РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/335/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Заєць І.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: керівника Корюківської окружної прокуратури, вул. Шевченка, 98, м. Корюківка, 15300, код 02910114, в інтересах держави

в особі позивача: Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації,

вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, 14000, код 00022674

до відповідача-1: Сосницької селищної ради, вул. Грушевського, 15, смт. Сосниця, Корюківський район, Чернігівська область, 16100, код 04412656

відповідача-2: Приватного підприємства Сосницькі Аграрні Інвестиції, вул. Гаврилка Михайла, 15, с. Рунівщина, Полтавський район, Полтавська область, 38730, код 34817226

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

за участю представників сторін:

від прокуратури: Лепська Н.П., прокурор відділу Чернігівської обласної прокуратури;

від позивача: Маковій Ю.Г., довіреність від 25.12.2024, в порядку самопредставництва;

від відповідача-1: не прибув;

від відповідача-2: не прибув;

В С Т А Н О В И В:

Керівником Корюківської окружної прокуратури подано позовну заяву в інтересах держави в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації до Сосницької селищної ради та Приватного підприємства Сосницькі Аграрні Інвестиції про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, у якому просить суд усунути перешкод власнику державі в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:1308, площею 14,3793 га, шляхом:

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1308, площею 14,3793 га за територіальною громадою в особі Сосницької селищної ради Корюківського району (колишній Сосницький район) Чернігівської області (код 04412656) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249);

- скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:1308, площею 14,3793 га;

- зобов`язання Сосницьку селищну раду Корюківського району (колишній Сосницький район) Чернігівської області (код 04412656) повернути земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1308, площею 14,3793 га державі в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації (код 00022674);

- визнання недійсним договору оренди землі, укладений 01.05.2024 між Сосницькою селищною радою (код 04412656) та Приватним підприємством Сосницькі Аграрні Інвестиції (код 34817226).

Позов мотивований тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:1308 площею 14,3793 га, в межах якої розташована пам`ятка археології місцевого значення поселення Четверта Шия-І (охоронний № 2671-Чр), є об`єктом історико-культурного призначення і може перебувати виключно в державній власності.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2025 відкрите загальне позовне провадження у справі №927/335/25, підготовче засідання призначено на 06.05.2025, 13:15; встановлено учасникам справи строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог (ухвала суду доставлена учасникам справи до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 10.04.2025, 23:54, що підтверджується довідками про доставку електронного листа).

30.04.2025 від представника відповідача-2 через систему «Електронний суд» надійшла заява про відкладення підготовчого засідання для надання строку для підготовки відзиву на позов та надання доказів.

06.05.2025 від відповідача-1 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання та продовження строку проведення підготовчого засідання для надання строку для підготовки відзиву на позов та надання доказів.

Підготовче засідання у справі, призначене на 06.05.2025, 13:15 не відбулося внаслідок оголошеної на території Чернігівської області і міста Чернігова масштабної повітряної тривоги, про що складено Акт №50-25 від 06.05.2025 щодо оголошення повітряної тривоги.

Ухвалою суду від 06.05.2025 учасників справи повідомлено про відкладення підготовчого засідання на 27.05.2025,12:15 (ухвала суду доставлена учасникам справи до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 08.05.2025, 01:05, що підтверджується довідками про доставку електронного листа).

15.05.2025 від відповідача-1 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-1 просить поновити строк для подання відзиву та прийняти його до розгляду; у задоволенні позову відмовити; розглянути справу за відсутності його представника. Звертає увагу на те, що відповідач-1 не наділений наглядовими чи контрольними функціями з перевірки законності наказів Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Спірна земельна ділянка перейшла у комунальну власність Сосницької селищної ради у законний спосіб та на законних підставах, в подальшому між селищною радою та відповідачем-2 укладено договір оренди від 01.05.2024 та проведено державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки. Строк подання відзиву пропущено з поважних причин, повідомлення про відкриття провадження у справі не надходило, представник перебував у відпустці та на лікарняному, тому своєчасно не встиг ознайомитися з матеріалами справи.

15.05.2025 від відповідача-2 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-2 просить поновити строк для подання відзиву та прийняти його до розгляду; у задоволенні позову відмовити. Наголошує на відсутності предмету спору та безпідставністю даного позову; вважає, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту та порушено розумні строки на звернення з позовом до суду; звертає увагу на те, що зі скасуванням державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі позивач буде позбавлений можливості здійснити реєстрацію права власності на неї; повернення земельної ділянки не буде можливим, оскільки земельна ділянка не буде об?єктом цивільних прав; підстави для визнання договору оренди землі від 01.05.2024 відсутні, оскільки відповідач-2 є добросовісним користувачем спірної земельної ділянки, а договір оренди від 01.05.2024 укладено відповідно до вимог чинного законодавства та виконується сторонами належним чином. Прокурором не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладених вимог і порушених прав позивача. Строк подання відзиву пропущено з поважних причин, з матеріалами справи представник мала можливість ознайомитися лише 30.04.2025.

19.05.2025 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив відповідача-1, у якій позивач вважає доводи відповідача-1 щодо поновлення строку на подання відзиву безпідставними; зазначає про те, що цільове призначення земельної ділянки як земель історико-культурного призначення визначається за фактом знаходження на ній режимоутворючого об?єкту, а саме пам?ятки культурної спадщини. Чинне законодавство безальтернативно визначає для пам?яток археології та земель, на яких вони розташовані єдину форму власності державну, а у випадку, якщо така земельна ділянка не перебуває у державній власності, остання підлягає обов?язковому вилученню або викупу.

19.05.2025 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив відповідача-2, у якій позивач вважає доводи відповідача-2 щодо поновлення строку на подання відзиву безпідставними; відповідачем-2 не подано доказів на підтвердження викладених обставин щодо відсутності предмету спору; зазначає про те, що наявність у Державному земельному кадастрі запису щодо категорії земель «землі сільськогосподарського призначення» не змінює правового режиму цієї земельної ділянки як земель історико-культурного призначення. Обставина реєстрації права власності за радою не впливає на право належного власника держави в особі позивача звернутися з позовом на підставі ст. 391 Цивільного кодексу України. Позов з вимогою про скасування реєстраційних дій, за встановлених судами конкретних обставин справи, відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника, та не призводить до неправильного вирішення спору по суті.

20.05.2025 від Корюківської окружної прокуратури через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзиви, у якій прокурор вважає доводи відповідачів необґрунтованими; заперечує поважність причин пропуску подання відповідачами відзивів; вказує на те, що спірна земельна ділянка не може вибувати із державної власності та не підлягає передачі до комунальної чи іншої форми власності; наголошує на тому, що скасування державної реєстрації земельної ділянки є ефективним способом захисту порушених прав держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельної ділянки; договір оренди підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. Обраний прокурором спосіб захисту забезпечить поновлення порушених прав власника земельної ділянки та усуне стан юридичної невизначеності. До позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред?явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Враховуючи обраний прокурором спосіб захисту прав, цей позов може бути пред?явлений упродовж всього часу тривання відповідного порушення інтересів держави та позовна давність до нього не застосовується.

Ухвалою суду від 20.05.2025 відмовлено у задоволені клопотання Приватного підприємства Сосницькі Аграрні Інвестиції від 14.05.2025 у частині проведення підготовчого засідання у справі 927/335/25, призначенного на 27.05.2025, у режимі відеоконференції; задоволено клопотання Приватного підприємства Сосницькі Аграрні Інвестиції від 14.05.2025 у частині проведення усіх наступних судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку "EasyCon".

27.05.2025 від відповідача-2 через систему «Електронний суд» надійшла заява про відкладення підготовчого засідання у зв?язку з неможливістю явки представника в судове засідання; відповідач-2 просить не проводити підготовче засідання без участі його представника, а також просить заяву про відкладення розглянути без його участі.

У підготовчому засіданні 27.05.2025 прийняли участь прокурор та представник позивача.

Відповідачі не прибули, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлені належним чином.

Щодо поновлення строку для подання відповідачем-1 та відповідачем-2 відзивів та прийняття їх до розгляду суд зазначає таке.

Ухвала суду від 10.04.2025 про відкриття провадження у справі, у якій судом встановлено відповідачам строк подання відзиву доставлена відповідачам до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 10.04.2025, 23:54, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Отже, відповідачі були обізнані про розгляд Господарським судом Чернігівської області справи №927/335/25 та мали право подати відзив на позов в строк до 28.04.2025 включно.

Відзиви на позов подані відповідачами 15.05.2025, тобто з пропуском встановленого судом строку.

Відповідно до ст.118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1-3 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Суд зауважує, що клопотання відповідачів про поновлення строку подання відзивів не містять жодних поважних причин щодо неможливості своєчасного подання відповідачами відзивів на позов; відповідачами не доведено поважності причин пропуску встановленого законом процесуального строку подання відзивів, а також не надано жодних доказів, які могли б бути розцінені як поважні причини пропуску для заявлення даних клопотань. Обставини, які в розумінні чинного законодавства можуть бути визнані поважними причинами пропуску процесуального строку, відсутні. Доводи відповідачів про те, що вони були обмежені у поданні відзивів на позовну заяву, а тому вважають за доречне використати право на подання клопотань про поновлення для подання відзивів, є безпідставними.

У судовому засіданні 27.05.2025 суд постановив протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача-1 про поновлення строку для подання відзиву на позов від 14.05.2025 за необгрунтованістю. Відзив на позов від 14.05.2025 залучається до матеріалів справи, але до розгляду судом не приймається.

Судом також залишено без розгляду відзив на позов від 14.05.2025, поданий відповідачем -2, проте цей відзив залишається у матеріалах справи.

Подані прокурором та позивачем відповіді на відзиви прийнято судом до розгляду та залучено до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 27.05.2025 суд протокольно закрив підготовче провадження у справі № 927/335/25 та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.07.2025, 13:00, про що учасники справи повідомлені ухвалою суду від 27.05.2025 (ухвала суду доставлена учасникам справи до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 27.05.2025, 21:04, що підтверджується довідками про доставку електронного листа).

Ухвалою суду від 30.06.2025 повідомлено сторін про те, що у зв?язку з проведенням ремонтних робіт в приміщенні Господарського суду Чернігівської області та технічною неможливістю проведення судових засідань, призначених на 01.07.2025 (наказ голови Господарського суду Чернігівської області від 30.06.2025 №26-од) судове засідання з розгляду справи №927/335/25 по суті, призначене на 01.07.2025, 13:00 відбудеться 08.07.2025, 13:30 (ухвала суду доставлена учасникам справи до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 30.06.2025, 17:32, що підтверджується довідками про доставку електронного листа).

04.07.2025 від відповідача-2 через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення, у яких він просить суд провести розгляд справи без його участі та участі його представника, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Відповідач-2 зазначає про те, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту, порушено розумні строки на звернення з позовом до суду; позовна заява не містить індексного номеру запису про право власності та його дати, який має намір скасувати у судовому порядку. Звертає увагу на те, що зі скасуванням державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі позивач буде позбавлений можливості здійснити реєстрацію права власності на неї; неможливо буде повернути земельну ділянку, яка після скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі вже не буде об?єктом цивільних прав; відповідач-2 є добросовісним користувачем спірної земельної ділянки, договір оренди від 01.05.2024 укладено відповідно до вимог чинного законодавства та виконується сторонами належним чином, тому підстави для визнання договору оренди землі від 01.05.2024 відсутні. Прокурором, за доводами відповідача-2 не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладених вимог і порушених прав позивача.

У судовому засіданні 08.07.2025 прийняв участь прокурор та представник позивача.

Відповідачі не прибули, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 08.07.2025 суд розпочав розгляд справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень учасникам судового процесу створені усі належні умови для надання доказів.

У зв?язку з тим, що відповідачі належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи і їх явка в судове засідання судом обов?язковою не визнавалася, суд вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні без участі їх представників.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

19.02.1985 виконавчим комітетом Чернігівської обласної ради народних депутатів прийнято рішення №75 Про взяття під державну охорону нововиявлених пам`ятників історії та культури, археології, архітектури, відповідно до якого взято під державну охорону пам`ятники історії та культури, археології, архітектури місцевого значення, розташовані, зокрема, в Сосницькому районі, ур. Четверта Шия, с. Чорнотичі; поселення 3-5 ст.ст. (а.с. 81-88).

У 1985 році складено облікову картку пам`ятника історії та культури СРСР поселення Четверта Шия-І 3-5 ст.ст, розташованого у Чернігівській області, Сосницький район, Чорнотицька сільська рада, с. Чорнотичі, в 0,8 км на захід-пів.зах від свиноферми с. Чорнотичі, в урочищі Четверта Шия (а.с. 75-76).

29.04.1985 складено паспорт на пам`ятник історії та культури СРСР поселення Четверта Шия-І 3-5 ст.ст., розташоване у Чернігівській області, Сосницький район, Чорнотицька сільська рада, с. Чорнотичі, в 0,8 км на захід-пів.зах від свиноферми села на правому березі р. Бабка, 1,5 км на пд-з від центра села, в урочищі Четверта Шия (а.с.71-74).

У паспорті пам`ятки та обліковій картці зазначені ідентичні відомості про значимість віднайденої пам`ятки.

На момент паспортизації пам`ятка перебувала на балансі колгоспу «Перемога Жовтня».

Чернігівський обласний історичний музей у листі №390 від 06.12.1991 повідомив Чернігівський філіал інституту Укрземпроєкт про нанесення на карту землекористування колгоспу «Перемога Жовтня» пам?яток археології із зазначенням їх площі, охоронної зони і номеру за державним обліком станом на 06.12.1993 (а.с.125).

На підставі наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.03.2018 № 45 Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності у 2018 році сертифікованими спеціалістами Київської обласної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Сосницької селищної ОТГ, Сосницького району, Чернігівської області, з урахуванням Перспективного плану формування території Чернігівської області, затвердженого розпорядженням КМУ від 12.08.2015 № 899 (в редакції розпорядження КМУ від 01.02.2017 № 57-р) із змінами, внесеними згідно з розпорядженням КМУ № 555-р від 09.08.2017) (далі технічна документація із інвентаризації земель), за якою земельна ділянка за кадастровим номером :02:000:1308, площею 14,3793 га містить обмеження в використанні (01.02.) в вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини.

У пояснювальній записці до технічної документації із інвентаризації земель вказано, що відповідно до даних за результатами проведення польових робіт в натурі (на місцевості) встановлена наявність у межах об`єкта інвентаризації обмежень (обтяжень), які передбачені Класифікатором обмежень та обтяжень у використанні земельних ділянок, затвердженого наказом Держкомзему від 29.12.2018 № 643, у відповідності до додатку 6 Порядку ведення ДЗК, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1051 від 17.10.2012, а саме: щодо земельної ділянки Чорнотицька сільська рада площею 14,3793 га охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини. Аналогічні відомості зазначені в Пропозиціях щодо узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель з інформацією, що міститься в документах та посвідчують право на земельні ділянки і Державному земельному кадастрі.

Додатками до вказаної технічної документації, зокрема, є:

- технічне завдання на здійснення заходу з інвентаризації земель державної власності з додатком № 1, де міститься перелік земельних ділянок, у тому числі земельна ділянка № 3 площею 14,3793 га, розташована на території Чорнотицької сільської ради;

- викопіювання з плану землекористування Чорнотицької сільської ради про місце розташування земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на території Чорнотицької сільської ради Сосницького району Чернігівської області, яка підлягає інвентаризації для передачі в комунальну власність Сосницькій ОТГ, зокрема, ділянка № 3 площею 14,3793 га, погоджена начальником відділу у Сосницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де зазначене місце розташування та орієнтовні межі земельної ділянки;

- кадастровий план земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Чорнотицької сільської ради, Сосницького району, Чернігівської області, за яким земельній ділянці площею 14,3793 га присвоєний кадастровий номер :02:000:1308; відповідно до умовних позначень на кадастровому плані (косі лінії) встановлене обмеження в використанні ділянки на всю площу, відповідно до Закону України Про охорону культурної спадщини 01.02. Охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини;

- акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон від 10.07.2018 та перелік обмежень щодо використання земельних ділянок на території Сосницької селищної ОТГ Сосницького району Чернігівської області від 10.07.2018, до якого внесена земельна ділянка № 3 площею 14,3793 га (Чорнотицька сільська рада), 01.02. охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини.

Згідно з інформаційною довідкою від 13.07.2018 № 24-25-0.34-159/114-18, яка міститься в технічній документації, ділянка площею 14,3793 га землі запасу.

Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області 13.07.2018 складено Висновок № 24-25-0.34-158/114-18 Про погодження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Сосницького району Чернігівської області з урахуванням Перспективного плану формування території Сосницької селищної ОТГ, із зазначенням про необхідність проведення обов?язкової державної експертизи землевпорядної організації.

Висновком державної експертизи землевпорядної документації від 16.07.2018 № 1984-18 визначена підсумкова оцінка результатів державної експертизи, а саме встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Сосницької селищної ОТГ Сосницького району, Чернігівської області не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам та повертається на доопрацювання. Вказано про необхідність долучення до технічної документації погодження структурного підрозділу в сфері охорони культурної спадщини, передбачені статтею 186-1 Земельного кодексу України.

За довідкою до вказаної технічної документації із землеустрою від 03.10.2018 № 238-П, виданою Департаментом культури і туризму національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, частина ділянок, що підлягають інвентаризації для передачі в комунальну власність Сосницької селищної ОТГ, розташована на землях історико-культурного призначення, в тому числі на земельній ділянці, що знаходиться на території Чорнотицької сільської ради (ділянка № 3 площею 14,3793 га), розташоване поселення Четверта Шия-І, охоронний № 2671-Чр. Повідомлено Головному управлінню Держгеокадастру у Чернігівській області про те, що відповідно до частин 2, 5 статті 17 Закону України Про охорону культурної спадщини, частини 2 статті 83 ЗК України та роз`яснень центрального органу виконавчої влади в сфері охорони культурної спадщини пам`ятки археології та земельні ділянки, на яких вони розташовані, є державною власністю і не підлягають передачі в приватну чи комунальну власність.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.09.2018 №25-7571/14-18-сг Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність передано Сосницькій селищній раді у комунальну власність Сосницької селищної об`єднаної територіальної громади земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3204,5062 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Сосницької територіальної громади Сосницького району Чернігівської області, згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки (а.с. 89).

На підставі акту приймання-передачі від 27.09.2018 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області відповідно до наказу від 27.09.2018 №25-7571/14-18-сг передало із державної власності, а Сосницька селищна рада прийняла у комунальну власність Сосницької селищної об`єднаної територіальної громади земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку площею 14,3793 га присвоєний кадастровий номер :02:000:1308, з обмеженням охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини (14,3793 га) (а.с. 91).

Як зазначає прокурор, зіставленням викопіювання з плану землекористування Чорнотицької сільської ради про місце розташування земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на території Чорнотицької селищної ради Сосницького району Чернігівської області, яка підлягає інвентаризації для передачі у комунальну власність Сосницької ОТГ (ділянка № 3 орієнтовною площею 14,3793 га), та схематичного відображення місця розташування поселення Четверта Шия-І на проекті роздержавлення земель КСП «Перемога Жовтня» за характерними умовними та топографічними позначеннями (територія поселення на обох картографічних матеріалах має ідентичний малюнок її меж, позначена косими лініями та цифрою 1).

Факт розміщення поселення Четверта Шия-І на земельній ділянці з кадастровим номером :02:000:1308 площею 14,3793 га підтверджується також план-схемою, складеною інженером-землевпорядником Бойком Д.О. (сертифікат № 001323, виданий 03.01.2013).

Згідно з витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-023 земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:1308 площею 14,3793 га зареєстровано 25.07.2018, як землі сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.118).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №415520425 державним реєстратором Сосницької селищної ради 31.10.2018 за територіальною громадою в особі Сосницької селищної ради зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:1308 площею 14,3793 га (номер відомостей про речове право 28778874 (а.с.122-123).

Департамент культури і туризму, національностей та релігій у листі №15-503/8 від 22.02.2024 повідомив Корюківську окружну прокуратуру про розташування в межах земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:1308 площею 14,3793 га на території Чернотицької сільської ради Сосницької територальної громади Корюківського району Чернігівської області пам?ятки археології місцевого значення поселення Четверта Шия-І.

Прокуратура листом №51-77-651вих-25 від 19.02.2025 звернулася до Приватного підприємства Елітзем з проханням скласти схему-накладання земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1308 на карту землекористування графічну частину проєкту роздержавлення земель КСП Перемога Жовтня, з метою встановлення місця розташування зазначеної земельної ділянки.

На наданій графічній частині плану роздержавлення КСП Перемога Жовтня Чорнотицької сільської ради Сосницького району на південному заході від центра села Чорнотичі (згідно із зазначеним на карті масштабом) зображена земельна ділянка історико-культурного призначення (а.с. 143).

01.05.2024 між Сосницькою селищною радою (орендодавець) та Приватним підприємством Сосницькі Аграрні Інвестиції (орендар) укладено Договір оренди землі, відповідно до п. 1.1., 2.1., 2.2., 3.1. якого орендодавець на підставі рішення 10 сесії Сосницької селищної ради 8 скликання від 13.03.2024 №24-3026-VIII та протоколу земельних торгів від 26.04.2024 №LRE001-UA-616 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кодКВЦПЗ 01.01), яка знаходиться на території Сосницької селищної ради, за межами населеного пункту села Чорнотичі Корюківського району Чернігівської області.

В оренду передано земельну ділянку загальною площею 14,3793 га, в тому числі рілля 14,3793 га, що не надана у власність та користування іншим особам. Категорія земель: землі сільськогосподарського призначення (комунальної власності). Кадастровий номер земельної ділянки :02:000:1308. Договір укладено на строк 10 років.

Право оренди Приватного підприємства Сосницькі Аграрні Інвестиції земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1308 зареєстровано 02.05.2024 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі Договору оренди землі від 01.05.2024 (номер запису про інше речове право 54900355).

Постановою процесуального прокурора у кримінальному провадженні прокурора Корюківської окружної прокуратури, від 18.02.2025 надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000003 від 20.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 366 Кримінального кодексу України, а саме документів, доданих прокурором до позовної заяви.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор зазначив, що пам`ятка археології місцевого значення поселення Четверта Шия-І 3-5 ст.ст, що взята під державну охорону рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів №75 від 19.02.1985 (охоронний номер № 2671-Чр), розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :02:000:1308 площею 14,3793 га, що відноситься до земель історико-культурного призначення, які не можуть відчужуватися з державної в комунальну або приватну власність. Сосницька селищна рада не уповноважена на розпорядження землями історико-культурного призначення, а їх передача в оренду є незаконною.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з наведених нижче підстав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Підстави представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України в визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою в справу, провадження в якій відкрите за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, зазначено про важливість забезпечення, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді в виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення її інтересів, якщо їх захист не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття інтерес держави.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.

Інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо в сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звернувся до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

За частинами 4, 7 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи така відповідь взагалі не отримана, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Керівником Корюківської окружної прокуратури скеровано позов до суду в інтересах держави в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації з метою відновлення правового становища, яке існувало до порушення права держави на землі історико-культурного призначення, а також недопущення зміни цільового призначення таких земель.

У постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі, держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

Відповідно до частини 2 статті 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

За частиною 5 статті 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами 3, 4 і 8 цієї статті, в власність або в користування в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або в випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

З огляду на те, що спірна земельна ділянка перебуває за межами населеного пункту та належить до земель історико-культурного призначення, повноваженнями на розпорядження ділянкою, а також і на захист інтересів держави наділена Чернігівська обласна державна (військова) адміністрація.

Указом Президента України Про утворення військових адміністрацій № 68/2022 від 24.02.2022 утворено, зокрема, Чернігівську обласну військову адміністрацію. У зв`язку з утворенням військових адміністрацій, зазначених у цій статті, обласні, Київська міська державні адміністрації та голови цих адміністрацій набувають статусу відповідних військових адміністрацій та начальників цих військових адміністрацій.

Таким чином, уповноваженою особою, яка має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою, є Чернігівська обласна військова (державна) адміністрація.

Листом від 05.04.2024 № 51-77-1421вих-24 Корюківська окружна прокуратура повідомила Чернігівську обласну військову адміністрацію про встановлення незаконності вибуття з державної власності спірної земельної ділянки історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення поселення Четверта Шия-І, охоронний номер № 2671-Чр, з урахуванням повноважень останньої, як законного власника спірної земельної ділянки, просила повідомити про вжиті заходи до усунення виявлених порушень.

У відповідь на звернення Корюківської окружної прокуратури Чернігівська обласна військова адміністрація, листом від 22.04.2024 № 01-01-32/6767вих-24 повідомила про те, що Законом України Про місцеві державні адміністрації облдержадміністрація не наділена повноваженнями щодо перевірки правомірності дій Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, у тому числі за правомірністю вибуття земель із державної до комунальної власності, встановлення відповідних фактів. Чернігівська обласна державна адміністрація не вживала заходів з огляду на відсутність законодавчих підстав.

Суд вважає, що такі дії позивача свідчать про його бездіяльність щодо предмету спору. Чернігівська обласна військова (державна) адміністрація як компетентний орган була достеменно обізнана з фактом ймовірного порушення законодавства в сфері земельних відносин, мала достатньо часу для вжиття будь-яких заходів.

Корюківською окружною прокуратурою в порядку частини 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру Чернігівській обласній військовій адміністрації направлене повідомлення від 12.03.2025 № 51-77-949вих-25 про направлення позову до Господарського суду Чернігівської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за кадастровим номером :02:000:1308 площею 14,3793 га.

Суд доходить висновку про те, що прокурор підтвердив наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді при зверненні з даним позовом у спірних правовідносинах.

Суд врахував те, що правовідносини, пов`язані з вибуттям із державної чи комунальної власності майна, становлять суспільний та публічний інтерес. Ймовірне протиправне вибуття земель історико-культурного призначення з державної власності порушує інтереси держави, як власника, щодо реалізації передбаченого частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном через уповноважений орган виконавчої влади. З наведеного слідує, що при вирішенні даного спору наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Щодо порушення виключного права державної власності на спірну земельну ділянку суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами статті 79-1 цього Кодексу формування земельної ділянки і набуття нею статусу об`єкта цивільних прав пов`язується законодавством з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розроблення у 2018 році Київською обласною філією Державного підприємства Центр державного земельного кадастру технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Сосницької селищної ОТГ, Сосницького району, Чернігівської області встановлено, що в межах спірної земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:1308, площею 14,3793 га містить обмеження в використанні (за кодом 01.02.) в вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини.

Департамент культури і туризму національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, погоджуючи техдокументацію із землеустрою, у довідці від 03.10.2018 № 238-П звертав увагу на те, що на земельній ділянці, яка знаходиться на території Чорнотицької сільської ради (ділянка № 3 площею 14,3793 га), розташоване поселення Четверта Шия-І, охоронний № 2671-Чр. Повідомив, що відповідно до частин 2, 5 статті 17 Закону України Про охорону культурної спадщини, частини 2 статті 83 Земельного кодексу України та роз`яснень центрального органу виконавчої влади в сфері охорони культурної спадщини пам`ятки археології та земельні ділянки, на яких вони розташовані, є державною власністю, і не підлягають передачі в приватну чи комунальну власність.

За висновком суду наявними матеріалами справи підтверджений факт розміщення на спірній земельній ділянці археологічної пам`ятки місцевого значення, що взята під державну охорону на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської обласної Ради народних депутатів № 75 від 19.02.1985 (охоронний номер № 2671-Чр).

До акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної в комунальну власність від 27.09.2018 (згідно з додатком), складеного відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.09.2018 №25-7571/14-18-сг Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, внесене застереження відносно земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:1308 щодо обмеження в використанні, а саме: охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини (14,3793 га).

За наслідками дослідження, зіставлення схематичних позначень місць розташування пам`ятки археології місцевого значення поселення Четверта Шия-І, на обліковій картці, паспорті на поселення, технічної документації із землеустрою, встановлене розташування пам?ятки в межах земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:1308, площею 14,3793 га (план-схема додається).

Відповідно до частини 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані в власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати в запасі.

За приписами статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Суб`єктом права на землі державної власності за статтею 80 Земельного кодексу України є держава, яка реалізує це право на землі державної власності через відповідні органи державної влади.

Виходячи зі змісту статей 53, 54 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області наказу № №25-7571/14-18-сг) до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини в сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовані положеннями Закону України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 № 1805-ІІІ, яким закріплено, що охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

За дефініцією, наведеною в статті 1 Закону №1805-ІІІ, пам`ятка культурної спадщини (далі пам`ятка) об`єкт культурної спадщини, який занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взятий на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

За частиною 2 статті 2 Закону України "Про охорону культурної спадщини" археологічний об`єкт культурної спадщини рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини, зокрема, поселення), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Суд установив, що пам`ятка археології місцевого значення поселення Четверта Шия-І 3-5 ст.ст, взята під державну охорону рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів прийнято рішення №75 від 19.02.1985, паспортизована (охоронний номер № 2671-Чр).

Статтею 17 Закону України Про охорону культурної спадщини врегульовані питання суб`єктів права власності на пам`ятки. За частинами 1, 2 цієї статті пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати в державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.

У свою чергу частина 6 цієї статті визначає, що землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) в державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології поля давніх битв.

Отже, чинне законодавство безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких вони розташовані, єдину форму власності державну. У випадку, якщо така земельна ділянка не перебуває в державній власності, остання підлягає обов`язковому вилученню або викупу державою.

За статтею 34 Закону України Про охорону культурної спадщини території пам`яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Землі історико-культурного призначення віднесені до особливо цінних земель (частина 1 статті 150 Земельного кодексу України).

Частина 1 статті 54 Земельного кодексу України передбачає, що землі історико-культурного призначення можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Дана норма встановлює загальне правило відносно форм власності земель, віднесених за цільовим призначенням до категорії земель історико-культурного призначення. Натомість спеціальна норма, закріплена в статті 17 Закону України Про охорону культурної спадщини, передбачає виключення із загального правила, за змістом якої землі на яких розміщені пам`ятки археології перебувають виключно в державній власності.

За висновком суду до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення спеціального нормативно-правового акту, а саме Закону України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 № 1805-ІІІ. Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України Про охорону культурної спадщини (у редакції, чинній на момент прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області наказу № №25-7571/14-18-сг) з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають установлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару. Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини. Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в сфері охорони культурної спадщини.

З огляду на наведені обставини земельна ділянка за кадастровим номером :02:000:1308, площею 14,3793 га протиправно вибула із державної власності, оскільки земельна ділянка, на якій знаходиться пам`ятка археології, не підлягає передачі з державної до комунальної або приватної власності, та належить до категорії земель історико-культурного призначення.

Щодо належності обраного прокурором способу захисту порушеного права держави.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно з частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Обраний спосіб захисту має забезпечити ефективне поновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів, або попередити їх порушення на майбутнє.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-5 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено судом, спірна земельна ділянка, на якій знаходиться пам`ятка археології, неправомірно передана наказом від 27.09.2018 №25-7571/14-18-сг Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області у комунальну власність Сосницької селищної ради, відтак подальша передача Сосницькою селищною радою в оренду Приватного підприємства Сосницькі Аграрні Інвестиції земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1308, площею 14,3793 га на підставі Договору оренди землі від 01.05.2024 суперечила інтересам держави і суспільства.

Отже, за висновком суду, укладений Договір оренди землі від 01.05.2024 підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Цивільним законодавством виокремлено серед способів захисту речових прав, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України), які можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння. Об`єктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Віндикаційний позов спосіб захисту права власності, який полягає у витребуванні майна в особи з незаконного, без достатніх правових підстав, володіння. Це позов неволодіючого власника до незаконно володіючого невласника про витребування майна.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Сторона при зверненні з позовом до господарського суду повинна довести, що її суб`єктивне право порушене, не визнано чи оспорюється, а об`єктом захисту є її охоронюваний законом інтерес.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14 та від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 вказані можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту в негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).

У даному випадку позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що керівником Корюківської окружної прокуратури належно обґрунтовано та визначено правильний спосіб захисту порушеного права шляхом пред`явлення негаторного позову до суду, який відповідає порушеному праву, який відповідає порушеному праву, є належним та ефективним.

Зазначене спростовує доводи відповідача-2 про те, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту та порушено розумні строки на звернення з позовом до суду.

Статтею 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Згідно з ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 Цивільного кодексу України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 Цивільного кодексу України.

Вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Схожі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20).

З огляду на те, що судом встановлено недійсність Договору оренди землі від 01.05.2024, земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:1308 площею 14,3793 га підлягає поверненню законному власнику.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, є відновлення становища, що існувало до порушення.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з п. 1 частини 1 статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права комунальної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю територіальною громадою, яка протиправно його набула в комунальну власність, є перешкодою для реалізації державою речових прав на зазначений об`єкт.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та / або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи в випадку, передбаченому п. 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведена державна реєстрація прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені в зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені в зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Отже, в розумінні положень наведеної норми судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведена державна реєстрація прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав є належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи.

Відповідно до частини 13 статті 79-1 Земельного кодексу України та частини 10 статті 24 Закону України Про Державний земельний кадастр земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

За даними Державного земельного кадастру земельна ділянка за кадастровим номером :02:000:1308 площею 14,3793 га перебуває у комунальній власності як землі сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (01.01).

Відомості про цільове призначення спірної земельної ділянки не впливають на правовий режим ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки за законом такий правовий режим пов?язаний із фактом перебування на ділянці пам?ятки археології.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі № 813/4701/16, зазначивши, що земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури. Неприйняття міською радою рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки та приведення його в відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки, за законом, такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури, а не за рішенням органу місцевого самоврядування.

Статтею 3 Закону України Про державний земельний кадастр закріплені основні принципи, на яких базується Державний земельний кадастр, зокрема, принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі.

За наведених обставин подальша наявність відомостей щодо прав на земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:1308 площею 14,3793 га як земель сільськогосподарського призначення в Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей.

Водночас суд вважає за доцільне зазначити, що в чинному законодавстві України відсутні механізми щодо самостійного звернення позивача до органів Держгеокадастру із заявою про скасування протиправного запису, який порушує його права, виходячи з обставин, установлених у ході вирішення наявного спору.

Наявність державної реєстрації такої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі порушує права держави, оскільки унеможливлює розпорядження вказаною земельною ділянкою з огляду на що, державна реєстрація земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:1308, площею 14,3793 га, підлягає скасуванню в судовому порядку.

Відтак, єдиним можливим та ефективним засобом захисту прав позивача є саме скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:1308 (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду в справі № 924/504/20 від 31.01.2023).

Суд зазначає, що спірні правовідносини, крім іншого, регулюються Законом України Про Державний земельний кадастр та Порядком ведення Державного земельного кадастру (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, далі Порядок № 1051).

Відповідно до частини 10 статті 24 Закону України Про Державний земельний кадастр та пункту 114 Порядку державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію в разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Враховуючи викладене, для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди в користуванні нею шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та одночасним припиненням речового права територіальної громади в особі Сосницької селищної ради, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що забезпечить ефективний спосіб захисту порушених прав держави, оскільки усуне стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення спірної земельної ділянки.

Спірна земельна ділянка, що неправомірно вибула з державної власності в комунальну власність Сосницької селищної ради, підлягає поверненню державі в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації.

Скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки з припиненням речового права на неї та припинення існування такого об`єкту цивільних прав, створить передумови для позивача для формування як нового об`єкту цивільних прав земельної ділянки в межах території пам`ятки археології, тобто є ефективним способом захисту порушених прав держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельної ділянки, забезпечить поновлення порушених прав власника земельної ділянки.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), критерії сумісності заходу втручання в право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі; 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті; 3) чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання в право.

Втручання держави в право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними.

Якщо можливість втручання в право власності передбачена законом, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або для контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду. Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності в формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

У практиці ЄСПЛ, зокрема, у рішеннях у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23.09.1982, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, Щокін проти України від 14.10.2010, Сєрков проти України від 07.07.2011, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23.11.2000, Булвес АД проти Болгарії від 22.01.2009, Трегубенко проти України від 02.11.2004, East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014, виокремлено три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави в право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Лише факт того, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний.

Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар. Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

Слід наголосити, що з огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За статтями 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти в галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Водночас перебування в комунальній власності земельної ділянки, на якій знаходиться пам`ятка археології, позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як земель державної власності. У цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу державної влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Положеннями статті 152 Земельного кодексу України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За приписами частин 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів установлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.

За приписами частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що вимоги прокурора ґрунтуються на належних, допустимих, достовірних доказах, у розумінні статей 76 - 78 Господарського процесуального кодексу України, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

При ухваленні рішення в справі суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, до яких зокрема належить судовий збір.

Відповідно до п. 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позов підлягає задоволенню, сплачений прокуратурою судовий збір у розмірі 12112,00 грн відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідачів у рівних частинах.

Керуючись статтями 53, 55, 73-80, 86, 129, 202, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1308 площею 14,3793 га за територіальною громадою в особі Сосницької селищної ради Корюківського району (колишній Сосницький район) Чернігівської області (код 04412656) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249).

3. Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:1308 площею 14,3793 га, здійснену 25.07.2018 відділом у Сосницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

4. Зобов`язати Сосницьку селищну раду Корюківського району (колишній Сосницький район) Чернігівської області (вул. Грушевського, 15, смт. Сосниця, Корюківський район, Чернігівська область, 16100, код 04412656) повернути земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:1308 площею 14,3793 га державі в особі Чернігівської обласної військової (державної) адміністрації (вул. Шевченка, 7, м. Чернігів, 14000, код 00022674).

5. Визнання недійсним Договір оренди землі, укладений 01.05.2024 між Сосницькою селищною радою (код 04412656) та Приватним підприємством Сосницькі Аграрні Інвестиції (код 34817226).

6. Стягнути з Сосницької селищної ради (вул. Грушевського, 15, смт. Сосниця, Корюківський район, Чернігівська область, 16100, код 04412656) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, код 02910114) 6056,00 грн судового збору.

7. Стягнути з Приватного підприємства Сосницькі Аграрні Інвестиції (вул. Гаврилка Михайла, 15, с. Рунівщина, Полтавський район, Полтавська область, 38730, код 34817226) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, код 02910114) 6056,00 грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 08.07.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 09.07.2025.

Суддя М.О. Демидова