ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2025 р. Справа №909/1210/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді Н.М. Кравчук

І.Ю. Панова,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика б/н від 10.03.2025 року (вх. № 01-05/625/25 від 10.03.2025 року)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2025 року (суддя І.Є. Горпинюк)

у справі № 909/1210/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика (надалі ТзОВ Бізнес Позика)

до відповідача: Дебенко Олени Мирославівни (надалі Дебенко О.М.)

про стягнення 142283,27 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

16.12.2024 року ТзОВ Бізнес Позика звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Дебенко О.М. про стягнення 142283,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 066278-ИФ1-003 про надання кредиту від 30 грудня 2019 року, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у заявленому до стягнення розмірі.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2025 року у справі №909/1210/24 частково задоволено позов ТзОВ Бізнес Позика. Стягнуто з Дебенко О.М. на користь ТзОВ "Бізнес Позика" 66005 грн 95 коп. заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 47571 грн 30 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом та судовий збір в сумі 1933 грн 56 коп. Відмовлено в частині позову про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 28706,02 грн. Витрати зі сплати судового збору в сумі 488,84 грн покладено на позивача.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив відсутність у справі доказів проведення відповідачем розрахунків по отриманому кредиту в повному обсязі у встановлений кредитним договором строк, у зв`язку з чим визнав правомірними та обґрунтованими позовні вимоги про стягнення 66005,95 грн заборгованості по основному боргу.

Також суд зазначив, що за час дії договору відповідач мав сплатити позивачу проценти за користування кредитом в сумі 60000,00 грн. Відповідачем сплачено 12428,70 грн, а отже його заборгованість перед позивачем зі сплати процентів становить 47571,30 грн., яка підлягає стягненню судом.

В решті вимог про сплату процентів в сумі 28706,02 грн суд відмовив, оскільки такі нараховані не в межах сум кредитних коштів, які за плату надавались відповідачу в користування, і якими відповідач користувався в межах погодженого сторонами строку кредитування з правом правомірно не повертати кредитні кошти.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог. Вважає, що в цій частині рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що відсотки по кредитному договору №066278-ИФ1-003 нараховані в період дії договору за кожен день користування кредитом на залишок по кредиту. Вказує на те, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем по кредитному договору №066278-ИФ1-003 повністю відповідає умовам договору, а збільшення суми нарахованих відсотків в даному випадку було наслідком дій відповідачки, яка не сплачувала кредитні платежі згідно погодженого графіку, що потягло за собою нарахування відсотків на несплачені чергові платежі у розмірі, визначеному договором. Просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2025 року у справі №909/1210/24 скасувати в частині відмовлених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційне провадження у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2025 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №909/1210/24 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: І.Б. Малех, І.Ю. Панова.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 року відкрито апеляційне провадження у справі №909/1210/24 та ухвалено здійснити перегляд рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2025 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду № 91 від 19.05.2025 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 909/1210/24 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії І.Б. Малех.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №909/1210/24 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: Н.М. Кравчук, І.Ю. Панова.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 року прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика б/н від 10.03.2025 року (вх. № 01-05/625/25 від 10.03.2025 року) на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2025 року у справі № 909/1210/24 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З`ясовуючи обставини стосовно ознайомлення учасників справи з порядком розгляду даної справи, суд встановив таке.

Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 року про прийняття апеляційної скарги до провадження без повідомлення учасників справи 12.06.2025 року доставлено до електронного кабінету ТзОВ Бізнес Позика, що підтверджується довідкою відповідального працівника суду.

16.06.2025 року вказана ухвала відправлена Дебенко О.М. на адресу, вказану в апеляційній скарзі.

Вищенаведеним підтверджується те, що суд вчинив дії щодо належного повідомлення сторін у справі про порядок розгляду справи №909/1210/24.

На час ухвалення даної постанови від сторін у справі не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2025 року у справі № 909/1210/24.

При ухваленні даної постанови колегія суддів виходить з таких мотивів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд визнав необхідним ухвалити постанову у даній справі в межах розумного строку.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, 30.12.2019 року між ТзОВ "Бізнес Позика" (Кредитодавець) та ФОП Дебенко О.М. (Позичальник) укладено договір № 066278-ИФ1-003 про надання кредиту.

Відповідно до п.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 70000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 2 Договору встановлено, що кредит надається Позичальнику протягом трьох банківських днів із дня підписання цього Договору. Кредит надається строком на 16 тижнів, де першим днем є дата списання коштів з Рахунку Кредитодавця.

Пунктом 3 Договору сторони погодили, що строк дії Договору з дати його підписання та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Відповідно до п. 4. Договору плата за користyвання Кредитом за цим Договором є фiксованою та становить 1,17919400 процентiв за кожен день користування Кредитом. Протягом строку кредитyвання, визначеного у цьому Договорi, плата за користyвання Кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днiв користування Кредитом, iз урахуванням дня видачi Кредиту та дня повернення Кредиту.

Згідно з п. 5. Договору Позичальник зобов`язаний повернути Кредит та сплатити плату за користування Кредитом iз урахуванням наступних умов:

- позичальник здiйснює погашення заборгованостi по Кредиту шляхом сплати обов`язкових щотижневих платежiв щотижня кожного понедiлка, якi він зобов`язаний здійснювати регyлярно не пiзніше дат, установлених графiком платежiв, що наведений у п.6 цього Договору (п.5.1. Договору);

- мiнiмальна сума обов`язкового щотижневого платежу для Позичальника визначається графiком платежiв, що наведений у п. 6 цього договору, але у будь-якому разi не може бути менше 8125,00 гривень (п. 5.2. Договору).

Графік платежів встановлений пунктом 6 Договору і містить інформацію щодо дат, сум погашення кредиту, процентів, комісії та розміру загальних платежів.

Відповідно до цього графіку, позичальник з 06.01.2020 по 20.04.2020 (включно) повинен здійснити 16 платежів по 8125,00 грн на загальну суму 130000,00 грн, з яких:

- 70000,00 грн - частковий платіж основної суми (06.01.2020 - 1521,48 грн; 13.01.2020 - 2472,57 грн; 20.01.2020 - 2676,62; 27.01.2020 - 2897,54 грн; 03.02.2020 - 3136,73 грн; 10.02.2020 - 3395,66 грн; 17.02.2020 - 3675,94 грн; 24.02.2020 - 3979,39 грн; 02.03.2020 - 4307,83 грн; 09.03.2020 - 4663,43 грн; 16.03.2020 - 5048,36 грн; 23.03.2020 - 5465,07 грн; 30.03.2020 - 5916,15 грн; 06.04.2020 - 6404,54 грн; 13.04.2020 - 6933,18 грн; 20.04.2020 - 7505,51 грн);

- 60000,00 грн - плата за користування кредитом (06.01.2020 - 6603,52 грн; 13.01.2020 - 5652,43 грн; 20.01.2020 - 5448,38; 27.01.2020 - 5227,46 грн; 03.02.2020 - 4988,27 грн; 10.02.2020 - 4729,34 грн; 17.02.2020 - 4449,06 грн; 24.02.2020 - 4145,61 грн; 02.03.2020 - 3817,17 грн; 09.03.2020 - 3461,57 грн; 16.03.2020 - 3076,64 грн; 23.03.2020 - 2659,93 грн; 30.03.2020 - 2208,85 грн; 06.04.2020 - 1720,46 грн; 13.04.2020 - 1191,82 грн; 20.04.2020 - 619,49 грн).

Згідно з банківською випискою по рахунку ФОП Дебенко О.М. за період з 30.12.2019 року по 05.01.2020 року підтверджується перерахування Банком на користь Позичальника 70000,00 грн кредитних коштів (платежі 30.12.2019 - 25000 грн, 25000 грн та 20000 грн).

У матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за спірним Договором, відповідно до якого 14.01.2020 відповідачем сплачено 3994,05 грн заборгованості за кредитом. Також сплачено 12428,70 грн заборгованості за процентами за користування кредитом (13.01.2020 - 5137,39 грн; 14.01.2020 - 7291,31 грн).

За користування кредитними коштами ТзОВ Бізнес Позика нарахував Дебенко О.М. відсотки за період з 30.12.2019 по 12.12.2024 на загальну суму 76277,32 грн.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За приписами частини 1 статі 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2025 року у справі №909/1210/24 в частині відмовлених позовних вимог, апеляційний господарський суд надає правову оцінку спірним правовідносинами в межах вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У цій справі суд встановив, що 30.12.2019 року між ТзОВ "Бізнес Позика" (Кредитодавець) та ФОП Дебенко О.М. (Позичальник) укладено договір № 066278-ИФ1-003 про надання кредиту.

Згідно із частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За положеннями частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

За приписами частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, викладені у договорі зобов`язання є обов`язковими до виконання сторонами вказаного договору. Сторони на власний розсуд визначають у межах, передбачених законодавством, права та обов`язки сторін укладеного договору, умови, за яких відповідні права та обов`язки настають, а також відповідальність за неналежне виконання зобов`язань за договором.

Згідно із частиною 1, 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За положеннями частини 1-3 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У цій справі суд встановив, що згідно з банківською випискою по рахунку ФОП Дебенко О.М. за період з 30.12.2019 року по 05.01.2020 року підтверджується перерахування Банком на користь Позичальника 70000,00 грн кредитних коштів (платежі 30.12.2019 - 25000 грн, 25000 грн та 20000 грн).

З аналізу розрахунку заборгованості за спірним Договором з`ясовано, що 14.01.2020 відповідачем сплачено 3994,05 грн заборгованості за кредитом. Також сплачено 12428,70 грн заборгованості за процентами за користування кредитом (13.01.2020 - 5137,39 грн; 14.01.2020 - 7291,31 грн).

Щодо доводів апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору між сторонами) за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4. Договору плата за користyвання Кредитом за цим Договором є фiксованою та становить 1,17919400 процентiв за кожен день користування Кредитом. Протягом строку кредитyвання, визначеного у цьому Договорi, плата за користyвання Кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днiв користування Кредитом, iз урахуванням дня видачi Кредиту та дня повернення Кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 прийшла до висновку, що термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.04.2025 року у справі №910/19066/23.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 зазначила наступне:

«Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України».

У цій справі суд звернув увагу на те, що за користування кредитом борг по процентам у відповідача перед позивачем станом на 20.04.2020, тобто саме станом на дату спливу строку Кредитного договору складав 60000,00 грн. Сплата вказаної суми процентів за користування кредитом узгоджена договором.

Суд першої інстанції зазначив, що за час дії договору відповідач мав сплатити позивачу проценти за користування кредитом в сумі 60000,00 грн. Відповідачем сплачено 12428,70 грн, а отже його заборгованість перед позивачем зі сплати процентів становить 47571,30 грн (60 000,00 - 12 428,70). Ця сума і підлягає стягненню судом. В решті вимог про сплату процентів в сумі 28706,02 грн суд відмовив, оскільки такі нараховані не в межах сум кредитних коштів, які за плату надавались відповідачу в користування, і якими відповідач користувався в межах погодженого сторонами строку кредитування з правом правомірно не повертати кредитні кошти.

Враховуючи вищеописані законодавчі норми, правові позиції Великої Палати Верховного Суду та встановлені у цій справі обставини, колегія суддів погоджується із вказаним висновком місцевого господарського суду.

Таким чином, оскаржуване рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права із з`ясуванням усіх обставин справи, а доводи скаржника не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги та не спростовують висновків, наведених в рішеннї господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2025 року у справі №909/1210/24.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 10 ч. 3 ст. 2, ст.ст. 8, 86, 114, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика б/н від 10.03.2025 року (вх. № 01-05/625/25 від 10.03.2025 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2025 року у справі № 909/1210/24 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя І.Ю. Панова