ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"08" липня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2618/25

Суддя Господарського суду Одеської області Рога Н.В., розглянувши заяву (вх.№2686/25 від 03.07.2025р.) Фермерського господарства СТЕПП (20751, Черкаська обл., Черкаський район, с. Ташлик, вул. Богдана Хмельницького, буд. 62, ) про видачу судового наказу до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОХОЛДИНГ ДІС (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд. 115, оф. 409, )

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство СТЕПП звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОХОЛДИНГ ДІС заборгованості за Договором купівлі-продажу №250002403/1 від 24 березня 2025р. у розмірі 153 558 грн 08 коп.

08 липня 2025р. Господарським судом Одеської області видано судовий наказ за заявою Фермерського господарства СТЕПП щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОХОЛДИНГ ДІС заборгованості за Договором купівлі-продажу №250002403/1 від 24 березня 2025р. у розмірі 153 558 грн 08 коп. та судовий збір у сумі 302 грн 80 коп.

В частині стягнення з боржника 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що подана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 ГПК України.

За змістом статей 524,533-535,625 ЦК України, грошовим зобов`язанням є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У свою чергу, стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОХОЛДИНГ ДІС на користь Фермерського господарства СТЕПП 10 000 грн за укладеним 30.06.2025р. між заявником та адвокатським обєднанням «ЮРТЕРРА» договором про надання правової допомоги №30/06-01, додатковою угодою №1 до нього та актом прийому-передачі послуг (виконаних робіт) наданих за Договором про надання правової допомоги від 30.06.2025 р. №30/06-01 суперечить самій суті наказного провадження, оскільки такий договір не є укладеним між заявником та боржником, а також не є неоспорюваною заборгованістю.

Крім того, стаття 129 ГПК України регулює питання розподілу судових витрат між сторонами спору в залежності від результатів розгляду справи по суті, а відтак, в даному випадку, не підлягають застосуванню. Судові витрати, які понесені учасниками під час наказного провадження в подальшому можуть бути враховані та розподілені за результатами розгляду даного спору в порядку позовного провадження.

Стаття 126 ГПК України визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з норм ст. 126 ГПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, натомість, в наказному провадженні судом розглядається заява про видачу судового наказу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Проте, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, виходячи з приписів, у тому числі статті 126 ГПК України, у боржника відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить приписам частини 1 статті 13 ГПК України, оскільки буде порушено принцип змагальності, що суперечить висновкам, викладеним у постанові КГС ВС від 02.03.2023 р. у справі № 5019/1274/11.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ГПК України у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

На підставі зазначеного, враховуючи, що нормами ГПК України не передбачено розподілу будь-яких судових витрат (окрім судового збору) в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, зокрема не передбачено розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на положення п. 3 ч. 1 ст.і 152 ГПК України, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення заяви Фермерського господарства СТЕПП про видачу судового наказу в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОХОЛДИНГ ДІС витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн відсутні, тому відмовляє у видачі судового наказу в зазначеній частині.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 152, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Фермерському господарству СТЕПП про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОХОЛДИНГ ДІС 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала набирає чинності в порядку, визначеному ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повної ухвали.

Суддя Н.В. Рога