ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2025 р. м. Київ Справа № 911/976/25

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАН КРЕДИТ» (03039, м. Київ, вул. Віктора Забіли, 5, оф. 117)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОТУС МІЛІТАРІ» (08119, Київська обл. Бучанський р-н, с. Крюківщина, вул. Бакинська, 1)

про стягнення 21500,00 грн. попередньої оплати,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАН КРЕДИТ» (далі ТОВ «ПАН КРЕДИТ», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОТУС МІЛІТАРІ» (далі ТОВ «ЛОТУС МІЛІТАРІ», відповідач) про стягнення 21500,00 грн. попередньої оплати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на непоставлення відповідачем оплаченого позивачем товару згідно виставленого відповідачем рахунку № -0008 від 25.06.2024 р. на оплату у сумі 21500,00 грн., у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вартість оплаченого, але не поставленого товару у загальному розмірі 21500,00 грн., а також понесені судові витрати.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАН КРЕДИТ» позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОТУС МІЛІТАРІ» про стягнення 21500,00 грн. попередньої оплати підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.03.2025 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалу суду від 31.03.2025 р. було отримано позивачем 31.03.2025 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі ЄСІТС.

Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі від 31.03.2025 р. було направлено на адресу місцезнаходження відповідача, який не має зареєстрованого електронного кабінету в системі ЄСІТС, 31.03.2025 р., проте, вручення поштового відправлення 409 не відбулося, і конверт повернувся на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Згідно з ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України судові рішення вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 232 ГПК України, ухвала є судовим рішенням.

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення, зокрема, є: день вручення судового рішення під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Водночас, встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, а також строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

За таких обставин, повернення поштою рекомендованого листа із зазначенням причини "за закінченням терміну зберігання" можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання поштового відправлення, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Відтак, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2021 р. у справі № 910/16249/19.

Також суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку - суду. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 р. у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 р. у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 р. у справі № 24/260-23/52-б, від 19.05.2021 р. у справі № 910/16033/20.

Поряд з цим, у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного, сторони не були позбавлені можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Київської області від 31.03.2025 р. у справі № 911/976/25 у Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка опублікована та доступна до вільного перегляду.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

Відзиву на позов або будь-яких інших заперечень чи пояснень по суті спору відповідачем до справи подано не було. Водночас, учасники процесу про судовий розгляд справи були повідомлені належно в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

З огляду на зазначене, у відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Як слідує з позову, у червні 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАН КРЕДИТ» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛОТУС МІЛІТАРІ» (постачальник) було укладено договір поставки товару у спрощений спосіб.

Постачальником було виставлено рахунок № -0008 від 25.06.2024 р. на загальну суму 21500,00 грн. на оплату обладнання, а саме - акумуляторної батареї li-on 24V 40A, у кількості 1 штука на суму 21500,00 грн.

Покупцем була здійснена оплата рахунку № -0008 на загальну суму 21500,00 грн. згідно платіжної інструкції № 148 від 26.06.2024 р. з призначенням платежу "сплата за акамуляторну батарею li-on 24V 40A згідно рах. фак. № -0008 від 25.06.2024 р. без ПДВ".

Однак, за твердженням позивача, після отримання повної суми попередньої оплати відповідач не виконав свого зобов`язання щодо поставки товару.

Позивач звернувся до відповідача з претензією № 85/24 від 04.12.2024 р. з вимогою повернути грошові кошти в розмірі 21500,00 грн.

Відповіді на претензію отримано не було, товар відповідачем не поставлено, кошти не повернуто.

Оскільки оплачений товар відповідачем поставлений не був і сплачені позивачем грошові кошти не були повернуті, останній і звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 202, ст. 203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За приписами ч.ч. 1-5 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналогічні норми містить і ст. 207 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що відповідачем було виставлено рахунок на оплату товару, в якому погоджено, який саме товар має бути поставлено та його ціну, беручи до уваги, що позивачем оплачено виставлений відповідачем рахунок, суд дійшов висновку, що між сторонами був укладений договір поставки товару у спрощений спосіб.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до вимог ст. ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Поряд з цим, згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Дослідивши та проаналізувавши обставини справи та долучені до її матеріалів докази, суд встановив, що позивачем на підставі виставленого відповідачем рахунку було перераховано відповідачу 21500,00 грн. в якості попередньої оплати за товар, що підтверджується платіжним дорученням № 148 від 26.06.2024 р. У зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо поставки товару позивач звертався до останнього із претензією № 85/24 від 04.12.2024 р. з вимогою повернути грошові кошти в розмірі 21500,00 грн.

Суд зазначає, що відповідачем не надано до матеріалів справи жодних доказів у підтвердження поставки товару позивачу чи його відмови від отримання товару. Також не надано доказів того, що відповідач повідомляв покупця про готовність поставити товар.

Водночас, матеріали справи не містять також і доказів повернення відповідачем на користь позивача суми попередньої оплати на вимогу останнього.

Отже, відповідач, всупереч вимогам статей 13, 74 ГПК України, доводів позивача не спростував, належними та допустимими доказами не довів факту здійснення поставки позивачеві товару на суму попередньої оплати або факту повернення попередньої оплати на вимогу останнього.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 21500,00 грн. є обгрунтованою, підтвердженою матеріалами справи, не спростованою відповідачем та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

У позовній заяві зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, складається з судового збору в розмірі 3028,00 грн., а також 14650,00 грн. (12500,00 грн. за актом та 2150,00 грн. додаткової винагороди згідно п. 2.1 договору) витрат на правову допомогу.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з приписами статті 30 наведеного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з вимогами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд зазначає, що договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.

Наведену правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 07.09.2020 р. у справі № 910/4201/19.

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, за приписами ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до положень частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Разом з позовною заявою позивач надав суду договір про надання правничої допомоги б/н від 28.11.2024 р., ордер серії ВЕ № 1149363 від 17.03.2025 р., акт про надання професійної правничої (правової) допомоги за договором про надання правничої допомоги від 28.11.2024 р., рахунок-фактуру б/н від 17.03.2025 р., видатковий касовий ордер б/н від 17.03.2025 р.

Пунктом 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання щодо віднесення суми витрат на оплату послуг адвоката у судові витрати у даній справі суд враховує, що відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження таких витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, судові витрати у загальному розмірі 14650,00 грн. на оплату послуг адвоката заявлені позивачем до стягнення з відповідача з огляду на те, що для захисту своїх порушених прав та майнових інтересів у даній справі позивач звернувся за допомогою до адвоката Огородника Костянтина Ярославовича, на підтвердження чого позивачем надано до матеріалів справи, зокрема, договір про надання правничої допомоги б/н від 28.11.2024 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАН КРЕДИТ» (замовник/клієнт) та адвокатом Огородником К.Я., відповідно до п. 1 якого адвокат зобов?язується на умовах і в порядку, що визначені договором, надати клієнту професійну правничу допомогу з питань складання всіх необхідних заяв, скарг, інших процесуальних документів та представництва інтересів клієнта в судах усіх інстанцій та юрисдикцій без обмежень у повноваженнях, а також в інших органах та установах незалежно від форми власності та підпорядкування, включаючи органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, під час вжиття усіх необхідних заходів щодо стягнення заборгованості ТОВ (РНОКПП: ) перед клієнтом, а клієнт зобов?язується оплатити адвокату гонорар згідно п. 2 цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору про надання правничої допомоги, за надання правничої допомоги за договором клінт сплачує адвокату гонорар у розмірі: консультація усна з вивченням документів 1500,00 грн., складання досудової претензії на адресу боржника 1500,00 грн., складання позовної заяви 3000,00 грн., участь у суді першої інстанції (оформлення та подача позовної заяви, супроводження справи у суді відповідної інстанції до її розгляду (відвідання судових засідань особисто дистанційно, отримання), отримания та надання клієнту прийнятих судом процесуальних документів тощо) 5000,00 грн., участь у апеляційному розгляді справи (оформлення та подача апеляційної скарги, скарги/відзиву, супроводження справи у суді відповідної інстанції до її розгляду (відвідання судових засідань (особисто чи дистанційно, отримання), отримання та надання клієнту прийнятих судом процесуальних документів 7000,00 грн., складання апеляційної скарги на рішення суду 6000,00 грн., складання апеляційної скарги на ухвалу суду 3000,00 грн., участь у касаційному розгляді справи (оформлення та подача касаційної скарги/відзиву на касаційну скаргу, супроводження справи у суді відповідної інстанції до її розгляду (відвідання судових засідань особисто чи дистанційно, отримання), отримания та надання клієнту прийнятих судом процесуальних документів, тощо) 10000,00 грн., складання касаційної скарги 8000,00 грн., додаткова винагорода адвоката, за досягнутий адвокатом позитивний результат 10% від розміру задоволених судом позовних вимог (суми стягнення на користь довірителя відповідно до рішення суду). Додаткова винагорода адвоката, за досягнутий адвокатом позитивний результат становить 10% від розміру задоволених судом позовних вимог (суми стягнення на користь довірителя відповідно до рішення суду).

Відповідно до п. 2.2 договору про надання правничої допомоги гонорар сплачується адвокату на підставі рахунку, виставленого адвокатом. Додаткова винагорода адвоката, за досягнутий адвокатом позитивний результат сплачується адвокату на підставі рахунку, виставленого адвокатом протягом трьох робочих днів з моменту ухвалення судового рішення у відповідній справі.

Згідно з п. 4.1 договору про надання правничої допомоги договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання доручення або розірвання.

Окрім того, 17.03.2025 р. між адвокатом та позивачем було підписано акт про надання професійної правничої (правової) допомоги за договором про надання правничої допомоги від 28 листопада 2024 року, в якому визначено опис робіт/наданих послуг, виконаних та здійснених для надання правової допомоги (п. 1), а саме - консультація з вивчениям документів 1500,00 грн., складання досудової претензії 1500,00 грн., повторна консультація клієнта, узгодження правової позиції та способу захисту порушених прав 1500,00 грн., складання позовної заяви 3000,00 грн., участь у суді першої інстанції (оформлення та подача позовної заяви, супроводження справи у суді відповідної інстанції до її розгляду (відвідання судових засідань особисто чи дистанційно, отримання) отримання та надання клієнту прийнятих судом процесуальних документів тощо) 5000,00 грн. Загальна вартість фактично виконаної роботи та наданих послуг за договором про надання правничої допомоги б/н від 28.11.2024 р. станом на 17.03.2025 р. становить 12500,00 грн. Підписанням цього акту сторони констатують, що надана адвокатом правова допомога згідно п. 1 цього акту була надана належним чином та у повному обсязі відповідає умовам договору. У клієнта відсутні будь-які претензії до адвоката з приводу наданої йому правової допомоги, про яку йшлося у п. 1 цього акту.

Також, позивачем до матеріалів справи додано рахунок-фактуру б/н від 17.03.2025 р. на суму 12500,00 грн. до договору про надання правничої допомоги б/н від 28.11.2024 р. та видатковий касовий ордер б/н від 17.03.2025 р. на суму 12500,00 грн. (підстава: сплата згідно рахунку б/н від 17.03.2025 р.)

Проте, за наслідком дослідження наданих позивачем доказів, судом встановлено, що із зазначених вище документів не вбачається зв`язку між даною справою № 911/976/25 та укладеним між адвокатом та клієнтом договором.

Так, згідно з п. 1 договору про надання правничої допомоги б/н від 28.11.2024 р. предметом вказаного договору є надання правової допомоги у вигляді вжиття необхідних заходів щодо стягнення заборгованості ТОВ (РНОКПП: ) перед клієнтом.

Проте, найменування вказаного ТОВ у договорі та акті про надання професійної правничої допомоги за договором не міститься. Водночас, позовні вимоги у даній справі заявлені до ТОВ «ЛОТУС МІЛІТАРІ», яке має ідентифікаційний код 43450612, а не зазначене вище РНОКПП.

Також не міститься в наведених вище документах посилання на номер справи, суму заборгованості чи будь-які інші відомості, які дозволяли б зробити висновок, що заявлені позивачем до покладення на ТОВ «ЛОТУС МІЛІТАРІ» судові витрати на правову допомогу були понесені позивачем саме у зв`язку з наданням послуг щодо стягнення з вказаного товариства заборгованості в сумі 21500,00 грн., яка є предметом спору у даній справі № 911/976/25.

Як зазначалося вище, згідно з приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних і допустимих, у розумінні приписів ст.ст. 76, 77 ГПК України, доказів на підтвердження тієї обставини, що заявлені до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОТУС МІЛІТАРІ» витрати на правничу допомогу в сумі 14650,00 грн. були понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАН КРЕДИТ» саме у зв`язку з розглядом даної справи, що суперечить вищенаведеним приписам Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням наведеного, заявлена Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАН КРЕДИТ» вимога щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у даній справі задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАН КРЕДИТ» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОТУС МІЛІТАРІ» (08119, Київська обл. Бучанський р-н, с. Крюківщина, вул. Бакинська, 1, код 43450612) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАН КРЕДИТ» (03039, м. Київ, вул. Віктора Забіли, 5, оф. 117, код 40518384) 21500 (двадцять одну тисячу п`ятсот) грн. 00 коп. попередньої оплати, 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складене 14.07.2025 р.

Суддя В.М. Бабкіна