ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
"10" липня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5756/24
про відшкодування шкоди
Суддя Рога Н.В.
Секретар с/з Коротков С.О.
Представники сторін:
Від позивача: не з`явився
Від відповідачів: не з`явилися
СУТЬ СПОРУ: Товариство з додатковою відповідальністю (далі - ТДВ) "Альянс Україна" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Гуцулюк Ігора Анатолійовича (далі - ФОП Гуцулюк І.А.), Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Старлайт Лоджистік» про солідарне стягнення завданої майнової шкоди у розмірі 622 655 грн 01 коп.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.03.2025р. у справі №916/5756/24 позовну заяву ТОВ "Альянс Україна" до ФОП Гуцулюк Ігора Анатолійовича, ТОВ «Старлайт Лоджистік» про солідарне стягнення завданої майнової шкоди у розмірі 622 655 грн 01 коп. - задоволено частково. Стягнуто з ФОП Гуцулюк Ігора Анатолійовича на користь ТДВ "Альянс Україна" майнову шкоду у розмірі 622 655 грн 01 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 339 грн 82 коп. У частині позовних вимог до ТОВ «Старлайт Лоджистік» відмовлено.

17 березня 2025р. до суду від ТОВ «Старлайт Лоджистік» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ТДВ "Альянс Україна" на користь ТОВ «Старлайт Лоджистік» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 26 000 грн, в обгрунтування якої відповідач зазначив, що під час судового засідання, яке відбулося 04.03.3035р. представником відповідача було заявлено про надання доказів на підтвердження судових витрат протягом 5 днів після ухвалення судового рішення по справі.

Юридичні послуги ТОВ «Старлайт Лоджистік» по справі №916/5756/24 надавалися адвокатом Швець К.О., що діяла на підставі договору про надання юридичних послуг від 17.01.2025р., додаткової угоди №1 від 27.01.2025р. до цього Договору та акту надання послуг №1 від 11.03.2025р., в якому сторони затвердили загальний розмір наданих послуг по даній справі у розмірі 26 000 грн.

Також, ТОВ «Старлайт Лоджистік» в обгрунтування заяви послалося на положення ст.ст.123, 126, 129 241, 244 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.03.2025. призначено розгляд заяви ТОВ «Старлайт Лоджистік» ( вх.№2-354/24 від 17.03.2025р. ) про ухвалення додаткового рішення на 27.03.2025р.

26 березня 2025р. до суду від ТДВ "Альянс Україна" надійшли заперечення на заяву ТОВ «Старлайт Лоджистік» ( вх.№2-354/24 від 17.03.2025р. ) про ухвалення додаткового рішення, у якій позивач зазначив, що у відзиві на позовну заяву від 30.01.2025р., який є першою заявою відповідача по суті спору, ТОВ «Старлайт Лоджистік» не зазначало попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, у звязку із чим заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню.

Крім того, позивач зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження надання ТОВ «Старлайт Лоджистік» адвокатом Швець К.О. послуг з правничої допомоги, а доданий до заяви про ухвалення додаткового рішення договір про надання юридичних послуг від 17.01.2025р. не є таким доказом, адже укладений з ФОП Швець К.О., а не з адвокатом Швець К.О.

Також, позивач вважає заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу не співмірним зі складністю справи, наданими послугами та витраченим на це часом, явно завищеним. На думку ТДВ "Альянс Україна", співмірним буде загальний розмір витрат відповідача на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

У судове засідання, призначене судом на 27.03.2025р. представники сторін не з`явилися, у зв`язку із чим судове засідання було відкладене на 04.04.2025р., про що повідомлено учасників справи.

У зв`язку із надходженням запиту Південно-західного апеляційного господарського суду, ухвалою від 02.04.2025р. провадження у справі №916

5756/24 з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення було зупинено. Справу направлено до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2025р. рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2025р. у справі №916/5756/24 залишено без змін.

Після виходу судді Господарського суду Одеської області Рога Н.В. з щорічної відпустки, ухвалою суду від 07.07.2025р. поновлено провадження у справі №916/5756/24 та призначено судове засідання з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення на 10.07.2025р.

В судове засідання, призначене судом на 10.07.2025р. представник сторін не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Розглянув матеріали справи, заяву про розподіл судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У силу положень п. 12 ч.3 ст. 12 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Впровадження зазначеного принципу має на меті забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно із положеннями ст. 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами першою, другою ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з. 5 ч.1 ст. 237 ГПК України в числі питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, зазначено розподіл між сторонами судових витрат.

Зокрема, відповідно до положень ч.4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, повязані із розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з аналізу наведених норм можна зробити висновок, що питання про стягнення/визначення/розподіл судових витрат є складовою судового процесу - правом сторони на користь якої ухвалено судове рішення відшкодувати свої судові витрати.

Наведені норми процесуального закону визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на принципі обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом.

У постанові Обєднаної Палати Верховного Суду від 03.02.2024р. у справі №910/9714/22 зазначено, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Положення ст.ст. 124, 126, 129 ГПК України у сукупності з положеннями ст. 221 ГПК України дають підстави дійти висновку, що у разі подання стороною таких доказів до закінчення судових дебатів у справі, суд може вирішити питання розподілу судових витрат під час ухвалення судового рішення. У разі якщо сторона (з поважних причин) до закінчення судових дебатів не подала докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, але зробила про це відповідну заяву суд може вирішити питання про судові витрати, шляхом ухвалення додаткового рішення.

За приписами ч.1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що першою заявою по суті спору, поданою ТОВ «Старлайт Лоджистік», був відзив на позовну заяву, що надійшов до суду 30.01.2025р. (вх.№3257/25), у тексті якого відповідач не навів попередній ( орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та такий розрахунок не був додатком до відзиву.

Згідно ч.2 ст.124 ГПК у разу неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

За приписами ч.5 ст.240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено- повне або скорочене).

Як вбачається з матеріалів справи, вступну та резолютивну частини рішення у справі №916/5756/24 було проголошено судом 10.03.2025р.

17 березня 2025р. судом зареєстровано подану 14.03.2025р. через систему «Електронний суд» заяву ТОВ «Старлайт Лоджистік» про ухвалення додаткового рішення та стягнення з ТДВ "Альянс Україна" витрат на правничу допомогу у розмірі 26 000 грн.

Отже, відповідачем дотримано положення ГПК України щодо строку подання заяви про розподіл судових витрат.

У ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За приписами ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

За змістом ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: (1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у ч.2 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ;(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

За матеріалами справи, представництво інтересів ТОВ «Старлайт Лоджистік» здійснювала адвокат Швець Катерина Олегівна, що діяла на підставі ордеру від 20.01.2025р. серії ВН №1462583, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги від 17.01.2025р.

При цьому, до заяви (вх.№2-354/25 від 17.03.2025р.) про ухвалення додаткового рішення ТОВ «Старлайт Лоджистік» додано копію договору про надання юридичних послуг від 17.01.2025р., укладеного між Фізичною особою - підприємцем Швець Катериною Олегівною та ТОВ «Старлайт Лоджистік», Додаткову угоду №1 від 27.01.2025р. до цього договору, якою встановлено вартість юридичних послуг.

Слід зауважити, що чинне законодавство розрізнює надання послуг правового характеру адвокатом та фізичною особою - підприємцем, адже, як вже зазначалося вище, адвокат здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про адвокатуру». При цьому, статус адвоката не забороняє йому бути зареєстрованим як фізична особа - підприємець (ФОП) 3 групи, якщо він надає послуги, що НЕ є частиною його адвокатської діяльності.

Отже, на підставі даного договору адвокат Швець К.О. не могла здійснювати представництво ТОВ «Старлайт Лоджистік» в ході розгляду судом справи №916/5756/24.

10 липня 2025р. ТОВ «Старлайт Лоджистік» подано до суду заяву (додаткові пояснення), додатком до яких є договір про надання юридичних послуг №2 від 17.01.2025р., укладений між адвокатом Швець К.О. та ТОВ «Старлайт Лоджистік», додаткова угода від 17.01.2025р. до цього договору.

Але, як вже зазначалося судом вище, відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, відповідачем пропущено встановлений законодавством строк для надання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат та не заявлено обгрунтованого клопотання про поновлення такого строку у випадку наявності поважних причин.

За таких обставин, подані відповідачем до суду 10.07.2025р. документи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, не можуть бути прийняті судом у якості доказів.

Суд також звертає увагу на те, що у самих поясненнях, що подані відповідачем до суду 10.07.2025р., наведено посилання на рішення №98 НААУ від 15.10.2020р. «Про затвердження розяснення щодо підстав для здійснення адвокатської діяльності», згідно якого адвокат, що зареєстрований як фізична особа- підприємець, має право здійснювати представництво особи в суді як адвокат, при цьому уклавши договір з клієнтом як адвокат відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що ТОВ «Старлайт Лоджистік» до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених в ході розгляду справи №916/5756/24 у звязку із представництвом інтересів відповідача адвокатом Швець К.О. згідно ордеру серії ВН №1462583 від 20.01.2025р., оформленого на підставі договору від 17.01.2025р., укладеного між Фізичною особою - підприємцем Швець Катериною Олегівною та ТОВ «Старлайт Лоджистік», додаткової угоди №1 від 27.01.2025р. до цього договору, що є підставою для відмови у задоволенні заяви ТОВ «Старлайт Лоджистік» про ухвалення додаткового рішення ( вх.№2-354/25 ) та стягнення з з ТДВ «Альянс Україна» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 26 000 грн.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ЄСПЛ у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України»).

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст.ст. 123 - 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Ухвалити додаткове рішення у справі №916/5756/24.

2. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Старлайт Лоджистік» ( вх.№2-354/25 від 17.03.2025р.) про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Альянс Україна» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 26 000 грн - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Повне рішення складено 14 липня 2025р.

Суддя Н.В. Рога