ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2025 р. м. Київ Справа № 911/3401/24

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20) в інтересах держави

в особі Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, 6)

та Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України (79005, м. Львів, вул. Івана Франка, 61)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хозхімсервіс" (08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Святошинська, 26, офіс 5/1)

про визнання правочинів недійсними в частині та стягнення 7302254,53 грн., у тому числі - 4546518,05 грн. безпідставно сплачених коштів, 2260961,15 грн. інфляційних втрат, 494775,33 грн. 3% річних,

секретар судового засідання: Крикун І.В.

Представники сторін:

прокурор: Гаврилів Ю.О. (посвідчення № 079566 від 17.06.2024 р.);

від позивача 1: Журавльов А.В. (витяг з ЄДРЮОФОПГФ);

від позивача 2: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (далі прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі позивач 1) та Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України (далі позивач 2) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хозхімсервіс" (далі відповідач, ТОВ "Хозхімсервіс") про визнання правочинів недійсними в частині та стягнення 7302254,53 грн., у тому числі - 4546518,05 грн. безпідставно сплачених коштів, 2260961,15 грн. інфляційних втрат, 494775,33 грн. 3% річних.

За змістом прохальної частини позовної заяви Перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону просить суд: 1) Визнати недійсними п.п. 2.1, 10.2 договору підряду від 17.06.2019 р. № 303/35/26 в частині включення в ціну робіт з будівництва та фінансування робіт податку на додану вартість; 2) Визнати недійсними п.п. 2.1, 10.5 договору підряду на виконання додаткових будівельних робіт від 20.10.2022 р. № 303/35/26/2 в частині включення в ціну робіт з будівництва та фінансування робіт податку на додану вартість; 3) Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» на користь держави в особі Міністерства оборони України грошові кошти у розмірі 7302254,53 грн., з яких: 4546518,05 грн. сума безпідставно сплаченого ПДВ (сума основного боргу), 2260961,15 грн. інфляційні втрати, 494775,33 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що відповідно до п. 197.15 статті 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти. У зв`язку із цим прокурор звернувся із позовною вимогою про визнання недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ст. ст. 215, 217 ЦК України пункутів 2.1, 10.2 договору підряду від 17.06.2019 р. № 303/35/26, пунктів 2.1, 10.5 договору підряду на виконання додаткових будівельних робіт від 20.10.2022 р. № 303/35/26/2, укладених між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хозхімсервіс", у частині включення ПДВ до договірних цін. Також прокурор вважає, що грошові кошти у сумі 4546518,05 грн., які були сплачені позивачем на користь відповідача як ПДВ, підлягають поверненню позивачу як такі, що безпідставно отримані, згідно зі ст. 1212 ЦК України. Окрім того, посилаючись на те, що вказане зобов`язання є грошовим, прокурором на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 2260961,15 грн інфляційних втрат та 494775,33 грн 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.12.2024 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.02.2025 р.

Підготовче засідання відкладалось.

08.01.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему Електронний суд від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 08.01.2025 р. (вх. № 202/25 від 08.01.2025 р.), в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що прокурор не є належним позивачем та на те, що у разі задоволення позову відповідача буде притягнуто до відповідальності контролюючими органами за порушенння податкового законодавства, що призведе до подвійного притягнення до відповідальності за одне і те саме правопорушення.

10.01.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему Електронний суд від прокуратури надійшла відповідь на відзив б/н від 10.01.2025 р. (вх. № 317/25 від 10.01.2025 р.), за змістом якої прокурор заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, посилаючись на практику Верховного Суду, зокрема, постанову Верховного Суду від 07.12.2021 у справи № 903/865/20, де зазначено, що прокурор насамперед повинен звернутися з позовом на захист інтересів держави в особі того органу владних повноважень, на відновлення прав якого безпосередньо спрямований позов у спірних правовідносинах та на задоволення прав та інтересів якого заявлено позовну вимогу (про стягнення, повернення майна). Також прокурор посилається на приписи ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

15.01.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему Електронний суд від позивача 1 надійшли пояснення б/н від 14.01.2025 р. (вх. № 524/25 від 15.01.2025 р.), за якими Міністерство оборони України просить суд позовні вимоги Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» про визнання правочинів недійсними в частині та стягнення 7302254,53 грн., у тому числі 4546518,05 грн. безпідставно сплачених коштів, 2260961,15 грн. інфляційних втрат, 494775,33 грн. 3% річних, задовольнити повністю.

17.01.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему Електронний суд від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 17.01.2025 р. (вх. № 688/25 від 17.01.2025 р.), за якими відповідач просить суд врахувати надані заперечення та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

21.01.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему Електронний суд від відповідача надійшли додаткові пояснення б/н від 21.01.2025 р. (вх. № 862/25 від 21.01.2025 р.).

31.01.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему Електронний суд від відповідача надійшла заява б/н від 31.01.2025 р. (вх. № 1421/25 від 31.01.2025 р.), в якій відповідач просить суд відкласти підготовче засідання на іншу дату у зв`язку з неможливістю направити до суду представника за станом здоров`я останнього.

07.03.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему Електронний суд від відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи б/н від 07.03.2025 р. (вх. № 2208 від 07.03.2025 р.), в якому відповідач просить суд залучити Головне управління ДПС у Київській області (, юридична адреса: 03151, Україна, місто Київ, інше, вулиця Святослава Хороброго, будинок 5) до участі у справі № 911/3401/24 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, а також здійснити розгляд цього клопотання без участі представника відповідача.

12.03.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від позивача 2 надійшли заперечення щодо клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору б/н від 12.03.2025 р. (вх. № 3351/25 від 12.03.2025 р.), в яких позивач 2 просить суд відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення Головного управління ДПС у Київській області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

12.03.2025 р. до Господарського суду Київської області від Господарського суду м. Києва надійшли помилково направлені до останнього заперечення Головного управління ДПС у Київській області щодо клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору б/н від 11.03.2025 р. (вх. № 1889/25 від 12.03.2025 р.), в яких ГУ ДПС у Київській області просить суд відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення управління до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на строні відповідача.

08.04.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла відповідь на заперечення прокурора щодо клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору б/н від 08.04.2025 р. (вх. № 4719/25 від 08.04.2025 р.), в якій відповідач просить суд задовольнити клопотання ТОВ «Хозхімсервіс» про залучення Головного управління ДПС у Київській області до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача та здійснити розгляд цього клопотання без участі представника відповідача, з урахуванням доводів, викладених у клопотанні та цій відповіді на заперечення прокурора.

Розглянувши у судовому засіданні 10.04.2025 р. клопотання відповідача про залучення Головного управління ДПС у Київській області до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, суд протокольною ухвалою залишив вказане клопотання відповідача без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

За результатами розгляду вказаного вище клопотання та дослідження матеріалів справи і позицій учасників процесу суд дійшов висновку, що рішення суду у даній справі не впливатиме на права та обов`язки Головного управління ДПС у Київській області, у зв`язку з чим підстави для залучення останнього до участі у даній справі в якості третьої особи є відсутніми.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.04.2025 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.05.2025 р.

У судове засідання 29.05.2025 р. з`явилися прокурор та представник позивача 1, представники позивача 2 та відповідача до суду не з`явилися, про час та дату проведення судового засідання усі учасники процесу були повідомлені належно.

У судовому засіданні 29.05.2025 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

17.06.2019 р. між Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України Яковчука І.Я. (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» (виконавець) укладено договір № 303/35/26 підряду на виконання робіт (далі договір), відповідно до п. 1.1 якого предметом договору є виконання робіт, пов`язаних з об`єктами завершеного чи незавершеного будівництва та об`єктів цивільного будівництва (45200000-9), Львівська область, м. Стрий, вул. Грабовецька, будівництво 40-квартирного житлового будинку, (шифр 64/87), що виконується за кошти державного бюджету (далі - об`єкт).

Відповідно до п. 2.1 договору сторони погодили ціну робіт з будівництва об`єкту за договором (договірна ціна), яка складає 23299996,11 грн., у тому числі ПДВ 3883332,69 грн.

Згудно з п. 2.2 договору передбачено. що договірна ціна є динамічною.

Пунктом 3.1 договору визначено, що виконавець зобов`язався розпочати виконання робіт на об`єкті за договором протягом п`яти календарних днів з дня отримання дозволу на виконання робіт та завершити виконання робіт, підготувати об`єкт для введення в експлуатацію і передати його замовнику відповідно до умов договору до 10.07.2020 р. з виконавчою документацією по об`єкту, у тому числі «Акти приймання виконаних будівельних робіт» за формою КБ-2в та «Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат» за формою КБ-3.

Відповідно до п. 10.2 договору фінансування робіт здійснювалось за рахунок коштів Державного бюджету України за бюджетною програмою КПКВ 2101190 «Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України», КЕКВ 3121 у сумі 23299996,11 грн., у тому числі ПДВ 3883332,69 грн.

Розрахунки за виконані підрядні роботи, які складають предмет цього договору, згідно з п. 11.1 договору проводяться на підставі «Актів приймання виконаних будівельних робіт» за формою № КБ-2в та «Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат» за формою № КБ-3.

Згідно з п. 17.1 договору він набирає чинності з дати укладання сторонами та діє до 27.12.2020 р.

20.10.2022 р. між Міністерством оборони України в особі Західного управління капітального будівництва та ТОВ «Хозхімсервіс» укладено договір підряду на виконання додаткових будівельних робіт з будівництва об`єкту: «Львівська обл., м. Стрий, вул. Грабовецька, будівництво 40-квартирного житлового будинку (шифр 64/87)» № 303/35/26/2.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість робіт по договору № 303/35/26/2 на виконання додаткових робіт визначена за договірною ціною і складає 3979112,12 грн., у т.ч. ПДВ 663185,35 грн.

Пунктом 10.5 договору № 303/35/26/2 передбачено, що фінансування робіт буде здійснюватися у сумі 3979112,12 грн. у тому числі ПДВ 663185,35 грн., за рахунок коштів спеціального фонду Державного бюджету України за КПКВ 2101190, КЕКВ 3121, що відповідає бюджетним призначенням, лише у межах цих бюджетних призначень, що відповідає ліміту фінансування із Державного бюджету України, за наявності на казначейському рахунку відповідних коштів та згідно з планом фінансування робіт, який обов`язково узгоджується та підписується сторонами.

На виконання умов договору № 303/35/26 від 17.06.2019 р. відповідач отримав грошові кошти в загальній сумі 23299996,11 грн., у тому числі 3883332,69 грн. ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями № 303/35/26 від 20.10.2020 р. на суму 15487200,99 грн., у т.ч. 2581200,16 грн. ПДВ, № 503/66 від 10.12.2020 р. на суму 990569,45 грн., у т.ч. 165094,91 грн. ПДВ, № 303/35/67 від 29.12.2020 р. на суму 2244796,31 грн., у т.ч. 374132,72 грн. ПДВ, № 303/35/26 від 28.10.2021 р. на суму 713684,04 грн., у т.ч. 118947,34 грн. ПДВ, № 9 від 03.08.2023 р. на суму 1164999,80 грн., у т.ч. 194166,63 грн. ПДВ, та журналом реєстрації господарських операцій з 01.01.2019 р. по 15.07.2024 р.

Окрім цього, на виконання умов договору № 303/35/26/2 від 20.10.2022 р. відповідач отримав грошові кошти в загальній сумі 3979112,12 грн., у тому числі 663185,35 грн. ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями № 2 від 27.10.2022 р. на суму 2500000,00 грн., у т.ч. 416666,67 грн. ПДВ, № 8 від 23.05.2023 р. на суму 1280156,45 грн., у т.ч. 213359,41 грн. ПДВ, № 10 від 03.08.2023 р. на суму 198955,67 грн., у т.ч. 33159,27 грн. ПДВ, та журналом реєстрації господарських операцій з 01.01.2019 р. по 05.08.2024 р.

Спір у справі виник внаслідок того, що відповідач, за твердженням прокурора, без передбачених законодавством підстав отримував на свій рахунок грошові кошти у вигляді податку на додану вартість, у зв`язку з чим прокурор просить визнати недійсними відповідні пункти договорів, які передбачали включення ПДВ до вартості робіт, та стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у загальному розмірі 4546518,05 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В силу приписів статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на доступ до правосуддя закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Як визначено статтею 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1 та 3 статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України (частина 5 статті 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Згідно з підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 197.15 статті 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Відповідно до пункту 3 статті 10 Закону України "Про Збройні Сили України" Міністерство оборони України забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України.

Як слідує з матеріалів справи, договори № 303/35/26 від 17.06.2019 р. та № 303/35/26/2 від 20.10.2022 р. були укладені Міністерством оборони України для будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти. Таким чином, дані договори підпадають під дію п. 197.15 статті 197 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Оскільки п. 197.15 статті 197 Податкового кодексу України визначено нульову ставку податку на додану вартість для робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти, а замовником за договорами № 303/35/26 від 17.06.2019 р. та № 303/35/26/2 від 20.10.2022 р. виступає Міністерство оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, і відповідно до положень договорів будівництво виконується за кошти державного бюджету, то п.п. 2.1, 10.2 договору підряду від 17.06.2019 р. № 303/35/26 та п.п. 2.1, 10.5 договору підряду на виконання додаткових будівельних робіт від 20.10.2022 р. № 303/35/26/2 суперечать наведеним положенням п. 197.15 статті 197 Податкового кодексу України у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість у розмірі 20 %, що є підставою для визнання недійсними вказаних пунктів договору в цій частині.

Згідно зі статтею 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Хоча ПДВ і включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну (істотною умовою) в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися за погодженням сторін.

Аналогічний за змістом висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 р. у справі № 910/12764/20 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.06.2021 р. у справі № 916/2478/20.

Частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, спірні договори мали бути укладеними сторонами без включення до них умов щодо ПДВ.

Таким чином, позовна вимога прокурора про визнання недійсними пунктів п.п. 2.1, 10.2 договору підряду від 17.06.2019 р. № 303/35/26 та п.п. 2.1, 10.5 договору підряду на виконання додаткових будівельних робіт від 20.10.2022 р. № 303/35/26/2, укладених між Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України та відповідачем, у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість підлягає задоволенню.

Поряд з цим, загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, за якими особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України, якою встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі № 367/6344/16-ц.

Таким чином, для задоволення позовних вимог на підставі статті 1212 ЦК України необхідно встановити відсутність між сторонами договірних взаємовідносин та, як наслідок цього, безпідставне отримання відповідачем коштів.

Оскільки відповідач отримав від позивача 4546518,05 грн. ПДВ при тому, що відповідна операція звільнена від оподаткування, то неповернення відповідачем позивачу зазначеної суми, перерахованої поза межами визначених нормативним регулюванням та з безпідставним внесенням до умов договору платежів, має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.02.2022 р. у справі № 916/707/21.

Як зазначалось вище, на виконання умов договору № 303/35/26 від 17.06.2019 р. відповідач отримав грошові кошти в загальній сумі 23299996,11 грн., у тому числі 3883332,69 грн. ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями № 303/35/26 від 20.10.2020 р. на суму 15487200,99 грн., у т.ч. 2581200,16 грн. ПДВ, № 503/66 від 10.12.2020 р. на суму 990569,45 грн., у т.ч. 165094,91 грн. ПДВ, № 303/35/67 від 29.12.2020 р. на суму 2244796,31 грн., у т.ч. 374132,72 грн. ПДВ, № 303/35/26 від 28.10.2021 р. на суму 713684,04 грн. у т.ч. 118947,34 грн. ПДВ, № 9 від 03.08.2023 р. на суму 1164999,80 грн., у т.ч. 194166,63 грн. ПДВ, та журналом реєстрації господарських операцій з 01.01.2019 р. по 15.07.2024 р.

Окрім цього, на виконання умов договору № 303/35/26/2 від 20.10.2022 р. відповідач отримав грошові кошти в загальній сумі 3979112,12 грн., у тому числі 663185,35 грн. ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями № 2 від 27.10.2022 р. на суму 2500000,00 грн., у т.ч. 416666,67 грн. ПДВ, № 8 від 23.05.2023 р. на суму 1280156,45 грн., у т.ч. 213359,41 грн. ПДВ, № 10 від 03.08.2023 р. на суму 198955,67 грн., у т.ч. 33159,27 грн. ПДВ та журналом реєстрації господарських операцій з 01.01.2019 р. по 05.08.2024 р.

Таким чином суд дійшов висновку, що правова підстава, на якій відповідачем були набуті вказані вище суми податку на додану вартість, є відсутньою, а тому такі кошти може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України. У цьому разі відсутність існування договірного характеру правовідносин передбачає можливість застосування до них положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача 4546518,05 грн. безпідставно сплаченого податку на додану вартість також підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 2260961,15 грн. інфляційних втрат та 494775,33 грн. 3% річних, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дія ст. 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення, у т. ч. і на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі Цивільного кодексу України (набуття майна без достатньої правової підстави).

Наведену правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 р. у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц.

Перевіривши розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, заявлених до стягнення позивачем, суд відзначає, що вони є вірними та обґрунтованими.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону щодо стягнення з відповідача 2260961,15 грн. інфляційних втрат та 494775,33 грн. 3% річних, нарахованих на суму заборгованості відповідача, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону у даній справі у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову у даній справі не спростовує.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсними п.п. 2.1, 10.2 договору підряду № 303/35/26 від 17.06.2019 р., укладеного між Міністерством оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, 6, код 00034022) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» (08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Святошинська, 26, офіс 5/1, код 24157485), в частині включення в ціну робіт з будівництва та фінансування робіт податку на додану вартість.

3. Визнати недійсними п.п. 2.1, 10.5 договору підряду на виконання додаткових будівельних робіт № 303/35/26/2 від 20.10.2022 р., укладеного між Міністерством оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, 6, код 00034022) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» (08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Святошинська, 26, офіс 5/1, код 24157485), в частині включення в ціну робіт з будівництва та фінансування робіт податку на додану вартість.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хозхімсервіс" (08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Святошинська, 26, офіс 5/1, код 24157485) на користь держави в особі Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітряних Сил, 6, код 00034 (чотири мільйони п`ятсот сорок шість тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн. 05 коп. суми безпідставно сплаченого ПДВ, 2260961 (два мільйони двісті шістдесят тисяч дев`ятсот шістдесят одну) грн. 15 коп. інфляційних втрат, 494775 (чотириста дев`яносто чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн. 33 коп. 3 % річних.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хозхімсервіс" (08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Святошинська, 26, офіс 5/1, код 24157485) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20, код 38326057) 92471 (дев`яносто дві тисячі чотириста сімдесят одну) грн. 86 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 14.07.2025 р.

Суддя В.М. Бабкіна