ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2025 р. Справа№ 904/30/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

без виклику сторін,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЯНИ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025

у справі № 904/30/25 (суддя - Турчин С.О.)

за позовом Служби зовнішньої розвідки України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЯНИ"

про стягнення 162 906,24 грн

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Служба зовнішньої розвідки України (надалі - позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЯНИ" (надалі - відповідач) про стягнення 162 906,24 грн, з яких: 13 176,24 грн - сума пені, 149 730,00 - грн сума штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю послуг №462/24 від 06.08.2024 в частині порушення строків надання послуг з придбання (постачання) програмного забезпечення, у зв`язку з чим позивачем нараховані штрафні санкції.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції у даній справі

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЯНИ" на користь Служби зовнішньої розвідки України пеню у розмірі 12 577,32 грн, штраф у розмірі 149 730,00 грн та судовий збір у сумі 3016,87 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "КРАЯНИ" 05.05.2025 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 06.05.2025), в якій просить прийняти дану апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 15 квітня 2025 року у справі №904/30/25. Скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 15 квітня 2025 року у справі № 904/30/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Службі зовнішньої розвідки України у задоволені позову у повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2025 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЯНИ" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 904/30/25, призначено до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

20.05.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі, який прийнято судом апеляційної інстанції в порядку ст. 263 ГПК України. Заперечень на відзив на апеляційну скаргу не надійшло.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

ТОВ «КРАЯНИ» не погоджується з рішенням Господарського суду м. Києва, вважає його незаконним, оскільки судом не з`ясовано всіх обставин, допущено неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

19.06.2024 Служба зовнішньої розвідки оголосила тендер на закупівлю ключів активації шифрування AES 256 для радіостанцій «Motorola». Переможцем стало ТОВ «КРАЯНИ», з яким укладено договір №462/24 від 06.08.2024. Договір та тендерна документація не містили вимог щодо ліцензії саме Motorola Solutions чи реєстрації ключів на її сервері.

ТОВ «КРАЯНИ» неодноразово пропонувало передати послуги, проте замовник ухилявся від їх прийняття, висуваючи нові вимоги, що не передбачені договором. Позивач фактично ухилявся від отримання послуг, не надавав доступу до обладнання для встановлення ключів, змінював контактних осіб, затягував комунікацію. ТОВ «КРАЯНИ» навіть надало ключ для тестування, однак позивач відмовив без письмового обґрунтування. Нові вимоги щодо ліцензії є односторонньою зміною договору, що суперечить ст. 525 ЦК України та Закону «Про публічні закупівлі».

Відповідач діяв добросовісно, листами пропонував виконати зобов`язання, наголошуючи, що нові вимоги є дискримінаційними. Суд проігнорував ці обставини, визнав недоведені факти й не дослідив, чи дійсно виникло прострочення з вини відповідача.

Зобов`язання ТОВ «КРАЯНИ» залишалось відстроченим, оскільки замовник не сприяв виконанню договору, що підтверджується листуванням. Позиція позивача суперечить його попередній поведінці, що порушує принцип добросовісності (venire contra factum proprium).

Відповідно до ст. 614 ЦК України, відповідальність настає лише за наявності вини. Відповідач довів відсутність вини - він вжив усіх можливих заходів для належного виконання договору. Тому підстав для нарахування пені та штрафу немає. А тому, сторона вважає, що суд помилково поклав відповідальність на відповідача, рішення слід скасувати. Окрім цього, сторона зазначила про неотримання від суду першої інстанції ухвал та фактичну необізнаність про відкрите провадження у справі.

5. Узагальнений виклад відзиву на апеляційну скаргу

Служба зовнішньої розвідки України заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими, а рішення Господарського суду міста Києва законним і таким, що ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи. Між сторонами укладено договір про надання послуг з постачання ліцензій на шифрування AES-256 для радіостанцій Motorola. За умовами договору відповідач зобов`язувався надати якісні послуги, що відповідатимуть технічним вимогам. Однак під час попереднього тестування було встановлено, що ключі активації не відображаються на офіційному сервері виробника, що викликає обґрунтовані сумніви щодо їх легальності та можливості подальшого використання.

Спроби СЗРУ отримати підтвердження офіційного походження ліцензій результатів не дали, а відповідач так і не надав документів, що підтверджують правомірність використання ключів. Використання неліцензійного програмного забезпечення суперечить законодавству України та створює ризики для функціонування захищеного зв`язку СЗРУ.

При цьому, сторона зазначила, що оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань належним чином, СЗРУ, діючи відповідно до умов договору, розірвала його в односторонньому порядку та заявила вимогу про сплату штрафних санкцій, яка залишилась невиконаною. Позивач також направив відповідачу претензію, проте відповіді не отримав, а спір у досудовому порядку врегулювати не вдалося.

Щодо тверджень апелянта про порушення доступу до правосуддя зауважив, що він був належним чином повідомлений про розгляд справи через електронний суд, але не подав відзив на позов у першій інстанції. Документи, які сторона додала до апеляційної скарги, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки відповідач не довів неможливість їх подання раніше. Враховуючи викладене, СЗРУ просить залишити рішення Господарського суду міста Києва без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.08.2024 між Службою зовнішньої розвідки України (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КРАЯНИ" (надавач, відповідач) було укладено договір №462/24 про закупівлю послуг (далі - договір), відповідно до умов якого надавач зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, надати послуги з придбання (постачання) програмного забезпечення (ліцензій на право користування програмним забезпеченням), а саме: ключів активації алгоритму шифрування AES 256 радіостанцій "Motorola", код ДК 021:2015:48210000-3 - пакети мережевого програмного забезпечення, надалі - послуги (п.1.1. договору).

У розділі 2 договору вказано, що технічні, якісні та кількісні вимоги до якості послуг зазначені у технічній специфікації (додаток 2 до договору, який є його невід`ємною частиною (далі - технічна специфікація)). Надавач забезпечує належну якість послуг відповідно до специфікації.

Згідно із п.3.2., п.4.2. договору ціна договору складає 598920,00 грн. Замовник проводить розрахунки протягом 10 робочих днів з дня підписання представником замовника акту прийому-передачі наданих послуг.

Пунктом 5.1. договору визначено, що термін надання послуг - до 01.10.2024.

Відповідно до п.5.3. договору надавач зобов`язується у визначений договором строк для надання послуг передати замовникові результати наданих послуг та одночасно передати замовникові на підписання акт прийому-передачі наданих послуг.

Датою надання послуг є дата підписання замовником акту прийому-передачі наданих послуг (п.5.7. договору).

Пунктом 6.2.3 договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) зобов`язань надавачем, замовник має право в односторонньому порядку розірвати договір шляхом письмового повідомлення надавача засобами поштового зв`язку (цінним листом з описом вкладення).

Згідно із пунктом 7.2 договору, за порушення терміну надання послуг за договором, надавач сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1 % від ціни договору за кожен день прострочення.

У пункті 7.10 договору сторони погодили, що у разі одностороннього розірвання договору, відповідно до пункту 6.2.3 договору, з підстав невиконання (неналежного виконання) надавачем взятих на себе зобов`язань за договором, останній зобов`язується сплатити на користь замовника штраф у розмірі 25% від договірної ціни протягом 5 робочих днів з моменту розірвання договору, відповідно до пункту 11.7 договору (пункт 7.10 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє щодо бюджетних зобов`язань до 31.12.2024, а стосовно інших зобов`язань, взятих сторонами за договором - до повного їх виконання (п.11.1. договору).

У пункті 11.7. договору сторони домовилися, що у разі одностороннього розірвання договору з причин невиконання (неналежного виконання) зобов`язань надавачем, відповідно до його п.6.2.3., вказаний договір вважається розірваним з дати направлення замовником відповідного повідомлення про його розірвання іншій стороні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач направив на адресу місцезнаходження відповідача лист вих.№16/2/4321 від 27.09.2024, в якому просив Товариство з обмеженою відповідальністю "КРАЯНИ" надати підтверджуючі документи стосовно того, що ключі активації алгоритму шифрування, які пропонуються надавачем до постачання мають офіційну ліцензію компанії Motorola Solutions та вжити заходів щодо відображення на офіційному сервері активації запропонованих ключів. Направлення відповідачу листа від 27.09.2024 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №284, описом вкладення у цінний лист та накладною Укрпошта. Зазначена обставина не заперечується на стадії апеляційного перегляду.

У листі вих.№138 від 29.10.2024 відповідач зазначив, що ні договір, ні тендерна документація не містять вимог, які позивач заявляє в листі вих.№16/2/4321 від 27.09.2024. Також відповідачем зазначено про необхідність надання доступу для встановлення ключів на відповідні радіостанції.

Листом вих.№16/2/4712 від 18.10.2024 позивач повідомив про необхідність виконання відповідачем зобов`язання у строки, встановлені договором. Направлення відповідачу листа від 18.10.2024 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №110, описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком від 18.10.2024 та накладною Укрпошта.

Оскільки станом на 23.10.2024 послуга відповідачем не надана, позивач направив відповідачу лист вих.№16/2/4806 від 23.10.2024, в якому керуючись п.6.2.3. договору, повідомив про розірвання договору в односторонньому порядку. Направлення відповідачу листа від 23.10.2024 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №250, описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком від 23.10.2024 та накладною Укрпошта.

12.11.2024 позивач направив відповідачу претензію №3/3/479/Бі від 12.11.2024 про сплату штрафних санкцій на суму 162906,24 грн, нарахованих у зв`язку із неналежним виконанням договору. Направлення відповідачу претензії від 12.11.2024 підтверджується описом вкладення у цінний лист №470, фіскальним чеком від 12.11.2024 та накладною Укрпошта.

Спір у справі виник у зв`язку із тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідач у встановлений в договорі строк, не надав позивачу послугу, внаслідок чого позивач нарахував на підставі п.7.2. та п.7.10. договору пеню у сумі 13176,24 грн (період нарахування з 02.10.2024 по 23.10.2024) та штраф у розмірі 149730,00 грн.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до п.5.1. договору сторони погодили строк поставки товару - до 01.10.2024. Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено, що останнім днем виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання надати позивачу послуги є 01.10.2024.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем позивачу обумовлених у договорі послуг (зокрема, підписаний між сторонами акт прийому-передачі наданих послуг), докази направлення позивачу акту прийому-передачі наданих послуг відповідач не надав.

В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє через необґрунтованість доводи скаржника про неврахуванням судом першої інстанції обставин справи в частині неприймання самим позивачем обумовлених договором послуг, оскільки матеріли справи вказаних доказів в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86- 269 ГПК України не містять. Тоді як посилання на нові докази (листування та інше), долучені скаржником до апеляційної скарги не приймаються судом апеляційної інстанції з урахуванням також наступного.

Відповідно до частин першої та третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України (постанова Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 822/1736/18).

Долучаючи нові докази до апеляційної скарги, апелянт жодним чином не обґрунтував винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції. Тоді як ухвалу про відкриття провадження у справі від 10.02.2025 було отримано відповідачем 11.02.2025 в Електронному суді (а.с. 66). А тому нові докази суд апеляційної інстанції в порядку ст. 118, 207, 269 ГПК України - залишає без розгляду.

За таких обставин, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань сталось із вини самого відповідача.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Частинами четвертою та шостою статті 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За положеннями ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

У пункті 7.10 договору сторони погодили, що у разі одностороннього розірвання договору, відповідно до пункту 6.2.3 договору, з підстав невиконання (неналежного виконання) відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, останній зобов`язується сплатити на користь позивача штраф у розмірі 25% від договірної ціни протягом 5 робочих днів з моменту розірвання договору, відповідно до пункту 11.7 договору (пункт 7.10 договору).

Також у п.7.2 договору сторони домовилися, що за порушення терміну надання послуг за договором, відповідач сплачує на користь позивача пеню у розмірі 0,1 % від ціни договору за кожен день прострочення.

Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх зобов`язань, обумовлених договором, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог (в задоволеній судом першої інстанції частині). Зокрема, стягуючи пеню за період з 02.10.2024 по 22.10.2024 суд встановив, що обґрунтованою сумою пені, що підлягає стягненню з відповідача є 12577,32 грн та штрафу у сумі 149730,00 грн, розрахованого на підставі пункту 7.10 договору.

Щодо доводів скаржника про неправильно обрану судом першої інстанції підсудність даної господарської справи як підставу для скасування рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 125 Конституції України передбачає, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду. Тоді як територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція, основними видами якої є загальна, альтернативна та виключна.

Відповідно до статті 27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцем проживання фізичної особи, яка не є підприємцем, визнається зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.

Так, відповідно до частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Разом з цим, чинне процесуальне законодавство передбачає також альтернативну підсудність. Відповідно до частини п`ятої статті 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами.

За загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, та у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

Відповідно до п. 5.2. договору місце надання послуг: м. Київ.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2025 у справі № 904/30/25 було передано розгляд даної справи за підсудністю до Господарського суду міста Києва. В цій частині суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідач своїм правом на оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2025 у справі № 904/30/25 - не скористався. Вказана ухвала набрала законної сили та є чинною.

Крім того, доводи скаржника в цій частині не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ч. 2 ст. 279 ГПК України, оскільки сторона не заявила в суді першої інстанції про непідсудність справи. Поважних причин такого суд апеляційної інстанції не встановив. Доводи сторони про необізнаність перебування справи на розгляді в Господарському суді міста Києва - відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки матеріалами справи підтверджується, що відповідач зареєстрований в Електронному суді, та отримав, що підтверджується відповідними доказами (а.с. 58, 66) ухвалу суду міста Києва.

А тому правомірним є висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог (в оскаржуваній частині). Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду (в оскаржуваній частині) про обґрунтованість позовних вимог. Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку обставин, які були досліджені судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції переглядав справу в межах ст. 269 ГПК України та підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) не встановив, як і підстав для застосування ст. 277, ч. 1 ст. 279 ГПК України.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду задоволення позову частково.

Таким чином, на підставі ст. 2, 75, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 279 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЯНИ" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 904/30/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 у справі № 904/30/25 в оскаржуваній частині - залишити без змін.

3. Судовий збір, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №904/30/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім