ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
СУДОВИЙ НАКАЗ
"14" липня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2686/25
З метою дотримання п.4 ч.1 ст.155 ГПК України, суд проаналізував наступні положення чинного законодавства. Як передбачено ч.1 ст.901 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як зазначає Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові № 903/125/18 від 24.07.2018, проаналізувавши зміст статей 549, 625 Цивільного кодексу України, інфляційні та відсотки річні є грошовим зобов`язанням, так само як і пеня. Законодавець не обмежував поняття грошової заборгованості, визначеної статтею 148 Господарського процесуального кодексу України, певним її видом, а лише обмежив сумою такої заборгованості - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
4. Повідомити заявника та боржника про те, що у відповідності до п.7 ч.1 ст.155 ГПК України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
5. До уваги заявника та боржника: згідно ч.3 ст.154 ГПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте, може бути скасований в порядку, передбаченому розділом II ГПК України. Відповідно до ч.1 ст.157 ГПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Положення ч.1 ст.159 ГПК України передбачають, що у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
6. Дата набрання судовим наказом законної сили: _______________ .
7. Наказ дійсний для пред`явлення до виконання у строки, визначені ст.12 Закону України „Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016.
8. Дата видачі судового наказу стягувачу: _________________.
Суддя Малярчук Ірина Анатоліївна