ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.07.2025р. Справа №905/169/25 (208/13345/24)

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,

при секретарі судового засідання Кравець А.Є., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" (; адреса: 84320, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Хортицька, 87б)

про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

в межах справи № 905/169/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю КРАСНОЛИМАНСЬКЕ,

розпорядник майна - арбітражний керуючий Карауш Ю.В. (свідоцтво № 1051 від 11.07.2013), -

учасники справи не з`явились, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.03.2025 у справі № 905/169/25 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю КРАСНОЛИМАНСЬКЕ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном строком 170 календарних днів; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Карауш Юлію Вікторівну; вирішені інші процедурні питання.

На офіційній сторінці Верховного суду веб-порталу Судова влада України опубліковано 26.03.2025 оголошення № 75623 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність Товариства з обмеженою відповідальністю КРАСНОЛИМАНСЬКЕ.

01.05.2025 до господарського суду від Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла цивільна справа № 208/13345/24 (№ провадження 2/208/2268/24) за позовом ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" заборгованості по заробітній платі (вх.№ 3070/25) для розгляду в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ".

В обґрунтування вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ у період з 08.06.2023 по 01.07.2024, був звільнений за наказом № 227к від 01.07.2024 згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв?язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров?я. Позивач стверджував, що з моменту звільнення до пред`явлення позову у цій справі відповідач з позивачем не розрахувався по заробітній платі, відомості про розмір заборгованості не надав як у день звільнення, так і на запит адвоката позивача.

У заяві про зменшення/збільшення розміру позовних вимог (документ сформований в системі Електронний суд 13.03.2025) позивач вказував, що відповідач-роботодавець не сплатив йому компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 157504,90 грн. та виплати з отримання інвалідності в розмірі 13778,06 грн., що підтверджується розрахунковим листом за липень 2024 року, і становить загальну суму 171282,96 грн. Дана сума заборгованості, яка виникла у відповідача перед позивачем, належить до заробітної плати, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріалам присвоєно єдиний унікальний номер справи № 905/169/25 (208/13345/24) та на підставі ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства за протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.05.2025 передано на розгляд судді Величко Н.В.

Ухвалою господарського суду від 06.05.2025 прийнято цивільну справу № 208/13345/24 до свого провадження для розгляду в межах справи № 905/169/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ"; постановлено справу № 905/169/25 (208/13345/24) розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 17.06.2025; встановлено сторонам строк для вчинення дій процесуального характеру; вирішені інші процедурні питання.

Ухвалою суду від 17.06.2025 повідомлено позивача та відповідача про відкладення розгляду справи на 08.07.2025; зобов`язано позивача та відповідача у строк до 01.07.2025 виконати вимоги ухвали суду від 06.05.2025 про відкриття провадження у справі № 905/169/25 (208/13345/24).

Про хід справи позивач повідомлявся шляхом публікацій для нього відповідних оголошень на сайті Господарського суду Донецької області, відповідач - в системі Електронний суд, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Також, всі процесуальні акти суду у цій справі оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень веб-порталу Судова влада України в мережі Інтернет, відомості якого є офіційними та загальнодоступними для безоплатного перегляду згідно Закону України "Про доступ до судових рішень", що свідчить про додаткову можливість сторін довідатися про хід справи.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, останній неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення за допомогою як контакт-центру суду так і за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень.

Більше того, позивач має цікавитись ходом розгляду даної справи судом, оскільки саме він ініціював вказане судове провадження.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом та чинним законодавством строк не подав.

30.06.2025 в системі Електронний суд Товариством з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" подано додаткові пояснення по справі з додатками згідно переліку (вх № 01-41/6494/25), за змістом яких зазначив, що згідно його даних середньоденний заробіток ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на дату звільнення складає 656,10 грн. Також повідомив, що за його даними обліковується заборгованість перед позивачем із заробітної плати за період за липень 2024 року, яка становить 137882,79 грн. (сто тридцять сім тисяч вісімсот вісімдесят дві грн. 79 коп.), а саме: вихідна допомога 11091,35 грн.; компенсація за невикористану відпустку 98 к.д. 126791,44 грн. Сума заборгованості із заробітної плати зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів.

У судовому засіданні 08.07.2025 сторони участі не приймали, з огляду на приписи статей 120, 122, 242 Господарського процесуального кодексу України вважаються повідомленими про розгляд справи належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КузПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Абзацом 4 частини 2 статті 7 КУзПБ встановлено, що заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною 4 статті 7 КУзПБ у разі якщо господарський суд, розглядаючи в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) спір про стягнення з боржника грошових коштів, встановить, що позивачем у такому спорі подано у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника заяву з грошовими вимогами до боржника, господарський суд залишає такий позов без розгляду.

Суд бере до уваги, що відповідно до положень частини чотирнадцятої статті 39, статей 45, 47 КУзПБ пріоритетним є прийняття судового рішення про визнання кредиторських вимог конкурсного кредитора по відношенню до позовного провадження у справі про стягнення заборгованості. Законодавець імперативно визначив, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення конкурсними і забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах цього провадження.

На вимогу суду позивачем не було надано письмових пояснень щодо звернення/не звернення до господарського суду із заявою про грошові вимоги до боржника з таким самим предметом як у цьому спорі в порядку ст. 45 КУзПБ в межах справи № 905/169/25. Судом таких обставин також не встановлено.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Статтею 251 ГПК України визначені особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні. Так, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з частинами 2, 3, 8 статті 252 цього Кодексу розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання, явку представників сторін у судове засідання суд не визнавав обов`язковою, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених процесуальним законодавством, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, заяви по суті спору є сформованими, тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Так, згідно статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".

Пунктом 2 ст. 40 КЗпП України, якою передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Частиною 1 ст. 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

За приписами ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З наданих матеріалів судом встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 08.06.2022 був прийнятий на роботу Товариством з обмеженою відповідальністю КРАСНОЛИМАНСЬКЕ прохідником підземним 4 розряду з повним підземним робочим днем у шахті тимчасово, згідно наказу № 159к від 08.06.2022,

08.07.2022 - переведений прохідником підземним 5 розряду з повним підземним днем у шахті постійно (наказ № 191к від 08.07.2022),

01.07.2024 - звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я згідно ст. 40 п. 2 КЗпП України (наказ № 227к від 01.07.2024), що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 .

Як зазначав позивач у позовній заяві, в день звільнення 01.07.2024 він знаходився на підприємстві відповідача, де отримав трудову книжку, проте не отримав остаточного розрахунку по заробітній платі, як не отримав і відомості про суми, що належать йому від підприємства.

Позивач стверджує, що відповідач-роботодавець має перед позивачем заборгованість з нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати у розмірі 171282,96 грн., що складається з компенсації за невикористані відпустки у сумі 157504,90 грн. та виплати з отримання інвалідності за липень 2024 року в розмірі 13778,06 грн.

На підтвердження вимог надано суду розрахунковий лист за липень 2024 року, за яким ОСОБА_1 (таб. № 26452) нараховано 171282,96 грн., у тому числі: компенсація відпустки - 157504,90 грн. (за 98 днів), виплати по інвалідності - 13778,06 грн.; до видачі - 137882,79 грн. (за вирахуванням податків і зборів).

До матеріалів справи сторонами не надавались будь-які докази (первинні документи) про виплати відповідачем працівникові за виконану роботу у період з 08.06.2022 по 01.07.2024. Також не надано доказів здійснення позивачем розрахунків з позивачем після його звільнення.

Згідно даних відповідача, у Товариства з обмеженою відповідальністю КРАСНОЛИМАНСЬКЕ обліковується заборгованість перед позивачем із заробітної плати за період липень 2024 року, яка становить 137882,79 грн., з них: вихідна допомога - 11091,35 грн., компенсація за невикористану відпустку 98 к.д. - 126791,44 грн. (сума заборгованості зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів), що підтверджується наданою довідкою б/н від 30.06.2025.

Також з довідки ТОВ КРАСНОЛИМАНСЬКЕ від 30.06.2025 вбачається, що середньоденний заробіток позивача на дату звільнення склав: 656,10 грн. Розрахунок середньоденного заробітку зроблено по тарифній ставці, тому що робітник з березня 2024р. по червень 2024р. відпрацьованих робочих днів немає: 109,35 грн. (тар.ст.) * 6 год. = 656,10 грн.

Позивач не надав суду обґрунтованих заперечень щодо наданих відповідачем-роботодавцем відомостей про заборгованість перед позивачем, як і доказів на їх спростування.

Позивач ані у своїй позовній заяві, ані окремим документом не навів обгрунтованого розрахунку пред`явлених до стягнення з відповідача сум, зокрема виплати з отримання інвалідності, проте з матеріалів справи суд встановив, зокрема з розрахункового листка за липень 2024, що позивачеві було нараховано 13778,06 грн. в графі виду оплати ВПИнвал. В свою чергу позивач не надав належних та допустимих доказів того, що йому дійсно не була виплачена така сума.

Водночас, як вже було встановлено судом, за даними відповідача останнім не було виплачено позивачу вихідну допомогу в сумі 11091,35 грн.

Суд звертає увагу, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач сформулював свої вимоги як стягнення виплати з отримання інвалідності.

Нормами чинного законодавства, зокрема Кодексом законів про працю України, не передбачено виплати у зв?язку з отриманням інвалідності при звільненні, а передбачають виплату саме вихідної допомоги, але позивачем така вимога не заявлялась.

Втім, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позивач мав на увазі саме вихідну допомогу при звільненні, яка передбачена ст. 44 КЗпП України, оскільки зазначена у розрахунковому листі за липень 2024 року сума вихідної допомоги 13778,06 грн. є сумою без вирахування ПДФО за ВЗ. З вирахуванням таких податків сума до виплати складає 11091,35 грн., яку фактично визнав відповідач.

Суд зазначає, що неправильне формулювання правової підстави позову не є підставою для відмови у задоволенні позову, якщо з його змісту та матеріалів справи вбачається фактична суть заявленої вимоги.

Згідно з трудовим законодавством України, при звільненні працівника виплата заробітної плати здійснюється після утримання з неї податків та зборів. Це означає, що роботодавець зобов`язаний утримати з нарахованої заробітної плати податок на доходи фізичних осіб (ПДФО), військовий збір та інші обов`язкові платежі, передбачені законодавством, а потім виплатити працівникові вже чисту суму.

Отже суд не погоджується із заявленою позивачем сумою вихідної допомоги, оскільки розрахована без вирахування ПДФО (18 %) та ВЗ (1,5 %), а тому вимога про стягнення з відповідача виплати з отримання інвалідності за липень 2024 року підлягає частковому задоволенню у сумі 11091,35 грн.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відтак, за висновком суду, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості із компенсації за невикористану відпустку саме в розмірі 126791,44 грн. та вихідна допомога у сумі 11091,35 грн., що разом становить 137882,79 грн. (сума заборгованості зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів). В іншій частині вимог слід відмовити за недоведеністю.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору, зокрема за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, які є складовою заробітної плати, а також враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», за вимогами про стягнення заробітної плати, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в дохід Державного бюджету в розмірі 780,01 грн. (968,96 грн. х 137882,79 грн. / 171282,96 грн. = 780,01 грн.).

Керуючись ст.ст. 73-86, 91, 123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість з нарахованої, але не виплаченої компенсації за невикористану відпустку в розмірі 126791,44 грн. та вихідної допомоги в розмірі 11091,35 грн., що загалом складає 137882,79 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" () в дохід Державного бюджету судовий збір в сумі 780,01 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 10.07.2025.

Суддя Н.В. Величко