ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2025 р. Справа №914/1618/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді О.І. Матущак

І.Ю. Панова,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну Фізичної особи-підприємця Васюти Михайла Михайловича б/н від 02.04.2025 року (вх.№ 01-05/974/25 від 02.04.2025 року)

на рішення господарського суду Львівської області від 02.09.2024 року (суддя Б.І. Яворський)

у справі № 914/1618/24

за позовом: Приватного підприємства «В.І.Б.-Сервіс» (надалі ПП «В.І.Б.-Сервіс»)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Васюти Михайла Михайловича (надалі ФОП Васюта М.М.)

про стягнення 10065,00 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

24.06.2024 року ПП «В.І.Б.-Сервіс» звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до ФОП Васюта М.М. про стягнення 10065,00 грн заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 12/19 від 01.12.2019 року про надання охоронних послуг.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Львівської області від 02.09.2024 року у справі №914/1618/24 задоволено позов ПП «В.І.Б.-Сервіс». Стягнуто з ФОП Васюти М.М. на користь ПП «В.І.Б.-Сервіс» 10000,00 грн основного боргу, 40,00 грн втрат від інфляції, 25,00 грн 3% річних та 3028,00 грн судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що відповідач не виконав взятих на себе договірних зобов`язань щодо оплати наданих послуг.

Також встановлено, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг за договором № 12/19 від 01.12.2019 року про надання послуг з охорони, відтак суд прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення 10000,00 грн основного боргу є обґрунтованою, адже розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується належними доказами та не спростований відповідачем.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, із врахуванням положень ст.ст.13, 14 та ч.2 ст.237 ГПК України, суд прийшов до висновку, що до стягнення з відповідача підлягають заявлені позивачем 40,00 грн втрат від інфляції та 25,00 грн 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що з 29.05.2022 року і по сьогодні відповідач несе військову службу. Вказує на п.3 ч.1 ст 227 ГПК України щодо зупинення провадження. Також заявляє, що не мав можливості бути поінформованим про наявність судового спору, де він виступає відповідачем, та про результати розгляду такої справи. Зазначає, що акти, на підставі яких здійснюється стягнення, підписані шляхом проставлення факсиміле від імені ФОП Васюти В.М., що не було передбачено договором та іншими домовленостями. Просить рішення господарського суду Львівської області від 02.09.2024 року у справі №914/1618/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погодився з доводами скаржника. Вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим. Зокрема зазначає, що апелянт не надав жодних належних доказів, які б підтверджували його неможливість взяти участь у розгляді справи. Вказує на те, що в апеляційній скарзі апелянт вперше посилається на таку довідку, яка не подавалась до суду першої інстанції. Заявляє, що про заборгованість апелянт був повідомлений позивачем у встановленому порядку, а саме шляхом направлення листа-претензії та копії позовної заяви з додатками. Також зазначає, що факсиміле створив ФОП Васюта М.М. для зручності свого користування. Незалежно від відсутності письмового договору про використання факсиміле між сторонами продовжувалися договірні відносини, проводилось надання послуг і їхня оплата, що підтверджує дійсність договору. Просить рішення господарського суду Львівської області від 02.09.2024 року у справі №914/1618/24 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційне провадження у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2025 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №914/1618/24 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: І.Б. Малех, І.Ю. Панова.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/1618/24 та ухвалено здійснити перегляд рішення господарського суду Львівської області від 02.09.2024 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду № 87 від 19.05.2025 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 914/1618/24 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії І.Б. Малех.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №914/1618/24 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: О.І. Матущак, І.Ю. Панова.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 року прийнято до провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Васюти Михайла Михайловича б/н від 02.04.2025 року (вх.№ 01-05/974/25 від 02.04.2025 року) на рішення господарського суду Львівської області від 02.09.2024 року у справі № 914/1618/24 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З`ясовуючи обставини стосовно ознайомлення учасників справи з порядком розгляду даної справи, суд встановив таке.

Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 року про прийняття апеляційної скарги до провадження без повідомлення учасників справи 12.06.2025 року доставлено до електронного кабінету ПП «В.І.Б.-Сервіс», що підтверджується довідкою відповідального працівника суду.

16.06.2025 року вказану ухвалу надіслано на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням ро вручення, яке 03.07.2025 року повернулось до суду з відміткою поштового відділення АТ «Укрпошта»: «за закінченням терміну зберігання».

Вищенаведеним підтверджується те, що суд вчинив дії щодо належного повідомлення сторін у справі про порядок розгляду справи №914/1618/24.

На час ухвалення даної постанови від сторін у справі не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Васюти Михайла Михайловича на рішення господарського суду Львівської області від 02.09.2024 року у справі № 914/1618/24.

При ухваленні даної постанови колегія суддів виходить з таких мотивів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд визнав необхідним ухвалити постанову у даній справі в межах розумного строку.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, 01.12.2019 року ПП «В.І.Б.-Сервіс» (виконавець) та ФОП Васюта М.М. (замовник) уклали договір №12/19 про надання послуг з охорони.

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язки надавати послуги з охорони та збереження майна замовника та цілодобового здійснення встановленого замовником внутрішньооб`єктного порядку (режиму) охорони на території комплексу споруд замовника, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Янева, буд.3, 5, 7, 9, 11, 15, 16, 17, 18, 20, 22, 24 та 28. Замовник в даному договорі виступає та діє в інтересах власників, користувачів та орендарів житлових та нежитлових приміщень котеджного містечка «Паркове» по вул. Яневій у м.Львові.

Згідно з п. 2.1 договору прийняття виконавцем об`єкта та майна під охорону здійснюється з моменту підписання сторонами акту обстеження та прийняття об`єкта під охорону (додаток №1 до договору), а зняття з охорони з моменту розірвання договору.

За умовами п.2.3 договору дислокація постів, кількість охоронників визначаються замовником та виконавцем спільно у дислокації розташування постів (додаток №2 до договору).

Відповідно до п.3.1 договору вартість послуг охорони, що надаються виконавцем є фіксованою сумою за розрахунковий період та визначається з розрахунку 31 (тридцять одна) грн за годину охорони. Розрахунковий період надання послуг з охорони - календарний місяць з першого до останнього числа місяця.

Згідно з п. 3.2 договору оплата замовником послуг з охорони проводиться в безготівковій формі в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів на р/рахунок виконавця щомісячно до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

За положеннями п. 3.3 договору фактичне надання послуг за цим договором фіксується сторонами у двосторонньому акті приймання-передачі наданих послуг, який є підставою для взаємних розрахунків та платежів між замовником та виконавцем.

За змістом п. 4.1.1 договору виконавець зобов`язаний організувати та забезпечити охорону Об?єкта, майна Замовника та майна власників, користувачів, орендарів житлових та нежитлових приміщень, переданого та прийнятого Виконавцем під охорону, від розкрадання та пошкодження, від вторгнення третіх осіб на територію Об?єкта. Забезпечувати контрольно-перепускний режим входу/виходу фізичних осіб та в?їзду/виїзду авто-мототранспорту на територію Об?єкта та за її межі. Забезпечувати охорону громадського порядку на території Об?єкта.

Відповідно до п. 4.3.3 договору замовник зобов`язаний своєчасно сплачувати послуги з охорони, що надаються виконавцем відповідно до умов п.3.1 та п.3.2 даного договору.

Пунктом 4.4.4 договору передбачено, що замовник має право в односторонньому порядку розірвати даний договір після письмового попередження виконавця не пізніше ніж за 30 днів до моменту розірвання договору.

Згідно з пунктом 11.3 договору цей договір вважається укладеним терміном на 1 рік.

Відповідно до п.11.4 договір вступає в дію після його підписання повноважними особами сторін. Початок терміну дії договору вважати з 01.12.2019 року.

За змістом п. 11.5 договір пролонгується на 1 (один) наступний рік на тих же умовах, якщо кожна із сторін не заявить про припинення дії договору за 30 днів до закінчення строку його дії.

Замовник передав, а виконавець прийняв під охорону об`єкт охорони за адресою: м.Львів, вул. Янева, що підтверджується наявною у судовій справі копією Акта обстеження і прийняття об`єкта під охорону від 01.12.2019 року.

У подальшому сторонами укладено ряд додаткових угод до договору №12/19 від 01.12.2019 року щодо ціни за одиницю товару (годину охорони), зокрема угодою від 01.09.2020 року ціну змінено до 33,00 грн без ПДВ за годину охорони об`єкту з розрахунку 1 (одного) поста, угодою від 01.01.2021 року 47,00 грн, угодою від 01.01.2022 року 52,00 грн, угодою від 01.01.2024 року 57,00 грн.

На виконання умов укладеного договору позивачем було надано послуги охорони упродовж січня 2023 - січня 2024, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями актів надання послуг №02 від 31.01.2023 на суму 14176,00 грн, № 04 від 28.02.2023 на суму 22824,00 грн, №06 від 31.03.2023 на суму 14176,00 грн, №08 від 30.04.2023 на суму 18880,00 грн., №10 від 31.05.2023 на суму 24000,00 грн; №12 від 30.06.2023 на суму 18880,00 грн; №14 від 31.07.2023 на суму 30000,00 грн; №16 від 31.08.2023 на суму 30000,00 грн; №18 від 30.09.2023 на суму 31632,00 грн; №20 від 31.10.2023 на суму 29432,00 грн; №22 від 30.11.2023 на суму 20000,00 грн; №24 від 31.12.2023 на суму 10000,00 грн та №02 від 31.01.2024 на суму 26591,00 грн.

Згідно з розрахунками позивача, наведеними в Актах звірки взаєморозрахунків, за період з 01.01.2024 по 21.03.2024 відповідачем частково оплачено вартість наданих послуг в сумі 56287,00 грн.

В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем послуг з охорони за спірний період у повному обсязі.

За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем за період 01.01.2024 - 31.01.2024 нараховано 40,00 грн втрат від інфляції та 25,00 грн 3% річних, які просить стягнути з відповідача.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У цій справі суд встановив, що 01.12.2019 року ПП «В.І.Б.-Сервіс» (виконавець) та ФОП Васюта М.М. (замовник) уклали договір №12/19 про надання послуг з охорони.

Згідно із частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За положеннями частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, викладені у договорі зобов`язання є обов`язковими до виконання сторонами вказаного договору. Сторони на власний розсуд визначають у межах, передбачених законодавством, права та обов`язки сторін укладеного договору, умови, за яких відповідні права та обов`язки настають, а також відповідальність за неналежне виконання зобов`язань за договором.

Згідно із частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Колегія суддів зазначає, що підписавши договір №12/19 про надання послуг з охорони, сторони взяли на себе зобов`язання виконувати умови вказаного договору, зокрема й обов`язок відповідача сплачувати послуги з охорони, що надаються виконавцем.

В ході розгляду даної справи суд встановив, що замовник передав, а виконавець прийняв під охорону об`єкт охорони за адресою: м. Львів, вул. Янева, що підтверджується наявною у даній справі копією Акта обстеження і прийняття об`єкта під охорону від 01.12.2019 року.

Отже, позивач прийняв об`єкт охорони та згідно з умовами укладеного договору взяв на себе зобов`язання по наданню відповідачу послуг з охорони.

Судом встановлено, що позивачем було надано послуги охорони упродовж січня 2023 - січня 2024, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями актів надання послуг №02 від 31.01.2023 на суму 14176,00 грн, № 04 від 28.02.2023 на суму 22824,00 грн, №06 від 31.03.2023 на суму 14176,00 грн, №08 від 30.04.2023 на суму 18880,00 грн., №10 від 31.05.2023 на суму 24000,00 грн; №12 від 30.06.2023 на суму 18880,00 грн; №14 від 31.07.2023 на суму 30000,00 грн; №16 від 31.08.2023 на суму 30000,00 грн; №18 від 30.09.2023 на суму 31632,00 грн; №20 від 31.10.2023 на суму 29432,00 грн; №22 від 30.11.2023 на суму 20000,00 грн; №24 від 31.12.2023 на суму 10000,00 грн та №02 від 31.01.2024 на суму 26591,00 грн.

Скаржник у своїй апеляційній скарзі вказує на те, що акти, на підставі яких здійснюється стягнення, підписані шляхом проставлення факсиміле від імені ФОП Васюти В.М., що не було передбачено договором та іншими домовленостями.

Згідно із частиною 3 статті 207 Цивільного кодексу України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За положеннями п. 3.3 укладеного між сторонами договору фактичне надання послуг за цим договором фіксується сторонами у двосторонньому акті приймання-передачі наданих послуг, який є підставою для взаємних розрахунків та платежів між замовником та виконавцем.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що відповідач, уклавши договір №12/19 про надання послуг з охорони, знав про те, що у нього, як сторони договору, виникли зобов`язання, зокрема з оплати за надані позивачем послуги і відповідно повинен був очікувати на підтвердження виконання послуг з боку позивача згідно п. 3.3 договору.

В матеріалах справи наявні копії актів надання послуг за період з 31.01.2023 по 31.01.2024 року, засвідчені у встановленому порядку керівником позивача Беланюк В.І.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції належність, допустимість та достовірність цих доказів ніким не оспорювалась.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що вищеописаними доказами позивач підтвердив виконання своїх зобов`язань за договором по наданню послуг з охорони, відтак у відповідача виникло зобов`язання по оплаті наданих послуг.

Окрім того суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно з розрахунками, наведеними позивачем в Актах звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2024 по 21.03.2024, відповідач частково оплатив вартість наданих послуг в загальному розмірі 56287,00 грн, що вказує на те, що він визнав факт надання послуг та їх вартість.

Отже, аналізуючи вищеописані правові норми та враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що письмова згода сторін на використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису є лише формою підтвердження відповідного факсимільного відтворення підпису його власноручному аналогу. Відсутність такої письмової угоди у випадку вчинення дій з виконання договору із використанням факсиміле, не може бути умовою недійсності вчиненого та виконуваного правочину.

З урахуванням статті 79 ГПК України суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем надано достатні докази, які підтверджують його доводи, а відтак правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо оплати наданих послуг.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо зупинення провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 227 ГПК України.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає про те, що з 29.05.2022 року і по сьогодні несе військову службу і покликається на п. 3 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

Пунктом 3 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення (постанова Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №914/2150/18).

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду такої справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11.03.2025 року у справі №904/4027/22.

До апеляційної скарги скаржник додав копію витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.05.2022 року № 179, зі змісту якої вбачається, що старшого лейтенанта резерву ОСОБА_1 призначено до військової частини офіцером відділення морально-психологічного забезпечення.

Також апелянт додав копію довідки від 13.11.2024 року про те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації.

Колегія суддів зазначає, що положення пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України вимагають від сторін надання доказів переведення конкретної військової частини на воєнний стан, тобто безпосереднє залучення особи до бойових дій або здійснення інших заходів з національної безпеки та оборони.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи наведене, а також відсутність в додатках до апеляційної скарги достатніх та належних доказів на підтвердження того, що скаржник перебуває у складі Збройних Сил України, котрі переведені на воєнний стан та відсутність доказів стосовного того, що військова частина переведена на воєнний стан та що скаржник у складі такої частини безпосередньо бере участь у бойових діях або залучений до здійснення інших заходів з національної безпеки та оборони, колегія суддів вважає, що немає законних підстав для зупинення провадження у справі.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28.11.2024 року у справі №905/1426/23.

В своїй апеляційній скарзі апелянт також посилається на те, що не мав можливості бути проінформованим про наявність судового спору, де він виступає відповідачем, та про результати розгляду такої справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статі 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують направлення іншим учасникам справи копій позовної заяви і доданих до неї документів з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявна копія опису вкладення у цінний лист, де зазначено, що на адресу ФОП Васюти М.М. надіслано копію позовної заяви та копії додатків до позовної заяви, чим спростовуються доводи апелянта про те, що він не був поінформований про наявність судового спору.

Суд першої інстанції надсилав на адресу відповідача ухвалу від 01.07.2024 року про відкриття провадження у цій справі, яка повернулась до суду з відміткою поштового відділення АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання».

В оскаржуваному рішенні суд вірно зазначив, що у разі, якщо ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою, і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua та знаходяться у вільному доступі. За змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У цій справі суд встановив, що відповідач оплатив вартість наданих послуг частково, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 10000,00 грн.

За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем за період 01.01.2024 - 31.01.2024 нараховано 40,00 грн втрат від інфляції та 25,00 грн 3% річних, які просить стягнути з відповідача.

Отже, враховуючи наявну заборгованість відповідача перед позивачем, позивач був вправі застосувати ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів зазначає, що такий розрахунок є арифметично вірний, а відтак місцевий господарський суд правомірно прийшов до висновку, що до стягнення з відповідача підлягають заявлені позивачем 40,00 грн втрат від інфляції та 25,00 грн 3% річних.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права із з`ясуванням усіх обставин справи, а доводи скаржника не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги та не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Львівської області від 02.09.2024 року у справі №914/1618/24.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 10 ч. 3 ст. 2, ст.ст. 8, 86, 114, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Васюти Михайла Михайловича б/н від 02.04.2025 року (вх.№ 01-05/974/25 від 02.04.2025 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 02.09.2024 року у справі №914/1618/24 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя О.І. Матущак

Суддя І.Ю. Панова