ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2025 р. Справа№ 910/3942/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 17.06.2025,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 (повний текст складено 26.07.2024)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 (повний текст складено 06.08.2024)

у справі №910/3942/24 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti

про стягнення боргу у розмірі 323 502,90 доларів США, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) (далі, позивач, Банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» (далі, відповідач, ТОВ «Савватс») про стягнення боргу у розмірі 323 502,90 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Савватс» не виконало зобов`язання за Контрактом №IMALDEM23/062020 від 23.06.2020, укладеним з Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti, щодо оплати поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 323 502,90 доларів США. Ризик невиконання зазначеного зобов`язання був застрахований АТ «Експорт кредитний банк Туреччини», яке, здійснивши виплату Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti, набуло право вимоги до відповідача.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2024 залучено до участі у справі Компанію Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (далі, третя особа, Компанія).

Історія справи, короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі №910/3942/24 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» на користь Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) борг у розмірі 323 502,90 долари США та судовий збір у розмірі 3 882,03 долари США. Повернуто з Державного бюджету України Акціонерному товариству «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) судовий збір у розмірі 970,52 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з обставини переходу від Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti до АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» права вимагати від ТОВ «Савватс» сплати 323 502,90 доларів США внаслідок здійснення позивачем страхової виплати.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі №910/3942/24 клопотання Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» на користь Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) витрати на переклад документів у розмірі 15 350,00 грн.

Постановляючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції, з огляду на відсутність у матеріалах справи належного документального підтвердження надання позивачу правової допомоги (не надано договору про надання правової допомоги та акту виконаних робіт), вартість якої була заявлена до стягнення з відповідача, дійшов висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача витрат Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) на правничу допомогу у розмірі 2 180,00 доларів США. Водночас, оскільки до позову позивачем було додано нотаріально засвідчені переклади документів з англійської, турецької та російської мов на українську мову, а в подальшому надано відповідні докази на підтвердження понесення позивачем витрат на переклад таких документів, а також враховуючи відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо розподілу витрат на переклад документів та з огляду на належне підтвердження позивачем понесення таких витрат, суд першої інстанції вирішив покласти витрати позивача на переклад документів вартістю 15 350,00 грн на Товариство з обмеженою відповідальністю «Савватс».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2024 (головуючий суддя Вовк І.В., судді: Сибіга О.М., Станік С.Р.) задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс», рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі № 910/3942/24 скасовано, прийнято нове рішення, яким у позові Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» про стягнення боргу у розмірі 323 502,90 дол. США відмовлено. Судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову покладено на Акціонерне товариство «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK). Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі №910/3942/24 в задоволеній частині заяви Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» витрат на переклад документів у розмірі 15 350 грн скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» витрат на переклад документів у розмірі 15 350 грн відмовлено. В іншій частині додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі №910/3942/24 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що:

- правовідносини страхування між АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» та Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti не мають правового значення для відповідача, а тому врегулювання таких правовідносин за правом Турецької Республіки стосується лише відповідних сторін. Виконання позивачем своїх зобов`язань за договором страхування перед третьою особою не є підставою для автоматичного набуття прав вимоги до відповідача, оскільки він виконав зобов`язання перед страхувальником, без набуття подальшого права вимоги;

- правовідносини між відповідачем та Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti регулюються пунктом 12.3 Контракту, який передбачає застосування законодавства України. Набуття позивачем права вимоги до відповідача в установленому порядку передбачає заміну кредитора з урахуванням положень пункту 13.2 Контракту щодо обов`язковості отримання згоди другої сторони угоди при переданні іншій особі прав та обов`язків за відповідним Контрактом;

- матеріали справи не містять доказів надання відповідачем згоди на застосування до спірних правовідносин законодавства Турецької Республіки, зокрема Кодексу Турецької Республіки про боргові зобов`язання;

- матеріали справи не містять належних доказів отримання ТОВ «Савватс» товару за Контрактом;

- з огляду на те, що колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, усі судові витрати позивача в силу п. 2 ч. 1 статті 129 ГПК України покладаються на останнього, а тому заява позивача про вирішення питання про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 2 180,00 доларів США та витрат на переклад документів у розмірі 15 350,00 грн не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2025 у справі №910/3942/24 частково задоволено касаційну скаргу Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини», постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2024 у справі №910/3942/24 скасовано, а справу №910/3942/24 направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, касаційний господарський суд у пунктах 5.48.-5.51. постанови зазначив таке:

5.48. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та визнаючи обґрунтованість заявлення суми страхового відшкодування у повному обсязі, лише з підстав того, що укладення договору страхування, наявність доказів передачі боргу страховику за Контрактом та сплата страхового відшкодування страхувальнику у розмірі 90% є достатніми підставами для стягнення позивачем повної суми заборгованості за Контрактом, в повній мірі не надав належну кваліфікацію спірним правовідносинам.

5.49. Водночас суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про відсутність у позивача правових підстав для стягнення заборгованості з відповідача у зв`язку з ненабуттям права вимоги, також не надав правильну правову кваліфікацію спірним правовідносин та не здійснив належну перевірку обґрунтованості позиції позивача та висновків суду першої інстанції з даного питання.

Зокрема, апеляційний суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам та не дослідив обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а саме: розміру заборгованості за Контрактом, що могла бути підставою для правомірного проведення страхового відшкодування та його підтвердження належними доказами у справі (чи відповідала заборгованість, за яку здійснено страхову виплату, умовам страхового покриття), та фактичного розміру здійсненої страховиком виплати.

З`ясування та дослідження цих обставин є необхідними для визначення обсягу прав, який перейшов до страховика у порядку суброгації, а також для встановлення правомірності та обґрунтованості заявлених до стягнення вимог. Належне встановлення цих аспектів дозволяє відокремити вимоги, засновані на праві суброгації, від тих, що можуть випливати з інших правовідносин, зокрема у разі передачі прав вимоги поза межами страхового відшкодування.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у процесі розгляду в суді першої інстанції відповідач, надавши відзив на позовну заяву, заперечував загальний розмір заборгованості за Контрактом. З огляду на це, суд апеляційної інстанції повинен був дослідити відповідні обставини та доводи в контексті належної перевірки повноти та об`єктивності встановлення місцевим господарським судом фактичних обставин справи та врахування позиції сторін.

Відсутність такої оцінки свідчить про неповне з`ясування апеляційним господарським судом фактичних обставин справи для належного, всебічного та об`єктивного розгляду спору.

5.50. Відтак, судами обох інстанцій не в повній мірі надано належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам. Водночас, з огляду на те, що відповідно до приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України предметом касаційного перегляду є виключно постанова апеляційного господарського суду, до компетенції якого належала перевірка правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, а також виправлення допущених порушень, усунення цих недоліків підлягає здійсненню саме під час нового розгляду справи судом апеляційної інстанції.

5.51. Відтак, з боку суду апеляційної інстанції підлягає перевірка правомірності позиції суду першої інстанції щодо належності проведення позивачем страхового відшкодування, зокрема чи охоплює воно заборгованість саме за Контрактом, яка підлягає покриттю відповідно до умов страхового договору, з дослідженням доказів на підтвердження відповідних обставин. Суд також має визначити фактичний розмір виплати страхового відшкодування страховиком страхувальнику за полісами страхування, дослідити, чи відповідає заявлена до стягнення сума фактичній виплаті та перевірити належність обсягу прав вимоги, що перейшла до Позивача в порядку суброгації.

При цьому, враховуючи, що відповідач заперечував загальний розмір заборгованості за Контрактом у відзиві на позовну заяву, суд апеляційної інстанції зобов`язаний надати належну оцінку цим запереченням, дослідити подані докази сторонами на предмет їх належності та підтвердження ними обставин, що входять до предмета доказування у цій справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Товариство з обмеженою відповідальністю «Савватс» у поданій 14.08.2024 до Північного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі №910/3942/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» про стягнення боргу у розмірі 323 502,90 дол. США відмовити повністю. Судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову покласти на Акціонерне товариство «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK). Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі №910/3942/24 скасувати в задоволеній частині заяви Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» витрат на переклад документів у розмірі 15 350,00 грн. У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» витрат на переклад документів у розмірі 15 350,00 грн 00 коп. відмовити. В іншій частині додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі №910/3942/24 залишити без змін. Розглянути клопотання про залишення позову без розгляду у справі відповідно до пункту 7 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, яке наведено в апеляційній скарзі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до такого:

- пунктом 12.3. Контракту чітко унормовано, що даний контракт регулюється у відповідності з законодавством України. Нормами Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Умовами укладеної між відповідачем та Фірмою «ALPAZ DEMIR CELIK INSAAT SAN TIC LTD STI» угоди (Контракту) було встановлено заборону передачі права вимоги без згоди на те відповідача (пункт 13.2). У спірному випадку набуття позивачем права вимоги до відповідача в заявленій до стягнення сумі відбулось за відсутності надання боржником (тобто, відповідачем) письмової згоди на відступлення зобов`язань за Контрактом №IMALDEM23/062020 від 23.06.2020 третій стороні - тобто позивачу, що суперечить пункту 13.2 Контракту, частині 1 статті 516 Цивільного кодексу України та, відповідно, підтверджує відсутність обумовлених законом підстав для набуття позивачем прав вимоги за вказаним Контрактом, зокрема і у заявленій до стягнення сумі. Крім того, відповідач також не був повідомлений у встановленому порядку про набуття позивачем будь-яких прав вимоги до відповідача. При цьому, набуття позивачем таких прав, як у порядку регресу, так і у іншому порядку, у будь-якому випадку має бути здійснено з повідомленням відповідача в установленому порядку, чого здійснено не було. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні проігнорував вказані доводи скаржника;

- розмір заборгованості не підтверджений документально в розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а отже, Фірма «ALPAZ DEMIR CELIK INSAAT SAN TIC LTD STI» не мала права передавати права вимоги до відповідача, і відповідно, позивач не набув таких прав у розумінні вимог статей 516 Цивільного кодексу України, а отже не набув і прав вимоги до відповідача;

- відсутність підстав для набуття позивачем права вимоги до відповідача, недоведеність первинними документами існування права вимоги на спірну суму, як об?єкта цивільних прав;

- оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та в їх задоволенні слід було відмовити, тому і понесені позивачем судові витрати також підлягали покладенню на нього повністю з огляду на приписи пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Після передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідач 21.03.2025 через підсистему «Електронний суд» подав до Північного апеляційного господарського суду додаткові пояснення з урахуванням висновків, викладених у постанові суду касаційної інстанції, в яких зазначив, що в порядку суброгації позивач міг набути право вимоги до відповідача на суму в розмірі 212 579,90 доларів США, яка відповідає інвойсам, що датовані до 31.12.2021, тобто до завершення терміну дії Контракту.

Водночас, відповідач наголосив на тому, Верховний Суд у постанові не спростував висновок суду апеляційної інстанції в частині відсутності встановлення судом обставини відсутності згоди відповідача на передачу позивачу прав за Контрактом. Більше того, Верховний Суд у пункті 5.45. постанови фактично констатував факт відсутності такої згоди на передання прав за Контрактом.

Також відповідач заперечив факт отримання товару за Контрактом, вказавши, що позивачем не надані такі докази протягом всього розгляду даної справи в трьох інстанціях, позивач не довів факт постачання товару за Контрактом на користь відповідача.

Таким чином, на думку скаржника, позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 323 502,90 доларів США є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, поданому до суду 22.10.2024, зазначав, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводилися до того, що правовідносини, які стали підставою даного спору, є суброгацією та відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право» дані правовідносини регулюються правом Турецької Республіки.

У даних правовідносинах відбулося передання права на отримання боргу по Закону (внаслідок сплати страхового відшкодування без отримання згоди боржника та без необхідності оформлення у письмовій формі) та «Добровільне передання» оформлене у письмовій формі у відповідності з умовами страхування (на підставі акту про передачу, без отримання згоди боржника) на загальну суму 323 502,90 USD, що і становить предмет позову у дані справі.

Норми законодавства України щодо регулювання подібних правовідносин кардинально не відрізняються від норм законодавства Турецької Республіки.

Судом першої інстанції застосовано аналогічні норми законодавства України та прийнято правильне по суті і законне рішення.

Позивач наголошував, що виконання страховиком своїх зобов`язань за договором страхування із виплати страхового відшкодування, внаслідок чого позивачем було набуто право вимоги до відповідача, не є правочином відчуження (передання) права вимоги (як зазначалося вище). Водночас, лист відповідача від 08.03.2022, в якому останній запропонував третій особі звернутися до Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» за страховою виплатою, за своєю суттю і є письмовою згодою Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» на передання третій стороні свого права вимагати оплати товару за даним Контрактом.

За доводами позивача факт отримання спірних партій товару підтверджуються комбінованими транспортними коносаментами і морською накладною та іншими документами, наданими позивачем, що відповідачем не спростовано.

Після передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції позивач 14.05.2025 подав до Північного апеляційного господарського суду через підсистему «Електронний суд» пояснення з урахуванням змісту постанови суду касаційної інстанції.

Згідно письмових пояснень Турк Ексімбанк (належним чином завірена копія, з перекладом на українську мову додана до позовної заяви) позивач відшкодував страхувальнику «Alpaz Demir Celik Oksit Insaat Sanayi Ticaret Limited Sirketi» за неоплачені поставки, здійснені на адресу ТОВ «САВВАТС», за страховими полісами №154867-KVIKSTAB-2,3 і 4. Застраховані вантажі: Згідно зі статтею 3.1 «Цей поліс, поки він діє, покриває всі поставки товарів, які здійснюються за допомогою митної декларації з Туреччини зі строком погашення до 360 днів, за умови, що виконуються умови, передбачені в Затвердженні ліміту покупця».

У розділі «Визначення» вказано, що «Відвантаженням вважається відправлення товару після проходження митного контролю в межах політичних кордонів Туреччини», а «Датою відвантаження вважається дата закриття митної декларації для експортних операцій».

Строк дії покриття: поліс має Спеціальні та Загальні умови.

У полісі 154867-KVIKSTAB-3 Спеціальні умови були видані на період з 01.02.2021 по 31.01.2022.

У полісі 154867-KVIKSTAB-4 Спеціальні умови були видані на період з 01.02.2022 по 31.01.2023.

У 154867-KVIKSTAB-2 Загальні умови починаються зі сторінки 3. Згідно зі статтею 16 «Договір страхування продовжує діяти, якщо його не буде розірвано за згодою сторін».

Поліс 154867-KVIKSTAB-2 був підписаний сторонами 17.07.2020 і залишається чинним до сьогоднішнього дня.

У світлі цих статей згідно з полісом 154867-KVIKSTAB-2 Банк покрив ризики, що випливають з відвантажень, дати відвантаження яких припадають на період після 17.07.2020. Для покриття позивач враховує дати відвантаження, а не дати погашення. Таким чином, оскільки вони були застраховані, то вартість вантажів страхувальника були відшкодовані Банком. Отже, враховуючи умови страхових полісів № 154867-KVIKSTAB-2,3 і 4 поставки товару (відвантаження), зокрема, згідно наступних інвойсів: від 11.02.2022 №ALP006, від 12.01.2022 №ALP001 однозначно покривалися і відшкодовані згідно зі страховими полісами №154867-KVIKSTAB-2,3 і 4.

У відповідності до законодавства Турецької Республіки в даних правовідносинах відбувся перехід права на отримання боргу по Закону внаслідок сплати страхового відшкодування без необхідності оформлення у письмовій формі (в межах ліміту 90%) та додатково «Добровільне передання» оформлене у письмовій формі у відповідності з умовами страхування на підставі акту про передачі. Відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право» правовідносини щодо Добровільного передання також регулюються правом Турецької Республіки.

Третя особа письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надала, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

06.03.2025 з Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/3942/24 на новий розгляд.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі №910/3942/24 прийнято до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Мальченко А.О., розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі №910/3942/24 призначено на 15.04.2025, встановлено учасникам справи строк для подачі письмових пояснень з урахуванням висновків, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2025 у справі №910/3942/24.

У судове засідання, призначене на 15.04.2025, з`явилися представники Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс».

Представник Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti до суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд у судовому засіданні 15.04.2025 розпочав розгляд справи по суті, заслухавши пояснення представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2025 у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі №910/3942/24 оголошено перерву до 27.05.2025.

У судове засідання, призначене на 27.05.2025, з`явилися представники Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс».

Представник Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti до суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд у судовому засіданні 27.05.2025 продовжив розгляд справи по суті, заслухавши пояснення представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі №910/3942/24 оголошено перерву до 17.06.2025.

17.06.2025 перед початком судового засідання представник відповідача у письмовому вигляді подав через канцелярію суду промову для судового засідання 17.06.2025.

У судовому засіданні, призначеному на 17.06.2025, суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 17.06.2025, з`явились представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується витягом із сайту «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд задовольнити його апеляційну скаргу, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржені рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

23.06.2020 між ТОВ «Савватс», як покупцем, та Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti, як продавцем, укладено Контракт, відповідно до пункту 1.1. якого продавець продає, а покупець купує листову сталь в асортименті згідно із замовленням-специфікацією (інвойсом) на умовах, вказаних у замовленнях-специфікаціях (інвойсах) відповідно ІНКОТЕРМС-2010.

Відповідно до пункту 1.2. Контракту товар відвантажується партіями на підставі замовлень-специфікацій (інвойсів), які є невід`ємною частиною даного контракту.

У пункті 2.1. Контракту вказано, що ціна і кількість товару вказуються у замовленнях-специфікаціях, доданих до даного контракту, які являються невід`ємною частиною даного контракту. Допустима похибка по кількості складає 10%. Покупець може завантажити в кожний контейнер 25-27 тон.

Згідно з пунктом 3.2. Контракту датою поставки товару вважається дата фактичного повідомлення покупця перевізником про прибуття вантажу в пункт призначення відповідно умов поставки. Після відвантаження продавець зобов`язаний направити електронною поштою копії супровідних документів протягом 2 робочих днів.

За умовами пунктів 4.1., 4.2. Контракту для прийняття замовлення до виробництва покупець здійснює передплату в розмірі 10% вартості кожного замовлення протягом 7 днів з дати проформи-рахунку. Передплата 10% здійснюється по наступним документам: - одного оригіналу контракту, підписаного покупцем та продавцем; підтвердженого замовлення; проформи-рахунку. Покупець здійснює перерахунок інших 90% вартості кожної партії поставки, що залишились, протягом 120 днів після дати доставки виготовленого товару на територію України по наступним документам: - одного оригіналу контракту, підписаного покупцем та продавцем; - рахунку-фактури.

У пункті 4.4. Контракту визначено, що рахунок-фактура по п. 4.2 визначає фактичний об`єм і фактичну вартість виготовленого товару.

У межах пункту 4.6. Контракту сторони узгодили, що платежі по пунктах 4.1-4.3 даного контракту перераховуються на рахунок продавця в доларах США простим банківським переказом за визначеними у даному пункті банківськими реквізитами. Покупець направляє продавцю по факсу платіжне доручення кожного платежу в день видачі платіжного доручення.

У пункті 12.3. Контракту сторонами погоджено, що даний контракт регулюється і складений у відповідності до законодавства України. Таким чином, сторони не керуються Конвенцією Організацією Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (Віденською конвенцією).

Згідно з пунктом 13.2. Контракту жодна із сторін не має права передавати свої права та обов`язки за даним контрактом третій стороні без письмової згоди другої сторони.

Відповідно до пункту 13.9. Контракту угода вступає в силу з моменту її підписання та діє до 31.12.2021.

17.07.2020 між Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti, як застрахованою особою, та АТ «Експорт кредитний банк Туреччини», як страховиком, укладено Поліс страхування короткострокового експортного кредиту №154867-KVIKSTAB-2, за умовами якого на період з 17.08.2020 по 31.01.2021 АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» застраховано комерційні та політичні ризики Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti, зокрема ризик неплатоспроможності покупця у випадку несплати або неможливості сплати загальної суми рахунка-фактури за товари, які відвантажені покупцю та прийняті покупцем, страхувальнику/продавцю протягом 4 місяців з дати оплати.

01.06.2021 між Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti, як застрахованою особою, та АТ «Експорт кредитний банк Туреччини», як страховиком, укладено Поліс страхування короткострокового експортного кредиту №154867-KVIKSTAB-3, за умовами якого на період з 01.02.2021 по 31.01.2022 АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» застраховано комерційні та політичні ризики Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti, зокрема ризик неплатоспроможності покупця у випадку несплати або неможливості сплати загальної суми рахунка-фактури за товари, які відвантажені покупцю та прийняті покупцем, страхувальнику/продавцю протягом 4 місяців з дати оплати.

17.01.2022 між Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti, як застрахованою особою, та АТ «Експорт кредитний банк Туреччини», як страховиком, укладено Поліс страхування короткострокового експортного кредиту №154867-KVIKSTAB-4, за умовами якого на період з 01.02.2022 по 31.01.2023 АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» застраховано комерційні та політичні ризики Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti, зокрема ризик неплатоспроможності покупця у випадку несплати або неможливості сплати загальної суми рахунка-фактури за товари, які відвантажені покупцю та прийняті покупцем, страхувальнику / продавцю протягом 4 місяців з дати оплати.

Згідно з пунктом 9.1.3. Полісів страхування короткострокового експортного кредиту №154867-KVIKSTAB-2, №154867-KVIKSTAB-3, №154867-KVIKSTAB-4 до того, як АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» виплатить відшкодування страхувальник та/або продавець повинні передати всі права, що випливають з угоди купівлі-продажу, та пов`язані з ними гарантії, АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» для забезпечення виплати відшкодування та надати письмове повідомлення покупцеві про цю передачу.

Відповідно до пункту 9.2.3. Полісів страхування короткострокового експортного кредиту №154867-KVIKSTAB-2, №154867-KVIKSTAB-3, №154867-KVIKSTAB-4 виплати відшкодування здійснюються в турецьких лірах. У випадку, якщо затвердження ліміту покупця видано у валюті, відмінній від турецької ліри, для конвертації розрахованої суми збитків та відсотків у турецькі ліри, за основу береться курс купівлі іноземної валюти Центрального банку Турецької Республіки, що діє на день виплати компенсації.

Позивач стверджує, що Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti на виконання своїх зобов`язань за Контрактом було поставлено ТОВ «Савватс» згідно з інвойсами №ALP035 від 25.10.2021 товар на суму 39 016,75 доларів США, №ALP037 від 04.11.2021 товар на суму 68 018,40 доларів США, №ALP038 від 19.11.2021 товар на суму 35 183,25 доларів США, №ALP039 від 10.12.2021 товар на суму 70 361,50 доларів США, №ALP001 від 12.01.2022 товар на суму 74 642,50 доларів США, №ALP006 від 11.02.2022 товар на суму 36 280,50 доларів США, а загалом на суму 323 502,90 доларів США.

Листом від 08.03.2022 ТОВ «Савватс» звернулось до Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti із повідомленням, що через повномасштабну військову агресію російської федерації проти України ТОВ «Савватс» не може гарантувати будь-які терміни виплати і чи відбудеться вона взагалі. З огляду на існування, на думку Відповідача, форс-мажорної ситуації, ТОВ «Савватс» просило Компанію Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti звернутися до АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» за страхуванням для таких випадків для покриття втрат.

У зв`язку з неоплатою ТОВ «Савватс» вказаних поставок товару Компанія Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti звернулась до АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» за виплатою страхового відшкодування за Полісами страхування короткострокового експортного кредиту №154867-KVIKSTAB-2, №154867-KVIKSTAB-3, №154867-KVIKSTAB-4.

АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» було виконано свої зобов`язання перед Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti за Полісами страхування короткострокового експортного кредиту №154867-KVIKSTAB-2, №154867-KVIKSTAB-3, №154867-KVIKSTAB-4 та виплачено Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti страхове відшкодування у розмірі, що складає 90% від загальної суми боргу, - 5 222 171,62 турецьких лір, що еквівалентно 291 152,62 доларів США, що підтверджується платіжкою №0205165 від 08.08.2022.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» про набуття ним права вимоги до ТОВ «Савватс» за Контрактом щодо стягнення боргу за поставлений товар у розмірі 323 502,90 доларів США.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень неї, враховуючи вказівки, що містяться у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2025 у даній справі та додаткові пояснення позивача і відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржених рішення та додаткового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду зміні з огляду на таке.

Предметом позову у даній справі є стягнення АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» з ТОВ «Савватс» за Контрактом боргу за поставлений товар у розмірі 323 502,90 доларів США, заявленого як сума страхового відшкодування, відшкодована АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» як страховиком Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti.

Суд касаційної інстанції, аналізуючи у постанові від 19.02.2025 у даній справі законодавство, яке підлягає застосуванню до розгляду заявленого позову, із посиланням на положення статей 4, 5, 48, 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначив, що оскільки здійснення страхової виплати відбулося на підставі договору страхування, укладеного між двома резидентами Турецької Республіки на території відповідної країни, правове регулювання таких правовідносин здійснюється відповідно до законодавства Турецької Республіки. Так само цим законодавством регламентовано порядок і межі реалізації страховиком права на відшкодування. З урахуванням цього Верховний Суд погодився з доводами скаржника (позивача у справі), що вимога АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» про стягнення суми, сплаченої страховиком у межах страхового відшкодування на виконання умов страхового договору, підлягає розгляду за законодавством Турецької Республіки.

Водночас, Верховний Суд наголосив, що у разі якщо до заявленої до стягнення суми включено нарахування, що не пов`язані з виконанням страхового договору, а випливають з інших правовідносин, зокрема передання права вимоги, їх правове регулювання повинно здійснюватися з урахуванням законодавства України та положень пункту 13.2. Контракту, який передбачає обов`язковість отримання згоди іншої сторони договору на передачу прав за такою угодою. Зазначене за висновками суду касаційної інстанції обґрунтовується приписами частин 1 статей 513, 514, 516 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищенаведені висновки суду касаційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі статтею 1401 Кодексу Туреччини Про боргові зобов`язання, затвердженого Законом №6102, зареєстрованого 13.01.2011 та опублікованого в Офіційній газеті № 27846 від 14.02.2011, угода страхування - це угода між страхувальником і страховиком в силу якого страховик зобов`язується при настанні страхової події (загрози або ризиків, що наносять матеріальні збитки правам та інтересам страхувальника, а також зо стосуються тривалості життя або деяких обставин у житті однієї чи декількох осіб) виплатити страхову суму страхувальнику або іншій особі або виконати певні дії, а страхувальник зобов`язується оплатити страхові внески у встановлений термін.

Відповідно до статті 1409 Кодексу Туреччини Про боргові зобов`язання страховик несе відповідальність за відшкодування збитків, викликаних ризиками, передбаченими угодою страхування.

У статті 1459 Кодексу Туреччини Про боргові зобов`язання визначено, що страховик зобов`язаний компенсувати страхувальну суму за збитки.

Положеннями статей 1472, 1481 Кодексу Турецької Республіки про боргові зобов`язання унормовано, що після виплати страховиком страхувальнику компенсації до страховика переходять юридичні права страховика вимагати виплату збитків відповідно до правила суброгації. У разі, якщо страхувальник володіє правом подати позов проти осіб, які відповідальні за ці збитки, це право переходить до страховика у сумі, яка відповідає сплаченої страховиком компенсації.

Згідно зі статтею 183 розділу І (Передання боргових зобов`язань) Кодексу Туреччини Про боргові зобов`язання за умови відсутності перешкод з боку законодавства, угоди або особливостей роботи, кредитор має право передати свої права на отримання боргу третім особам без отримання згоди боржника. Боржник у разі, якщо у документі про боргові зобов`язання не вказано про заборону передання, не має права заявляти третій особі, якій було передано право на отримання боргу, про те, що борг не може передаватися.

Приписи статей 184-185 відповідного Розділу Кодексу Туреччини Про боргові зобов`язання передбачають, що для того, щоб процедура передання права на отримання боргу набула чинності, вона має бути оформлена у письмовій формі. Передання права в усній формі вважається недійсним. У разі передання права на отримання боргу по закону або за рішенням суду процедура здійснюється на користь третіх осіб без отримання згоди боржника та без необхідності оформлення у письмовій формі.

Так, Кодексом Турецької Республіки про боргові зобов`язання визначено, що після виплати страховиком страхувальнику компенсації до страховика переходять юридичні права страховика вимагати виплату збитків відповідно до правил суброгації.

Аналогічна позиція щодо правової природи заявленої до стягнення суми страхового відшкодування, сплаченого страховиком - нерезидентом України, як суми, що підлягає стягненню відповідно до правил суброгації, висловлена Верховним Судом у постанові від 01.10.2024 у справі №918/1048/23, ухваленій за аналогічних підстав.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває права та обов`язки свого попередника.

Відповідна позиція відповідає висновкам, висловленим Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 у справі №910/17993/15, від 19.09.2024 у справі №910/10606/23, від 04.11.2022 у справі №910/8002/20.

При цьому, варто зазначити, що суброгація у розумінні положень законодавства як Турецької Республіки, так і України, виникає безпосередньо із закону, внаслідок чого позивач, як страховик, набуває право на відшкодування без здійснення будь-якої заміни особи у первісних зобов`язаннях.

У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги відповідача про те, що набуття позивачем права вимоги до відповідача передбачає заміну кредитора у порядку, визначеному Контрактом та вимогами законодавства України, є необґрунтованими.

Що ж до питання обсягу набуття права страховиком внаслідок здійснення ним виплати страхового відшкодування, то факт виплати страховиком страхового відшкодування зумовлює перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених витрат на таку виплату.

Отже, у порядку суброгації особа набуває право на відшкодування коштів виключно в межах витрат, понесених на виплату страхового відшкодування.

На такому правозастосуванні щодо питання обсягу набуття права страховиком внаслідок здійснення ним виплати страхового відшкодування Верховний Суд наголосив у пунктах 5.29., 5.30. постанови від 19.02.2025 у даній справі.

Таким чином, АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» має право на стягнення суми, що відповідає належному розміру страхового відшкодування.

У свою чергу, як зазначив Верховний Суд у пункті 5.33. постанови від 19.02.2025, обмеження, передбачені пунктом 13.2. Контракту, стосуються виключно стягнення сум, до яких включено нарахування, не пов`язані з виконанням страхового договору та такі, що виникають з інших правовідносин.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд наголосив на тому, що для визначення обсягу прав, який перейшов до страховика у порядку суброгації, а також для встановлення правомірності та обґрунтованості заявлених до стягнення вимог, суду слід надати належну оцінку наявним у справі доказам та дослідити обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а саме: розмір заборгованості за Контрактом, що могла бути підставою для правомірного проведення страхового відшкодування та його підтвердження належними доказами у справі (чи відповідала заборгованість, за яку здійснено страхову виплату, умовам страхового покриття), та фактичного розміру здійсненої страховиком виплати.

Відповідач в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях, поданих до суду апеляційної інстанції 21.03.2025, заперечує факт отримання товару за Контрактом, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів постачання третьою особою товару за Контрактом на суму 323 502,90 доларів США, а саме ненадання позивачем оригіналів інвойсів, копії яких долучені до позовної заяви.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, зазначає з цього приводу таке.

За змістом статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Подані сторонами докази у відповідності до положень статей 76, 77, 78 Господарського процесуального кодексу України мають відповідати критеріям належності, допустимості та достовірності.

Водночас, згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18.

Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

У практиці Європейського суду з прав людини також трапляються рішення, в яких суд посилається на баланс вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 (заява №59166/12) Дж. К. та Інші проти Швеції (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) Європейський суд з прав людини наголошує, що «У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

За змістом частин 1, 2, 4, 5, 6 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Так, позивачем до позовної заяви на підтвердження своїх позовних вимог (зокрема, факту здійснення поставки товару відповідачу третьою особою) долучені копії

інвойсів №ALP035 від 25.10.2021 товар на суму 39 016,75 доларів США, №ALP037 від 04.11.2021 товар на суму 68 018,40 доларів США, №ALP038 від 19.11.2021 товар на суму 35 183,25 доларів США, №ALP039 від 10.12.2021 товар на суму 70 361,50 доларів США, №ALP001 від 12.01.2022 товар на суму 74 642,50 доларів США, №ALP006 від 11.02.2022 товар на суму 36 280,50 доларів США, а загалом на суму 323 502,90 доларів США.

На копіях інвойсів №ALP035, №ALP037, №ALP038, №ALP039, №ALP001, №ALP006 міститься рукописний напис «products received» («продукція отримана»), засвідчений підписом, візуально схожим із підписом директора відповідача Савченка В.В. (який міститься на Контракті та є доволі своєрідним) та печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс», які, як вказує позивач, були накладені відповідачем в електронному вигляді.

У судовому засіданні 27.05.2025 позивач надав суду для огляду оригінали інвойсів, які, як він зазначив, були відскановані третьою особою та засобами електронного зв`язку направлені відповідачу для підписання.

Судом було встановлено, що наявні у матеріалах справи копії інвойсів за своїм змістом відповідають наданим для огляду оригіналам з тією різницею, що на оригіналах в паперовій формі не проставлені відмітки покупця про отримання товару «products received», факсимільний підпис та печатка відповідача.

З цього приводу представник позивача пояснив суду, що оскільки сторони Контракту знаходяться в різних країнах, задля оперативності оформлення документації між сторонами Контракту з самого початку існування договірних відносин склалась усталена практика пересилання відповідачем підписаних його керівником скан-копій інвойсів саме засобами факсимільного / електронного зв`язку на підтвердження отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Савватс» партії товару. При цьому решта документів по поставках направлялася аналогічним чином.

Водночас, факти поставки спірних партій товару підтверджуються комбінованими транспортними коносаментами та морською накладною, які долучені до позову.

Також суд враховує, що у листі від 08.03.2022 (том 1, а.с. 62) Товариство з обмеженою відповідальністю «Савватс» підтвердило наявність у нього заборгованості перед Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti, у зв`язку з чим пропонувало третій особі звернутись за страховою виплатою, а також вказувало, що було задоволене матеріалами та послугами Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti. Тобто відповідач у даному листі не лише визнав факт поставки товарну, а й факт прострочення ним свого обов`язку з оплати поставленого товару.

Листом від 02.08.2022 (том 1, а.с. 102-103) Компанія Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю «Савватс» про виплату Акціонерним товариством «Експорт кредитний банк Туреччини» страхового відшкодування за страховим випадком з неоплати Товариством з обмеженою відповідальністю «Савватс» поставленого за спірними інвойсами товару. В цьому листі було вказано реквізити інвойсів та вартість партій товарів. Даний лист було відправлено на електронну пошту представників відповідача 02.08.2022, зокрема, , й 02.08.2022 отримано повідомлення з вказаної адреси про те, що відповідний лист було прочитано адресатом.

Відповідач, у свою чергу, не надав суду доказів висловлення ним протягом більш як 1,5 роки з дати отримання даного листа Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti чи Акціонерному товариству «Експорт кредитний банк Туреччини» заперечень щодо отримання таких партій товару до звернення позивача до суду із даним позовом.

Таким чином, враховуючи як пояснення представника позивача з приводу наявних у матеріалах справи копій інвойсів, так і наявність у матеріалах справи інших доказів, колегія суддів доходить висновку про доведення позивачем факту виникнення між сторонами господарських зобов`язань по спірним поставкам.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 11.08.2021 у справі №909/436/20, від 28.09.2021 у справі №918/1045/20, від 06.10.2021 у справі №925/1546/20).

Доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі - «non concedit contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (такі висновки наведено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 06.12.2019 у справі №910/353/19, від 07.11.2019 у справі №910/124484/18, від 14.05.2020 у справі №910/7515/19, від 19.02.2020 у справі №915/411/19).

Тобто, у спірному випадку позиція відповідача є дещо суперечливою, адже фактично підтверджуючи у листі від 08.03.2022 наявність заборгованості перед Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti та не висловлюючи жодних заперечень щодо листа третьої особи від 02.08.2022 (з переліченими реквізитами інвойсів та вартістю партій товарів), після подання Банком позову в даній справі відповідач став стверджувати про неотримання спірних партій товару, що не може вважатися добросовісною поведінкою суб`єкта господарювання.

Посилання скаржника на те, що з листа від 08.03.2022 неможливо встановити, що він стосується саме Контракту, оцінюються судом критично, оскільки відповідачем не надано суду доказів існування в нього заборгованості за іншими договорами із третьою особою, у той час як формулювання у листі: «На жаль, на даний момент ми змушені констатувати, що в поточній ситуації в країні і на ринку ми не можемо гарантувати будь-які терміни виплати і чи відбудеться вона взагалі.», як і пропозиція звернутися до Ексімбанку за страхуванням для таких випадків, щоб покрити втрати, безумовно свідчить про визнання відповідачем існування заборгованості перед третьою особою.

Виходячи із наведеного, суд апеляційної інстанції, застосовуючи стандарт «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце, погоджується з висновками суду першої інстанції та доходить висновку, що Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Савватс» за спірними інвойсами товар на суму 323 502,90 доларів США.

Матеріали справи не містять доказів оплати товару Товариством з обмеженою відповідальністю «Савватс».

У зв`язку з неоплатою Товариством з обмеженою відповідальністю «Савватс» вказаних поставок товару Компанія Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti звернулась до Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» за виплатою страхового відшкодування за Полісами страхування короткострокового експортного кредиту №154867-KVIKSTAB-2, №154867-KVIKSTAB-3, №154867-KVIKSTAB-4.

Акціонерним товариством «Експорт кредитний банк Туреччини», натомість, виплачено третій особі страхове відшкодування у розмірі 5 222 171,62 турецьких лір, що еквівалентно 291 152,62 доларів США, що підтверджується платіжкою №0205165 від 08.08.2022.

Відповідач заперечує факт оплати Банком відшкодування у сумі №0205165 від 08.08.2022 саме за Контрактом та Полісами №154867-KVIKSTAB-2, №154867-KVIKSTAB-3, №154867-KVIKSTAB-4 з огляду на вказаний до платежу коментар: « 22-001 NOLU DOSYA TAZMINAT ODEMESI» (у перекладі: «Оплата компенсації по справі №22-001»).

Однак, колегія суддів критично ставиться до таких доводів скаржника, оскільки зазначений у коментарі до платежу номер « 154867» відповідає початковим цифрам номерів кожного із полісів страхування.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт виплати Банком третій особі страхового відшкодування за Полісами страхування короткострокового експортного кредиту №154867-KVIKSTAB-2, №154867-KVIKSTAB-3, №154867-KVIKSTAB-4 у розмірі 5 222 171,62 турецьких лір, що еквівалентно 291 152,62 доларів США.

Стосовно посилань скаржника на те, що третя особа повідомила відповідача про відшкодування страхової виплати супровідним листом №26639 від 03.08.2022, тобто раніше, ніж таку виплату було фактично здійснено (08.08.2022), то з цього приводу суд приймає до уваги положення пунктів 9.1.3. Полісів страхування короткострокового експортного кредиту №154867-KVIKSTAB-2, №154867-KVIKSTAB-3, №154867-KVIKSTAB-4, відповідно до яких усі права, що виникають у продавця з угодою купівлі-продажу, передаються, а письмове повідомлення про перехід прав здійснюється саме до виплати Банком страхового відшкодування.

Щодо посилань відповідача у письмовій промові в судових дебатах від 17.06.2025 на те, що супровідний лист третьої особи від 02.08.2022 про передачу права вимоги відповідно до договору страхування не має юридичної сили на території України з огляду на відсутність на офіційному нотаріальному акті, яким він є та який нотаріально засвідчений нотаріусом 7-ї нотаріальної контори Коджаелі, апостилю. Зазначене, за твердженнями скаржника, є порушенням положень частини 8 статті 91 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що станом на дату звернення до суду з даними позовом, а також на дату перегляду даної справи судом апеляційної інстанції відсутній будь-який міжнародний документ (Угода) між урядом України та урядом Республіки Туреччина, який встановлює спрощену процедуру або взагалі її відміняє, в частині посвідчення автентичності підпису та відбитки печатки на нотаріальному документі компетентним органом держави, в якій це документ був складений.

Із цього приводу колегія суддів зазначає, що позивач у судовому засіданні 17.06.2025 пред`явив суду для огляду супровідний лист третьої особи №26639 від 02.08.2022 з проставленим апостилем.

За змістом укладеного 17.07.2020 між Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti, як застрахованою особою, та АТ «Експорт кредитний банк Туреччини», як страховиком Полісу страхування короткострокового експортного кредиту №154867-KVIKSTAB-2, 01.06.2021 Полісу страхування короткострокового експортного кредиту №154867-KVIKSTAB-3, 17.01.2022 Полісу страхування короткострокового експортного кредиту №154867-KVIKSTAB-4, пункту 9.1.3 Полісів страхування короткострокового експортного кредиту №154867-KVIKSTAB-2, №154867-KVIKSTAB-3, №154867-KVIKSTAB-4 вбачається, що АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» набуло статусу страховика Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti щодо покриття ризику неплатоспроможності ТОВ «Савватс» щодо виконання ним Контракту.

Тобто, АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» взяло на себе зобов`язання саме щодо покриття ризиків неплатоспроможності ТОВ «Савватс», пов`язаних із виконанням ним Контракту, тобто поставок, здійснених в рамках письмової домовленості між Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti та ТОВ «Савватс».

На вказаному наголосив Верховний Суд у пункті 5.34. постанови від 19.02.2025.

У пункті 4.4. Контракту визначено, що рахунок-фактура по п. 4.2 угоди визначає фактичний об`єм і фактичну вартість виготовленого товару.

Відповідно до пункту 13.9. Контракту передбачено, що угода вступає в силу з моменту її підписання та діє до 31.12.2021.

Доказів на підтвердження того, що строк дії Контракту пролонгувався або між сторонами укладалися угоди про поширення дії умов Контракту на поставки, що були здійснені після закінчення його строку дії, матеріали справи не містять.

Отже, за встановлених судом обставин, лише товар згідно з інвойсами №ALP035 від 25.10.2021 на суму 39 016,75 доларів США, №ALP037 від 04.11.2021 на суму 68 018,40 доларів США, №ALP038 від 19.11.2021 на суму 35 183,25 доларів США, №ALP039 від 10.12.2021 на суму 70 361,50 доларів США був поставлений відповідачу у межах Контракту.

Поставки товару згідно з інвойсами №ALP001 на суму 74 642,50 доларів США та №ALP006 на суму 36 280,50 доларів США виходять за межі дії Контракту.

Верховний Суд у постанові від 19.02.2025 наголосив на такому:

« 5.41. Суд звертає увагу, що у разі заявлення Позивачем вимоги про стягнення суми, виплаченої як страхове відшкодування у зв`язку з поставками, здійсненими після закінчення дії Контракту або поза його межами, така виплата не може вважатися страховим відшкодуванням, сплаченим на виконання договору страхування, і відповідно не передбачає право Позивача на її стягнення.

5.42. Поряд з цим Суд зазначає, що в межах виконання договору страхування АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» здійснило виплату Компанії Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti страхового відшкодування відповідно до Полісів страхування короткострокового експортного кредиту № 154867-KVIKSTAB-2, № 154867-KVIKSTAB-3 та № 154867-KVIKSTAB-4 у розмірі 90% від загальної суми заборгованості, позаяк Компанією Alpaz Demir Celik Insaat San. Tic. Ltd Sti було передано страховику право вимоги за Контрактом у повному обсязі.

5.43. Разом із цим, сутність суброгації полягає у переході до страховика прав кредитора (страхувальника) виключно в межах здійсненої страхової виплати.

5.44. Положеннями статей 1472, 1481 Кодексу Турецької Республіки також не передбачають можливості для страховика вимагати від боржника суму, що перевищує фактично виплачене страхове відшкодування.

5.45. У цьому контексті суд касаційної інстанції звертає увагу, що заявлення Позивачем вимоги про стягнення решти суми заборгованості, яка не охоплюється розміром сплаченого страхового відшкодування, фактично є реалізацією прав, отриманих не в порядку суброгації, а шляхом передання постачальником своїх прав вимоги за Контрактом, що відповідно до положень 13.2 Контракту, та відсутності отримання згоди Відповідача на передання прав за такою угодою, виключає можливість стягнення відповідного розміру заборгованості.

5.46. З огляду на це, при розгляді даного спора підлягає з`ясуванню не лише розмір заборгованості за Контрактом, яка могла бути підставою для проведення правомірного страхового відшкодування, та його підтвердження належними доказами, але й фактичний розмір здійсненої страховиком виплати. Встановлення цих обставин має визначальне значення, оскільки від них залежить допустимий обсяг заявлених вимог.

Перевірка суми фактичної сплати страхувальнику передбачає визначення обсягу прав, який перейшов до страховика у порядку суброгації. Зазначене, у свою чергу, дозволяє відмежувати вимоги, заявлені страховиком на підставі норм суброгації, від вимог, що можуть випливати з інших правовідносин, зокрема таких, що виникають у результаті відступлення права вимоги.».

Позивач заявляє про стягнення з відповідача 323 502,90 доларів США, тобто вартості усіх здійснених третьою особою поставок відповідачу.

Однак, враховуючи наведені висновки Верховного Суду та те, що поставки товару згідно з інвойсами №ALP001 на суму 74 642,50 доларів США та №ALP006 на суму 36 280,50 доларів США виходять за межі дії Контракту, це виключає можливість їх врахування як поставок, здійснених на виконання саме умов цього Контракту, як наслідок, здійснена Банком третій особі виплата понад суму 212 579,90 доларів США (39 016,75 доларів США + 68 018,40 доларів США + 35 183,25 доларів США + 70 361,50 доларів США), що становить собою загальну вартість товару за інвойсами №ALP035 від 25.10.2021, №ALP037 від 04.11.2021, №ALP038 від 19.11.2021, №ALP039 від 10.12.2021, не може вважатися страховим відшкодуванням, сплаченим на виконання договору (полісу) страхування, і відповідно не передбачає право позивача на її стягнення з відповідача у порядку суброгації.

Щодо права на стягнення решти фактично сплаченої позивачем третій особі суми, то як уже зазначалося, у разі якщо до заявленої до стягнення суми включено нарахування, що не пов`язані з виконанням страхового договору, а випливають з інших правовідносин, зокрема передання права вимоги, їх правове регулювання повинно здійснюватися з урахуванням законодавства України та положень пункту 13.2. Контракту, який передбачає обов`язковість отримання згоди іншої сторони договору на передачу прав за такою угодою.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з частиною 1 статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 13.2. Контракту жодна із сторін не має права передавати свої права та обов`язки за даним контрактом третій стороні без письмової згоди другої сторони.

Матеріали справи не містять доказів наявності згоди відповідача на передачу позивачу прав за Контрактом, правочину про відступлення права вимоги третьою особою позивачу за спірними поставками (супровідний лист третьої особи №26639 від 03.08.2022 такою угодою за своєю правовою природою не є), а тому в межах даного спору АТ «Експорт кредитний банк Туреччини» має право на стягнення виключно суми, що відповідає належному розміру страхового відшкодування, тобто 212 579,90 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Банку в даній справі підлягають частковому задоволенню на суму 212 579,90 доларів США. В іншій частині у задоволенні позову на суму 110 923, 00 доларів США суд відмовляє. Відповідно, рішення суду першої інстанції від 27.06.2024 у даній справі підлягає зміні.

Стосовно викладеного скаржником у прохальній частині апеляційної скарги клопотання про залишення позову без розгляду у справі відповідно до пункту 7 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає таке.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з наявністю арбітражного застереження. Постановляючи дану ухвалу, суд керувався тим, що пунктом 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Водночас, як підтверджується наявними матеріалами справи, відповідачем було вперше висловлено свої заперечення проти вирішення спору в Господарському суді міста Києва в додаткових письмових поясненнях, які ним були сформовані в підсистемі «Електронний суд» лише 27.06.2024, тобто через 26 календарних днів після закриття підготовчого провадження у справі №910/3942/24 та призначення справи до розгляду по суті і через 5 днів після проведеного першого судового засідання з розгляду даної справи по суті, а також майже через два місяці після подання Товариством з обмеженою відповідальністю «Савватс» шляхом формування в системі електронний суд відзиву на позов (своєї першої заяви по суті спору).

За приписами статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Таким чином, з огляду на пропуск Товариством з обмеженою відповідальністю «Савватс» встановленого законом строку на висловлення заперечень проти вирішення спору в господарському суді, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для залишення позову у справі №910/3942/24 без розгляду з підстав укладення сторонами арбітражного застереження. Таким чином, доводи скаржника в цій частині судом апеляційної інстанції не приймаються.

Щодо апеляційної скарги відповідача в частині оскарження додаткового рішення суду від 09.07.2024 у даній справі суд зазначає таке.

25.06.2024 через підсистему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) надійшло клопотання, в якому заявник просив суд вирішити питання про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 2 180,00 доларів США та витрат на переклад документів у розмірі 15 350,00 грн.

08.07.2024 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» надійшли заперечення, в яких відповідач заперечував проти покладення на нього витрат на правничу допомогу у розмірі 2 180,00 доларів США, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження понесення таких витрат.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у даній справі клопотання Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) задоволено частково та присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» на користь Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) витрат на переклад документів у розмірі 15 350,00 грн.

Постановляючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції, з огляду на відсутність у матеріалах справи належного документального підтвердження надання позивачу правової допомоги (не надано договору про надання правової допомоги та акту виконаних робіт), вартість якої була заявлена до стягнення з відповідача, дійшов висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача витрат Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) на правничу допомогу у розмірі 2 180,00 доларів США. Водночас, оскільки до позову позивачем було додано нотаріально засвідчені переклади документів з англійської, турецької та російської мов на українську мову, а в подальшому надано відповідні докази на підтвердження понесення позивачем витрат на переклад таких документів, а також враховуючи відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо розподілу витрат на переклад документів та з огляду на належне підтвердження позивачем понесення таких витрат, суд першої інстанції вирішив покласти витрати позивача на переклад документів вартістю 15 350,00 грн на Товариство з обмеженою відповідальністю «Савватс».

Колегією суддів установлено, що доводи апеляційної скарги відповідача в частині оскарження додаткового рішення суду зводяться виключно до того, що заява позивача про відшкодування судових витрат не підлягає задоволенню з огляду на відсутність підстав для задоволення позову в даній справі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що додаткове рішення є похідним від основного та поділяє долю останнього.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, зміну основного судового рішення в даній справі та задоволення позовних вимог частково - на суму 212 579,90 доларів США, судові витрати позивача на переклад документів вартістю 15 350,00 грн підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 10 086,49 грн витрат на переклад документів. В іншій частині (на суму 5 263,51 грн) такі витрати покладаються на позивача.

Таким чином, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у даній також підлягає зміні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з пунктами 1, 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» такою, що підлягає частковому задоволенню. Рішення Господарського суду від 27.06.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у даній справі підлягають зміні, позовні вимоги підлягають частковому задовольняються на суму 212 579 доларів США 90 центів, а клопотання позивача про розподіл судових витрат - частково на суму 10 086,49 грн.

Розподіл судового збору за наслідками розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач при поданні позовної заяви, враховуючи ціну позову, сплатив судовий збір у розмірі 4 852,55 доларів США.

Водночас, частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивач подав позовну заяву у даній справі в електронній формі через підсистему «Електронний суд», а тому розміром судового збору за подачу позовної вимоги майнового характеру є 3 882,03 доларів США, а не 4 852,55 доларів США, як було сплачено позивачем.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, сума надміру сплаченого позивачем судового збору у розмірі 970,52 доларів США може бути повернена йому з державного бюджету за його клопотанням.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки внаслідок апеляційного перегляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги відповідача та позовних вимог позивача, судовий збір за подання апеляційної скарги та позовної заяви підлягає розподілу між сторонами пропорційного розміру задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі №910/3942/24 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі №910/3942/24 змінити.

Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2024 у справі №910/3942/24 викласти у такій редакції:

« 1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» (03026, м. Київ, пров. Мисливський, буд. 1Б; ідентифікаційний код 16305477) на користь Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) (Турецька Республіка, 34768, м. Стамбул, район Умраніє, квартал Сарай, вул. Ахмета Тевфіка Ілері, буд. 19 (Saray Mah. Ahmet Tevfik Ileri Cad. №: 19, 34768 Umraniye / Istanbul, Turkey); реєстраційний код 845859) борг у розмірі 212 579 (двісті дванадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) доларів США 90 центів та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) доларів США 88 центів. Видати наказ.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити».

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі №910/3942/24 змінити.

Резолютивну частину додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі №910/3942/24 викласти у такій редакції:

« 1. Клопотання Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» (03026, м. Київ, пров. Мисливський, буд. 1Б; ідентифікаційний код 16305477) на користь Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) (Турецька Республіка, 34768, м. Стамбул, район Умраніє, квартал Сарай, вул. Ахмета Тевфіка Ілері, буд. 19 (Saray Mah. Ahmet Tevfik Ileri Cad. №: 19, 34768 Umraniye / Istanbul, Turkey); реєстраційний код 845859) витрати на переклад документів у розмірі 10 086 (десять тисяч вісімдесят шість) грн 49 коп. Видати наказ.».

Стягнути з Акціонерного товариства «Експорт кредитний банк Туреччини» (TURKIYE IHRACAТ KREDI BANKASI ANONIM SIRKETI (TURK EXIMBANK) (Турецька Республіка, 34768, м. Стамбул, район Умраніє, квартал Сарай, вул. Ахмета Тевфіка Ілері, буд. 19 (Saray Mah. Ahmet Tevfik Ileri Cad. №: 19, 34768 Umraniye / Istanbul, Turkey) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Савватс» (03026, м. Київ, пров. Мисливський, буд. 1Б; ідентифікаційний код 16305477) 82 430 (вісімдесят дві тисячі чотириста тридцять) грн 95 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати накази із урахуванням резолютивної частини даної постанови. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/3942/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 07.07.2025.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко