ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025м. ДніпроСправа № 904/2083/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРО МІЛК ГРУП"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПТК-СЕРВІС"

про стягнення боргу

Суддя Юзіков С.Г.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 26 817,01 грн. - основного боргу, 200,58 грн. - 3 % річних, 2 016,79 грн. - пені, 620,01 грн. - індексу інфляції, мотивуючи неналежним виконанням Відповідачем Договору постачання №21-01-25.

Господарський суд Дніпропетровської області 05.05.2025 відкрив провадження у справі №904/2083/25 та призначив її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Заперечень щодо порядку розгляду справи від сторін не надходило. Судом запропоновано Відповідачеві, протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заява; Позивача, протягом 5 днів з дня одержання відзиву, надати відповідь на відзив.

Відповідач про розгляд справи повідомлявся належно на адресу вказану у позові та ЄДР, хоча на адресу суду повернулося поштове відправлення №069 з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 5 ч.6 ст. 242 ГПК України визначено, що днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази (ч.1 ст. 232 ГПК України).

Крім того, частиною 6 ст. 6 ГПК України передбачено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Дніпропетровської області, відповідно до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Справа, згідно зі ст. 165 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами (доказами).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2025 сторони уклали Договір постачання № 21-01-25 (далі Договір), за п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених Договором Постачальник (Позивач) зобов`язується поставити на адресу Покупця (Відповідача) за попереднім замовленням наступний Товар, молочну продукцію відповідно до узгодженого асортименту, а Покупець прийняти вище зазначений Товар та провести оплату її вартості в попередньо узгоджені строки.

Фактичний обсяг Товару, що поставляється та сума поставки вказуються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною Договору (п. 1.5. Договору).

Відповідно до п. 2.3 Договору товар вважається переданим з моменту підписання у встановленому порядку повноважними представниками Сторін відповідної видаткової накладної.

Згідно з п. 2.11 Договору зобов`язання Постачальника вважаються виконаними з моменту передачі Товару в розпорядження Покупця в обумовленому пункті призначення постачання і передачі відповідних документів щодо здійснення постачання Товару.

Зобов`язання Покупця вважаються виконаними з моменту прийняття і оплати вартості поставленого Товару.

Ціна на Товар встановлюється в національній валюті України, є договірною і вказується рахунках фактурах на проведення оплати до цього Договору, які є його невід`ємною частиною та за попередньою домовленістю Сторін (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору оплата за Товар здійснюється Покупцем в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний розрахунковий рахунок Постачальника протягом 5 календарних днів з моменту фактичного отримання Товару на підставі отриманого від Постачальника відповідного рахунку-фактури на проведення оплати, оформленого належним чином.

Постачальник має право Вимагати у Покупця проведення оплати вартості за фактично поставлений Товар в порядку та строки, встановлені цим Договором (п. 4.2 Договору).

Покупець зобов`язаний приймати та здійснювати оплату у строки, встановлені цим Договором, вартості фактично переданого Товару відповідно до умов даного Договору (п. 4.3 Договору).

Відповідно до п. 5.4 Договору у разі проведення не в повному обсязі оплати Покупцем вартості Товару, який було йому передано відповідно до умов зазначеного Договору, Покупець сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення платежу, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Цей Договір вступає в силу з моменту підписання його повноважними представниками Сторін та скріплення їх печатками та діє до 31.12.2025р. включно, але в будь-якому випадку - до повного виконання учасниками договірних відносин своїх договірних зобов`язань (п. 6.1 Договору).

Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 6.2. Договору).

Позивач поставив Відповідачеві товар на суму 26 817,01 грн., що підтверджується видатковою накладною № 74 від 22.01.2025 та товарно-транспортною накладною № Р74 від 22.01.2025, підписаними сторонами без зауважень.

Позивач виставив Відповідачеві рахунок на оплату № 62 від 22.01.2025 на суму 26 817,01 грн.

31.01.2025 сторони підписали Акт звірки взаємних розрахунків за період: за січень 2025, відповідно до якого борг Відповідача перед Позивачем становить 26 817,01 грн.

Оскільки Відповідач не розрахувався за поставлений товар, Позивач на борг Відповідача нарахував 2 016,79 грн. пені, 620,01 грн. індексу інфляції, 200,58 грн. 3% річних.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є факт поставки товару Позивачем Відповідачеві, настання/ненастання строку оплати, обґрунтованість стягуваних сум.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи Позивача не спростував.

Беручи до уваги надані докази (Договір, рахунок, видаткову накладну, товарно-транспорту накладну, Акт звірки взаєморозрахунків), відсутність заперечень Відповідача щодо наявної боргу, суд вважає, що Позивач вжив необхідних заходів для належного виконання умов Договору, у зв`язку з чим строк оплати товару настав.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна вимога про стягнення 26 817,01грн. основного боргу підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунки Позивача, за допомогою "Юридична інформаційно-пошукова система "Законодавство", судом встановлено, що розрахунки індексу інфляції, пені та 3% річних проведено правильно.

Всі нарахування проводилися окремо за кожним періодом.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, до стягнення належать: 26 817,01 грн. основного боргу, 2 016,79 грн. - пені, 200,58 грн. 3% річних, 620,01 грн. індексу інфляції.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПТК-СЕРВІС" (51400, Дніпропетровська область, Павлоградський район, місто Павлоград, вулиця Заводська, будинок 44, код 44590946) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРО МІЛК ГРУП" (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Старокозацька, буд. 38, приміщення 1, код 43907723) 26 817,01 грн. основної заборгованості, 2 016,79 грн. - пені, 200,58 грн. 3% річних, 620 грн. 01 коп. інфляційних втрат, 2 422,40 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України.

Суддя С.Г. Юзіков