РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.07.2025Справа № 910/2543/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Леоненко Наталії Сергіївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ванплас трейд"

про стягнення 131194,39 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Леоненко Наталія Сергіївна звернулася до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ванплас трейд" про стягнення за договором перевезення вантажів від 04.12.2024 № 0412/3-1 основного боргу в розмірі 87700 грн., інфляційних втрат у розмірі 1052,40 грн., трьох процентів річних у сумі 345,99 грн. та штрафу в розмірі 42096 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Дана ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63, офіс 119.

Проте, конверт із копією ухвали суду повернуто на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання.

Положеннями статей 89, 93 ЦК України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи та здійснення управління і обліку. Відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом вносяться до єдиного державного реєстру.

Таким чином, направлення ухвали суду здійснено за відповідною адресою місцезнаходження відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Отже, ухвала суду направлена за адресою місцезнаходження відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за відсутності заяви про зміну його місцезнаходження.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Відтак, відповідач мав право та можливість ознайомитися з ухвалами суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

До того ж, в ухвалі суду про відкриття провадження у справі звернуто увагу відповідача на обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет та на можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

Натомість, відповідач усупереч частини 6 статті 6 ГПК України реєстрацію свого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не здійснив.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.12.2024 між позивачем, як перевізником, та відповідачем, як експедитором, укладено Договір перевезення вантажів № 0412/3-1 (далі - Договір), який визначає взаємовідносини між експедитором та перевізником при організації та виконанні міських, міжміських та міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також порядок розрахунків за надані послуги та виконану роботу (пункт 1.1 договору).

Пунктом 2.1.1 договору передбачено, що до початку перевезення Експедитор зобов`язується направити Перевізнику факсом або на електронну пошту заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 2.1.6 Договору Експедитор зобов`язується своєчасно проводити оплату за виконану роботу та надані послуги по перевезенню вантажів.

У пункті 3.1 Договору вказано, що ставки за перевезення вантажу будуть встановлюватись конкретно в кожному випадку письмовою угодою (заявкою) сторін, що є невід`ємною частиною Договору. Жодна із сторін не має права самостійно змінювати розмір ставки, відносно якої сторони досягли домовленості у визначеному Договором порядку.

За змістом пунктів 3.2, 3.3 Договору оплата наданих послуг проводиться протягом 20 днів з моменту отримання від Виконавця належним чином оформлених оригіналів документів, шляхом безготівкового перерахунку на вказаний у Даному Договорі банківський рахунок Перевізника в національній валюті України.

Термін дії цього Договору встановлюється до 31.12.2024 та продовжується до повного виконання сторонами зобов`язань. За погодженням сторін Договір може бути пролонгований на кожний наступний рік (пункт 6.1 Договору).

На виконання умов Договору, 04.12.2024 сторонами підписано Заявку № 0412/3, згідно з якою 04.12.2024 Перевізник подає за адресою завантаження - м. Фарель (Німеччина) технічно справний транспортний засіб - автомобіль д.н. НОМЕР_1 MERCEDES; НОМЕР_4 для завантаження картону в ролях, та перевозить до місця розвантаження м. Луцьк, вул. Івана Корсака, 3. Сума оплати - 2000 евро за курсом Національного банку України на дату розвантаження. Оплата наданих послуг - 10-14 банківських днів по оригіналам документів.

Пунктом 10 Заявки визначено, що оплата здійснюється виключно після вивантаження авто і надання оригіналів документів (Рахунок-Акт, ТТН, CMR, Договір-заявка). Документи для оплати мають бути оформлені належним чином, термін оплати рахується від дати отримання правильно оформлених документів. Перевірка документів здійснюється на момент оплати контрагента, якщо документи оформлені за не відповідним стандартом, оплата контрагенту не здійснюється до моменту виправлення всіх зауважень.

Як слідує з міжнародної автомобільної накладної (CMR), вантаж доставлено автомобілем д.н. НОМЕР_1 ; НОМЕР_4 та розвантажено за місцем призначення - 10.12.2024, що підтверджується підписом, відтиском печатки із зазначенням дати отримання (пункт 24) у CMR.

Відтак, за доводами позивача, останній надіслав відповідачу експрес-накладною від 16.12.2024 № 8670 ТОВ «Нова пошта» передбачені договором документи, що вручені 20.12.2024 згідно з відомостями з веб-сайту ТОВ «Нова пошта».

Оскільки відповідач оплату наданих послуг не здійснив, 22.01.2025 позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою погасити заборгованість за отримані послуги, яка була повернута позивачу за закінченням встановленого терміну зберігання (трек-номер 443 АТ «Укрпошта»).

За приписами статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Відповідно до частини 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом частини 2 статті 908 ЦК України, що кореспондується з вимогами частини 5 статті 307 ГК України, загальні умови перевезення визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень установлюються договором, якщо іншого не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом статті 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України від 01.08.2006 № 57-V, вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення й місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання та громадянство сторін.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом установлено, що факт надання позивачем послуг за договором від 04.12.2024 № 0412/3-1 згідно з заявкою від 04.12.2024 № 0412/3 підтверджується копією міжнародної автомобільної накладної (CMR) із відмітками одержувача товару про його отримання 10.12.2024 року.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

За змістом статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Водночас, відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які спростовують факт надання позивачем послуг, або свідчать про погашення заборгованості перед позивачем.

Отже, виходячи з умов заявки, відповідач мав сплатити 2000 евро за курсом Національного банку України на дату розвантаження протягом 10-14 банківських днів по оригіналам документів.

Відповідно до відомостей з веб-сайту Національного банку України (за посиланням https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=10.12.2024&period=daily) курс долара США до гривні станом на 10.12.2024 становив 1 дол. США = 41,5093 грн.

Таким чином, вартість наданих послуг становить 87700 грн., доказів сплати якої відповідачем матеріали справи не містять.

На підтвердження направлення відповідачу оригіналів документів за фактом надання послуг позивачем надано до матеріалів справи копію експрес-накладної від 16.12.2024 № 8670 ТОВ «Нова пошта», в якій у графі «Інформація про Одержувача» зазначено приватну особу Ковальчука Владислава, номер телефона НОМЕР_2 , відділення № 185 за адресою: пр-т Маршала Рокосовського, 10 (літ. А, А1).

Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що зазначена в експрес-накладній приватна особа є працівником відповідача, у зв`язку з чим відповідний доказ не визнається судом належним.

У той же час, позивач звертався 22.01.2025 до відповідача з претензією про сплату боргу в розмірі 87700 грн. за надані послуги за договором від 04.12.2024 № 0412/3-1 згідно з заявкою від 04.12.2024 № 0412/3. Судом ураховано, що в зазначеній претензії позивач посилався на направлення 16.12.2024 відповідачу оригіналів документів.

Згідно з відомостями з веб-сайту АТ «Укрпошта», поштове відправлення 443 (претензія від 22.01.2025) повернуто 09.02.2025 позивачу за закінченням встановленого терміну зберігання.

Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Отже, днем пред`явлення вимоги слід вважати 09.02.2025, тобто день оформлення АТ «Укрпошта» повідомлення про неможливість вручення відправлення відповідачу, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що строк на оплату відповідачем послуг (14 банківських днів) спливав 27.02.2025 року.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).

Відповідно до пункту 4.2 Договору у випадку несвоєчасної оплати вартості послуг Перевізника Експедитор сплачує Перевізнику штраф в розмірі: 1% грн. за кожну добу прострочки платежу.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Із розрахунку позивача слідує, що останнім нараховано на суму боргу 87700 грн. інфляційні втрати в розмірі 1052,40 грн., три проценти річних у сумі 345,99 грн. та штраф у розмірі 42096 грн. за період із 09.01.2025 до 25.02.2025 року.

Водночас, як установлено судом вище, строк на оплату відповідачем послуг спливав 27.02.2025, у зв`язку з чим нарахування позивачем санкцій здійснено за період до настання прострочення.

Отже, суд дійшов висновку в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1052,40 грн., трьох процентів річних у сумі 345,99 грн. та штрафу в розмірі 42096 грн. відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн. суд дійшов висновку про наступне.

На обґрунтування заявлених до розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивачем долучено до матеріалів справи в копіях договір про надання професійної правничої допомоги від 22.01.2025 № 22/01-25, укладений між позивачем, як клієнтом, та адвокатом Бондарук О.О., акт-розрахунок витрат на надання професійної правничої допомоги адвокатом від 25.02.2025 на суму 7000 грн. та платіжну інструкцію від 25.02.2025 № 256 на суму 7000 грн.

Відповідно до пункту 3 договору за надання адвокатом правничої допомоги за цим договором клієнт зобов`язаний виплатити адвоката гонорар (винагороду), який є фіксований і складає сім тисяч гривень.

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19 та постанови Об`єднаної палати Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 22.11.2019 року по справі № 902/347/18, для розподілу понесених судових витрат стороні необхідно подати лише договір про надання правничої допомоги та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Частиною 6 статті 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Натомість, відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката в порядку частин 5, 6 статті 126 ГПК України не заявлялося.

Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. Дана правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 18.12.2018 у справі №910/4881/18.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позов підлягає задоволенню частково, до стягнення з відповідача підлягають 4679,32 грн. витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця Леоненко Наталії Сергіївни задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ванплас трейд" (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63, офіс 119; ідентифікаційний код 45431371) на користь фізичної особи-підприємця Леоненко Наталії Сергіївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) 87700 (вісімдесят сім тисяч сімсот) грн. основного боргу, 4679 (чотири тисячі шістсот сімдесят дев`ять) грн. 32 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також 2024 (дві тисячі двадцять чотири) грн. 14 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова