ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 904/659/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.

розглянувши у письмовому провадженні касаційні скарги фізичної особи-підприємця Чистикова Андрія Леонідовича

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.04.2025 (у складі колегії суддів: Парусніков Ю.Б. (головуючий), Верхогляд Т.А., Іванов О.Г.)

та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 (суддя Дупляк С.А.) про забезпечення позову

за позовом Дніпровської міської ради

до: 1. Фізичної особи-підприємця Чистикова Андрія Леонідовича,

2. Фізичної особи-підприємця Чистикова Сергія Леонідовича

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий зміст обставин справи

1.1. У лютому 2025 року Дніпровська міська рада (надалі - Рада, Позивач) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Чистикова Андрія Леонідовича (надалі - ФОП Чистиков А.Л., Відповідач 1, Скаржник) про стягнення 198 286,50 грн, набутих без достатньої правової підстави внаслідок несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, та до фізичної особи-підприємця Чистикова Сергія Леонідовича (надалі - ФОП Чистиков С.Л., Відповідач 2) про стягнення 129793,30 грн, набутих без достатньої правової підстави внаслідок несплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

1.2. Разом з позовною заявою від Позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій Рада просила суд:

- накласти арешт на нерухоме майно Чистикова А.Л. (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) в межах суми позовних вимог 198 286,50 грн до набрання рішенням по справі законної сили;

- накласти арешт на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках фізичної особи-підприємця Чистикова А.Л. (РНОКПП НОМЕР_1 ) у сумі 198 286,50 грн до набрання рішенням по справі законної сили;

- накласти арешт на нерухоме майно Чистикова С.Л. (РНОКПП НОМЕР_2 ), а саме: будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) в межах суми позовних вимог 129 793,30 грн до набрання рішенням по справі законної сили;

- накласти арешт на грошові кошти, що обліковуються на розрахункових рахунках фізичної особи-підприємця Чистикова С.Л. (РНОКПП НОМЕР_2 ) у сумі 129 793,30 грн до набрання рішенням по справі законної сили.

1.3. Позивач стверджує, що між сторонами існує спір щодо сплати орендної плати за земельну ділянку в сумі 328 079,80 грн, а тому накладення арешту на об`єкти нерухомості, що належать Відповідачам, не матиме значного впливу на їх господарську діяльність. Рада також зазначає, що саме Відповідачі мають довести недоцільність або неспівмірність заходів забезпечення, які він просить вжити судом.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.04.2025, заяву Ради про забезпечення позову задоволено частково, накладено до набрання законної сили рішенням суду у справі арешт в межах суми у розмірі 198 286,50 грн на:

- нерухоме майно, належне Чистикову А.Л. (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

- на грошові кошти, належні фізичній особі-підприємцю Чистикову А.Л. ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), які знаходяться на рахунках відкритих у будь-яких банківських або інших фінансово кредитних установах.

Такж накладено до набрання законної сили рішенням суду у справі арешт в межах суми у розмірі 129793,30 грн на:

- нерухоме майно, належне Чистикову С.Л. ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), а саме будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

- на грошові кошти, належні фізичній особі-підприємцю Чистикову С.Л. ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), які знаходяться на рахунках відкритих у будь-яких банківських або інших фінансово кредитних установах.

У задоволенні вимог заяви про забезпечення позову в іншій частині відмовлено.

2.2. Ухвалюючи відповідні рішення суди попередніх інстанцій виходили з того, що з огляду на предмет позову можливість Відповідачів в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на їх рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у їх власності, є беззаперечною, що в майбутньому може утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь Позивача. Суди визначили, що заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами Відповідачів, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для Позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та він отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, суди дійшли висновку, що у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржники матимуть безумовну можливість розрахуватися із Позивачем, за умови наявності у них грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

З огляду на це, розглянувши заяву Ради про забезпечення позову у справі щодо стягнення 328 079,80 грн заборгованості з ФОП Чистикова А.Л. та ФОП Чистикова С.Л., суди дійшов висновку про доцільність арешту їх майна і коштів у межах позовних вимог, визнавши такі заходи обґрунтованими, співмірними та тимчасовими, з огляду на ризик утруднення виконання рішення, водночас відмовивши у накладенні арешту в повному обсязі як на майно, так і на кошти одночасно, щоб уникнути подвійного забезпечення позову.

3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

3.1. У касаційній скарзі ФОП Чистиков А.Л. просить Суд скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.04.2025 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025, прийнявши нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Ради про забезпечення позову.

3.2. В обґрунтування заявлених вимог Скаржник вказує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 136, 137, 139 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що вони, задовольнивши частково заяву Ради про забезпечення позову шляхом накладення арешту одночасно на грошові кошти та нерухоме майно, порушили принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Також Скаржник наголошує на недослідженні судами необхідності доведення Радою можливості та вчинення Відповідачами недобросовісних дій, спрямованих на створення труднощів у подальшому виконанні судового рішення у разі задоволення позову.

У зв`язку з чим вказує про неврахування правових висновків, наведених у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 904/1478/19, від 16.12.2019 у справі № 904/3459/19, від 28.05.2021 у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20), від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21, від 01.04.2022 у справі № 925/1615/21, від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20 та від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21.

3.3. Ухвалою Суду від 02.06.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Чистикова А.Л. на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.04.2025 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 у справі № 904/659/25 на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

3.4. 05.06.2025 від Ради надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому Позивач вказує про необґрунтованість аргументів Скаржника та просить відмовити в задоволенні касаційної скарги.

4. Позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Суд вважає, що касаційна скарга ФОП Чистикова А.Л. не підлягає задоволенню з таких підстав.

4.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені Скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

4.3. Предметом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 24.04.2025 у справі № 904/659/25, якими частково задоволено заяву Ради про забезпечення позову шляхом накладення арешту у межах суми у розмірі 198 286,50 грн на належне ФОП Чистикову А.Л. нерухоме майно та грошові кошти до набрання законної сили рішенням суду у справі, у межах суми у розмірі 129 793,30 грн на належне ФОП Чистикову С.Л. нерухоме майно та грошові кошти до набрання законної сили рішенням суду у справі.

4.4. Рада обґрунтовує необхідність вжиття забезпечувальних заходів тим, що майно Відповідачів може бути відчужене або втрачене до моменту виконання рішення, що створить труднощі з його виконанням. Такі ризики, на його переконання, не є гіпотетичними, як приклад, Рада вказує на обставини справи № 904/1138/24, у якій після відмови у забезпеченні позову відповідач відчужив майно, і виконання рішення стало значно ускладненим.

4.5. Розглянувши заяву Ради про вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України у справі за позовом про стягнення з ФОП Чистикова А.Л. та ФОП Чистикова С.Л. заборгованості у розмірі 328 079,80 грн, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявленої вимоги.

Ураховуючи співвідношення між заявленими вимогами та характером заходів, що застосовуються, суди визнали арешт нерухомого майна та грошових коштів Відповідачів у межах суми позову доцільним та співмірним із предметом позову, кваліфікувавши такий захід як тимчасовий і спрямований на запобігання можливим ускладненням у виконанні майбутнього рішення суду. Водночас, для уникнення надмірного обмеження Відповідачів та подвійного забезпечення одного й того ж зобов`язання, судами відмовлено у накладенні арешту одночасно як на кошти, так і на нерухоме майно в повному обсязі.

4.6. У касаційній скарзі Відповідач вказує на порушення судами попередніх інстанцій вимог статей 136, 137 та 139 Господарського процесуального кодексу України, що, на його думку, полягає у необґрунтованому накладенні арешту одночасно як на грошові кошти, так і на об`єкти нерухомого майна. Такий підхід, за твердженням Скаржника, є неспівмірним із характером та обсягом заявлених Позивачем позовних вимог. Окрім цього, Відповідач 1 акцентує на тому, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки обставинам, які, відповідно до частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, мають свідчити про наявність ризиків недобросовісної поведінки сторони, щодо якої вживаються заходи забезпечення позову. Зокрема,на його думку, судами не було досліджено, чи мала Рада як Позивач належні підстави вважати, що дії Відповідачів можуть бути спрямовані на ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову.

4.7. Таким чином, предметом касаційного перегляду у цій справі є правомірність та обґрунтованість ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна та грошові кошти Відповідачів у межах вартості заявлених позовних вимог.

4.8. З огляду на зазначене, Суд зазначає таке.

4.9. Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

4.10. Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

4.11. Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19 тощо.

4.12. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

4.13. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

4.14. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

4.15. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

4.16. Адекватність заходу до забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

4.17. Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

4.18. Аналогічний підхід викладений в постановах Верховного Суду, на які посилається Скаржник, зокрема у постановах від 10.10.2019 у справі № 904/1478/19, від 16.12.2019 у справі № 904/3459/19, від 28.05.2021 у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20), від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21, від 01.04.2022 у справі № 925/1615/21, від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20 та від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21.

4.19. У постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при розгляді заяви про забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

4.20. Суд зауважує, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

4.21. Ураховуючи викладене, Суд вважає необґрунтованими доводи Скаржника щодо обов`язковості надання Радою конкретних доказів вчинення Відповідачами активних дій, спрямованих на відчуження нерухомого майна або грошових коштів.

Так, відсутність таких доказів не позбавляє правової підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки загроза неефективного виконання майбутнього рішення випливає не лише з наявності фактів відчуження, а також з наявності у Відповідачів реальної, не обмеженої законом можливості вільно розпоряджатися своїми активами до моменту набрання рішенням законної сили, а відтак і беззаперечної можливісті відчуження ними такого майна.

4.22. Також Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22 виснував, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватися із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

4.23. Аналогічні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

4.24. При цьому, заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 910/12404/21).

4.25. Суди попередніх інстанцій досліджуючи питання адекватності та співмірності заходів забезпечення позову, а також наявності передумов для застосування таких таких заходів врахували, що:

- предметом спору є стягнення 328 079,80 грн заборгованості з ФОП Чистикова А.Л. та ФОП Чистикова С.Л., що передбачає можливість застосування заходів забезпечення шляхом накладення арешту на нерухоме майно та/або грошові кошти;

- за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать Відповідачам і знаходяться на всіх їх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення 328 079,80 грн (загальна сума стягнення з обох Відповідачів), вбачається наявність підстав для накладення арешту на майно Відповідачів саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

- сам по собі факт безперешкодної можливості розпорядження Відповідачами активами (нерухоме майно та грошові кошти) створює загрозу для ефективного виконання рішення суду.

4.26. Отже, за умови відсутності достовірних відомостей щодо наявності коштів на рахунках Відповідачів, судами попередніх інстанцій підставно встановлено наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом одночасного накладення арешту на грошові кошти та майно Відповідачів у межах суми заявлених вимог, з урахуванням необхідності уникнення подвійного забезпечення та забезпечення реального виконання судового рішення у разі задоволення позову. Зазначене узгоджується з метою застосування заходів забезпечення позову та відповідає положенням статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.

4.27. При цьому, за встановлених судами обставин вбачається забезпечення збалансованості інтересів сторін у даному випадку, адже застосування таких заходів дійсно не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Відповідачів, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власників, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Зазначеним підтверджується також наявність зв`язку між заходами до забезпечення позову, які просить Позивач вжити із предметом позовної вимоги та спроможність таких заходів забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, та можливість виникнення імовірних утруднень виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів у цій справі.

4.28. Суд визнає необгрунтованими твердження Скаржника щодо подвійного забезпечення позову, оскільки з аналізу змісту ухвали суду першої інстанції убачається, що арешт накладено не на кожен вид майна окремо у повному обсязі заявлених вимог, а в межах сукупної суми позову, без перевищення її загального розміру. Зазначене передбачає застосування судом заходів забезпечення позову в межах принципу співмірності та розумної достатності, що виключає наявність надмірного процесуального обтяження майна Відповідачів.

4.29. За таких обставин Суд вважає, що судами обох інстанцій правильно застосовано норми статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, а висновки судів узгоджуються із наведеними вище усталеними позиціями Верховного Суду.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.3. Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Частина друга цієї ж статті забороняє скасовувати правильне по суті й законне рішення з одних лише формальних міркувань.

5.4. Оскільки наведені Скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення у справі - залишенню в силі.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на Скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Чистикова Андрія Леонідовича залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.04.2025 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 у справі № 904/659/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко