представник позивача підтримав заявлені у позові вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача зазначив, що у відповідача відсутнє фінансування для оплати орендних платежів, а також для самого звільнення орендованого приміщення. Представник третьої особи-1 вимоги позову підтримав, а представник третьої особи-2 заперечив проти задоволення позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.12.2021 між Департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Науково-дослідним інститутом соціальної політики Міністерства соціальної політики України і Національної академії наук України (орендар) та Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (підприємством-балансоутримувачем) було укладено договір № 3520 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування об`єкт оренди: нежитлові приміщення загальною площею 607,30 кв. м (цокольний поверх-148,30 кв.м, 1 поверх - 146,00 кв.м, 2 поверх-150,80 кв.м., 3 поверх-162,20 кв.м.) за адресою: вулиця Івана Франка, 15 літер Б, для розміщення бюджетної установи, яка утримується за рахунок державного бюджету.

За Актом приймання-передачі майна від 15.12.2021 балансоутримувач передав, а орендар прийняв в орендне користування згідно договором оренди від 15.12.2021 № 35820 нежитловий будинок загальною площею 607,30 кв. м (цокольний поверх-148,30 кв.м, 1 поверх - 146,00 кв.м, 2 поверх-150,80 кв.м., 3 поверх-162,20 кв.м.), що перебуває на балансі Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація", розташованому за адресою: вулиця Івана Франка, 15 літер Б.

Відповідно до пункту 3.1 незмінюваних умов Договору орендна плата становить суму, визначену у пункті 8 Умов. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. До складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг по ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у т.ч.: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою. Орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених із балансоутримувачем та/або безпосередньо з постачальниками комунальних послуг в порядку, визначеному пунктом 6.5 цього договору.

Згідно з п. 3.3 незмінюваних умов Договору орендар сплачує орендну плату балансоутримувачу до 15 числа поточного місяця за поточний місяць.

Позивач зазначає, що відповідач договірні зобов`язання в частині здійснення платежів з орендної плати виконує неналежним чином, не сплачує їх вчасно і в повному обсязі. У зв`язку з неналежним виконанням умов спірного Договору підприємство балансоутримувач зверталось до Господарського суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2024 по 31.07.2024 у розмірі 271 166 грн 33 коп. Зазначені позовні вимоги рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2024 у справі № 910/9557/24, яке набрало законної сили, задоволено повністю.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 75 ГПК України).

Як зазначено в підпункті 11.7.1 незмінюваних умов Договору договір може бути достроково припинений на вимогу орендодавця, якщо орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців або сумарна заборгованість з орендної плати більша, ніж плата за три місяці.

Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

На підставі ст. 782 ЦК України та п. 11.7.1 незмінюваних умов Договору позивач 23.01.2025 направив цінний лист з описом № 062/05-19-423 відповідачу про дострокове припинення Договору та необхідністю звільнити приміщення та передати майно по акту приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу.

Вказаний лист було направлено відповідачу 24.01.2025 рекомендованим поштовим відправленням № 850 з повідомленням про вручення, та направлено на електрону адресу відповідача, зазначену у Договорі.

Лист Департаменту, згідно роздруківки трекінгу відправлення, було отримано відповідачем 29.01.2025.

Згідно з підпунктом 11.6.3 незмінюваних умов Договору договір вважається припиненим в день, визначений відповідно до абзацу третього пункту 11.8 цього договору, а саме Договір вважається припиненим в день, визначений відповідно до абзацу третього пункту 11.8 цього договору. А саме, Договір вважається припиненим на п`ятий робочий день після надіслання Орендодавцем або Балансоутримувачем Орендарю листа про дострокове припинення цього договору електронною поштою, а також поштовим відправленням із повідомленням про вручення і описом вкладення за адресою місцезнаходження Орендаря, а також за адресою орендованого Майна. Дата дострокового припинення цього договору на вимогу Орендодавця або Балансоутримувача встановлюється на підставі штемпеля поштового відділення на поштовому відправленні Орендодавця або Балансоутримувача.

Відповідач відповідь на лист від 23.01.2025 № 062/05-19-423 не надав, відповідно до пункту 4.1 незмінюваних умов Договору орендоване приміщення не звільнив та не передав їх по акту повернення балансоутримувачу, що стало підставою для подання цього позову про виселення відповідача із займаного за Договором приміщення.

Відповідач зазначає, що у нього відсутня можливість погасити заборгованість по орендній платі за користування нежитловими приміщеннями, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, що пов`язана із відсутністю бюджетного фінансування з 2023 року, а також відсутні кошти для виселення з орендованого приміщення.

Відповідач вказує, що звертався із листами до Фонду державного майна України, у яких просив залучити додаткові ресурси: транспорт, вантажників, а також мати місце, куди можна буде (у випадку виселення) перемістити майно Інституту.

Однак будь-які управлінські рішення щодо реорганізації чи ліквідації Інституту не прийнято, фінансування з метою недопущення подальшого наростання боргових зобов`язань Фондом не здійснено, а тому відповідач не має змоги виселитися із орендованого за Договором приміщення.

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" підтвердило наявність боргу у відповідача по орендним платежах, а також зазначило, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2024 у справі № 910/9557/24, яким присуджено стягнення з відповідача орендних платежів. Оскільки відповідач об`єкт оренди добровільно не звільнив, продовжує безпідставно ним користуватися, то підлягає примусовому виселенню з нежитлових приміщень загальною площею 607,3 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, 15 літ. Б.

Фонд державного майна України у своїх поясненнях підтвердив, що відповідач звертався до Фонду, як органу управління, з листом щодо наявності заборгованості зі сплати орендної плати за користування нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, 15Б та проханням вирішення проблему, що склалася. Разом з тим, Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» не передбачено виділення бюджетних коштів на фінансування суб`єктів господарювання, що належать до сфери управління Фонду. У зв`язку з цим, в силу вимог Бюджетного кодексу України Фонд позбавлений можливості, за відсутності відповідних бюджетних асигнувань, фінансувати установи, що перебувають в управлінні Фонду. Тобто, неможливість сплати Інститутом орендної плати за Договором викликано незалежними від нього обставинами.

На думку Фонду, виселення відповідача є неефективним способом захисту. Також, Фонд повідомляє суд, що з метою вирішення питання фінансування відповідача Фондом розроблено та спрямовано на погодження із зацікавленими державними органами проєкт розпорядження Кабінету Міністрів України «Деякі питання управління об`єктами державної власності», яким пропонується вирішити питання щодо повернення державних бюджетних установ до попередніх органів управління. Наразі зазначений проєкт розпорядження Кабінету Міністрів України зацікавленими державними органами не погоджено.

Відповідно до частини 1, 3 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. За договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживча річ). Об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як єдині майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до статі 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи пункти 11.6.3, 11.8 незмінюваних умов Договору згідно яких Договір вважається припиненим на п`ятий робочий день після надіслання орендодавцем або балансоутримувачем орендарю листа про дострокове припинення цього договору, а дата дострокового припинення договору встановлюється на підставі штемпеля поштового відділення на поштовому відправлені, тому дія договору оренди № 3520 припинена 31.01.2025.

За умовами п. 4.1 незмінюваних умов Договору відповідач зобов`язаний у разі припинення договору звільнити протягом трьох робочих днів орендоване майно від належних орендарю речей і повернути його відповідно до акта повернення з оренди орендованого майна в тому стані, в якому майно перебувало на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, а якщо орендарем були виконані невід`ємні поліпшення або проведено капітальний ремонт - то разом із такими поліпшеннями/капітальним ремонтом.

Станом на день ухвалення цього рішення матеріали справи не містять доказів на підтвердження повернення відповідачем орендованого за Договором майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ГК України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.

Як зазначено у частинах 1 та 2 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 Рішення Київської міської ради від 23.07.2020 № 50/9129 «Про деякі питання оренди комунального майна територіальної громади міста Києва», пункту 4 Положення про Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02.03.2023 № 6023/6064 Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), уповноважений виступати орендодавцем об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

У ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач не оспорює той факт, що наразі продовжує займати орендоване за Договором майно, матеріали справи не містять доказів на підтвердження повернення з оренди майна.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача зі сплати судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Виселити Науково-дослідний інститут соціальної політики Міністерства соціальної політики України і Національної академії наук України (01054, м. Київ, вул. Івана Франка, 15-Б; ідентифікаційний код 02973184) з нежитлових приміщень загальною площею 607,3 кв.м (цокольний поверх - 148,30 кв.м, 1 поверх - 146,00 кв.м, 2 поверх - 150,80 кв.м, 3 поверх - 162,20 кв.м.) за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, 15 літ. Б.

Стягнути з Науково-дослідного інституту соціальної політики Міністерства соціальної політики України і Національної академії наук України (01054, м. Київ, вул. Івана Франка, 15-Б; ідентифікаційний код 02973184) на користь Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 10; ідентифікаційний код 19020407) 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 14.07.2025.

Суддя Р.Б. Сташків