ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2025 р. Справа № 911/557/25

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця

до Комунального підприємства Фастівтепломережа

про стягнення 293 991,40 гривень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.02.2025 з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" у формі електронного документа до Господарського суду Київської області подано заяву Акціонерного товариства Українська залізниця (далі АТ Українська залізниця/позивач) до Комунального підприємства Фастівтепломережа (далі КП Фастівтепломережа/відповідач) про стягнення 293 991,40 грн збитків, завданих унаслідок нереєстрації відповідачем податкових накладних.

Господарський суд Київської області ухвалою від 13.02.2025 у справі №911/557/25 залишив позовну заяву АТ Українська залізниця без руху та постановив виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

20.02.2025 через канцелярію Господарського суду Київської області від АТ Українська залізниця надійшли пояснення з метою усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд Київської області ухвалою від 03.03.2025 у справі №911/557/25 прийняв позовну заяву АТ Українська залізниця до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, а також встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Приписами частин 5, 6 статті 242 ГПК України передбачено, що, зокрема, якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом.

Днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

З наявних в автоматизованій системі Діловодство спеціалізованого суду (ДСС) відомостей слідує, що означену вище ухвалу доставлено до електронного кабінету (електронної пошти) КП Фастівтепломережа в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» 03.03.2025 о 19:10, а підтвердження про таку доставку судом отримано 04.03.2025 о 00:14.

З огляду на вказане суд висновує, що днем вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у цій справі є 04.03.2025, а тому останнім днем для вчинення відповідачем процесуальних дій з подання відзиву на позов є 19.03.2025.

03.04.2025 до Господарського суду Київської області через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від КП Фастівтепломережа надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просив розстрочити оплату суми збитків, завданих унаслідок нереєстрації податкових накладних в розмірі 293 991,40 гривень, рівними частинами на 12 платежів.

Мотивуючи вказане клопотання відповідач, вказав таке:

- погашення заборгованості в розмірі 293 991,40 гривень через щоденне договірне списання залишків грошових коштів, що склався на відповідних рахунках з метою погашення заборгованості за відповідними договорами постачання природного газу, призводить до фактичної неможливості накопичення грошових коштів та істотно ускладнює одномоментне оплату існуючої заборгованості;

- КП «Фастівтепломережа» має першочергові зобов`язання з виплати заробітної плати працівникам, сплати до загальнодержавного та місцевого бюджетів податків, зборів та обов`язкових платежів, має зобов`язання по утриманню мереж теплопостачання, здійснення належної підготовки об`єктів до нового опалювального сезону 2025-2026 рр.;

- при наявності вільних обігових коштів вказана заборгованість буде погашена достроково.

До відзиву на позов додано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2024 рік.

09.04.2025 до Господарського суду Київської області через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від АТ Українська залізниця надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач, покликаючись на статтю 331 ГПК України, зауважив, що вказаним процесуальним кодексом не передбачено подання та розгляд заяви про розстрочення виконання рішення до моменту ухвалення останнього господарським судом першої інстанції, а тому заява про розстрочення виконання рішення, передчасно подана відповідачем в складі відзиву на позовну заяву.

Звідси позивач просить відмовити у задоволенні заяви КП «Фастівтепломережа» про розстрочення виконання рішення у справі №911/557/25.

Означені вище відзив на позов, який за своїм змістом фактично є клопотанням відповідача про розстрочення рішення, а також викладені у відповіді на відзив заперечення позивача стосовно вказаної заяви судом прийнято, оскільки:

- нормами ГПК України не встановлено строків на подання сторонами відповідних заяв та/або клопотань під час розгляду справи, що не позбавляє особу подати відповідні заяву і докази до ухвалення рішення у справі;

- ГПК України не містить заборони щодо включення питання про розстрочення або відстрочення виконання рішення безпосередньо до рішення суду за результатами розгляду справи по суті. Таку позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 06.06.2025 у справі №908/1721/23.

У розрізі зазначеного суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з ч. 6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується, зокрема, про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення;

Відповідно до статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Отже, суд може відстрочити виконання рішення суду як під час його ухвалення, зазначивши про це в резолютивній частині судового рішення, так і після його ухвалення шляхом постановлення ухвали, відтак в обох випадках вирішення питання щодо відстрочення виконання рішення має процесуальний (процедурний) характер.

Водночас вид судового рішення (ухвала, рішення) залежить від стадії (моменту), на якій його ухвалено, і не впливає на зміст вирішення відповідної заяви. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09.07.2024 cправа №905/1211/23.

Ураховуючи вказане вище судом визнаються неспроможними доводи позивача про передчасність заявленого відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення та викладення його у формі відзиву на позов.

Водночас, окрім заявленого у формі відзиву на позов клопотання про розстрочення виконання рішення інших заперечень щодо позову відповідачем не подано, як і не надано жодних доказів по суті спору.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

04.03.2021 між КП «Фастівтепломережа» як виконавцем та АТ «Укрзалізниця» в особі філії «ЦЗВ» як споживачем укладено договір №57 з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії (далі договір №57), відповідно до пункту 1 якого виконавець зобов`язується надавати споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення/теплову енергію для потреб опалення, (далі послуга) відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Пунктами 40, 41 договору №57 сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє протягом одного року і до 31.12.2021. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Копію вказаного вище договору №57 додано до позовної заяви.

Мотивуючи звернення до суду із позовом у цій справі, АТ «Укрзалізниця» зауважило, що на виконання умов договору №57 КП «Фастівтепломережа» надало, а філія «ЦЗВ» прийняла та оплатила послуги з постачання теплової енергії згідно з актами приймання-передачі теплової енергії:

- за лютий 2022 року на суму 307 582,92 грн, у тому числі ПДВ 51 263,82грн;

- за листопад 2022 року на суму 266 084,94 грн, у тому числі ПДВ 44 347,49 грн;

- за грудень 2022 року на суму 244 166,41 грн, у тому числі ПДВ 40 694,40 грн;

- за січень 2023 року на суму 226 274,04 грн, у тому числі ПДВ 37 712,34 грн;

- за лютий 2023 року на суму 291 878,02 грн, у тому числі ПДВ 48 646,34 грн;

- за березень 2023 року на суму 300 073,37 грн, у тому числі ПДВ 50 012,23 грн

- за квітень 2023 року на суму 127 888,66 грн, у тому числі ПДВ 21 314,78 грн, що загалом склало 1 763 948,36 грн, з яких 293 991,40 грн ПДВ.

Копії вказаних актів приймання-передачі теплової енергії додано до позовної заяви.

Однак, як зауважив позивач, відповідачем на виконання вимог податкового законодавства України не було здійснено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за надані за договором послуги з постачання теплової енергії, в зв`язку з чим позивач втратив право на податковий кредит в сумі 293 991,40 грн, внаслідок чого зазнав збитків на вказану суму.

Так, за доводами позивача, у розрізі наявності усіх елементів, сукупність яких є підставою для настання господарсько-правової відповідальності у вигляді сплати збитків:

- правопорушення полягає у бездіяльності КП «Фастівтепломережа» і у невчиненні ним передбачених податковим законодавством України дій - реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений ПК України термін;

- шкода ж завдана таким правопорушенням полягає у неможливості позивача зменшити податкові зобов`язання на відповідну суму ПДВ - 293 991,40 грн шляхом включення цієї суми складу податкового кредиту.

На підтвердження обставин невчинення відповідачем дій з реєстрації податкових накладних позивачем надано скриншот з програмного забезпечення М.Е.Doc зі сторінки реєстру податкових накладних по контрагенту - КП «Фастівтепломережа», за період з 01.01.2022 по 31.01.2025.

Оскільки позивач був позбавлений права включити 293 991,40 грн ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на вказану суму, позивач зауважив, що має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю Відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача і, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками.

До того ж, як зазначив позивач, у відповідь на надіслану ним відповідачу вимогу від 05.04.2024 №ЦЗВ-20/1617 про стягнення збитків в сумі 293 991,40 грн, відповідач листом від 19.04.2024 №3 повідомив про відсутність фінансової можливості здійснити реєстрацію податкових накладних за надані ним послуги з постачання теплової енергії згідно з договором. Копії вказаних листів сторін наявні в матеріалах справи.

Підсумовуючи вказане, позивач зазначив, що податкові накладні за надання відповідачем послуг з постачання позивачу теплової енергії для потреб опалення у 2022-2023 роках за договором №57 повинні бути зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, однак, у зв`язку з відсутністю підтвердження їх реєстрації, АТ «Укрзалізниця» втрачено право на отримання податкового кредиту, що призвело до збитків позивача у сумі 293 991,40 грн, про стягнення яких з відповідача і заявлено вимогу за поданим у цій справі позовом.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарськогопроцесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк безповажних причин, суд вирішує справу занаявними матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву зі змістом заперечень стосовно вказаних вище обставин та заявленої вимоги, ані будь-яких інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд у відповідності до статті 165 ГПК України, здійснював розгляд даної справи за наявними у ній матеріалами.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків.

Приписами статей 224, 225 Господарського кодексу України унормовано, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються, зокрема, витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема: додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.

Приписами частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Частинами 1, 2 статті 22, частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, за загальним правилом для стягнення збитків (шкоди), як об`єктивного зменшення будь-яких майнових благ особи, пов`язаного з утиском її правових інтересів необхідна наявність усіх складових такого делікту, зокрема:

- вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду), наявність якої (вини) презюмується та підлягає спростованню заподіювачем шкоди;

- протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи;

- шкідливого результату втрати та/або неотримані доходи (збитки, шкода);

- причинного зв`язку між шкідливими результатом та протиправною поведінкою, діями та/або бездіяльністю, обов`язок по доведенню наявності яких (останніх трьох складових) покладається саме на позивача, як особу, яка стверджує про завдання її збитків.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає можливість застосування делікту та відшкодування збитків.

Відповідно до абзацу першого пункту 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, (далі ПК України) (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення у відповідача обов`язку з реєстрації податкової накладної) податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Абзацом першим пункту 201.1. ст. 201 ПК України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема:

- дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню;

- дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1., 198.2. статті 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення, зокрема, операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, зокрема:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з абзаців 14-16 пункту 201.10 статті 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Абзацом 22 пункту 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

З огляду на вказані норми закону слід зазначити, що чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної в ЄРПН покупцем послуг.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №925/556/21 зазначила, що з 01.01.2015 ПК не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.

Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН.

Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.

З огляду на це виникнення права на податковий кредит залежить від реєстрації податкової накладної в ЄРПН, і відсутній механізм, який би дозволяв покупцю включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.

Оскільки саме від постачальника, який має визначений законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація покупцем майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, він (постачальник) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій.

Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2024 у справі №906/267/23

З огляду на вказане суд приходить до висновку, що саме на КП «Фастівтепломережа», як постачальника послуг за договором №57, покладено обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні щодо проведених ним господарських операцій надання позивачу у лютому, листопаді, грудні 2022 року та у січні-квітні 2023 року послуг з теплопостачання, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі.

Вказаним зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента (позивача) на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту АТ «Укрзалізниця».

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №925/17/18.

Зі змісту наявного в матеріалах справи скриншоту з програмного забезпечення М.Е.Doc зі сторінки реєстру податкових накладних по контрагенту - КП «Фастівтепломережа», за період з 01.01.2022 по 31.01.2025, слідує, що відповідач не склав та не зареєстрував податкові накладні щодо проведених ним господарських операцій за договором №57 надання позивачу у лютому, листопаді, грудні 2022 року та у січні-квітні 2023 року послуг з теплопостачання загалом на суму 1 763 948,36 грн, з яких 293 991,40 грн ПДВ.

Вказаних обставин відповідач під час розгляду цієї справи не заперечив та не спростував.

Звідси суд висновує про наявність доказово підтверджених обставин неналежного виконання відповідачем вимог податкового законодавства щодо реєстрації податкових накладних в ЄРПН та доведеність протиправної поведінки (бездіяльності) останнього.

Водночас, оскільки позивач позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 293 991,40 грн, яка фактично є збитками цієї особи, суд приходить до висновку про наявність як шкідливого результату такої протиправної поведінки відповідача, так і про наявність причинного зв`язку між цим шкідливими результатом для позивача та протиправною поведінкою (бездіяльністю) відповідача.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, від 01.03.2023 у справі №925/556/21, у постановах Верховного Суду від 10.01.2022 у справі №910/3338/21, від 31.01.2023 у справі №904/72/22.

Стосовно ж вини відповідача слід зазначити таке.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Приписами ч. 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, наявність вини презюмується та не підлягає доведенню позивачем, попри те відповідач не позбавлений можливості доводити відсутність протиправності дій (бездіяльності) та вини для звільнення від відповідальності.

Однак відповідачем не надано доказових обґрунтувань на спростування відсутності його вини у вчинюваному порушенні податкового законодавства - нереєстрації податкових накладних в ЄРПН щодо проведених ним господарських операцій за договором №57 надання позивачу у лютому, листопаді, грудні 2022 року та у січні-квітні 2023 року послуг з теплопостачання загалом на суму 1 763 948,36 грн, з яких 293 991,40 грн ПДВ.

З огляду наведеного суд висновує про доведеність наявності протиправної поведінки відповідача, його вини, шкідливого результату такої поведінки збитків, та причинного зв`язку між цією протиправною поведінкою та збитками в розумінні ст. 22 ЦК України та ст. 225 ГК України, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача та стягнення із відповідача 293 991,40 грн збитків.

Стосовно ж клопотання відповідача про розстрочення рішення у вказаній справі рівними частинами на 12 платежів слід зазначити таке.

Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує, зокрема: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписи статтей 76, 86 ГПК України презюмують, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В розрізі зазначених вище норм процесуального права суд вважає за необхідне вказати, що належність доказів спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Однак, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, що унеможливлюють виконання рішення суду у даній справі та сплату присуджених до стягнення коштів, зокрема доказів відсутності у КП «Фастівтепломережа» коштів на банківських рахунках та майна, на яке можливо було б звернути стягнення з метою виконання вказаного рішення.

Надана ж відповідачем податкова декларація з податку на прибуток підприємств за 2024 рік не є тим документом, який би об`єктивно містив інформацію про відсутність у відповідача майнових ресурсів для виконання рішення суду у цій справі.

Суд зауважує, що доказово непідтверджені посилання відповідача на складний фінансовий стан, а також наявність першочергових зобов`язань з виплати заробітної плати та щоденне договірне списання залишків грошових коштів не є винятковими обставинами, за наявності яких можливе розстрочення виконання рішення суду у цій справі.

Так, суд вважає за необхідне зауважити, що у відповідному питанні про розстрочку виконання рішення слід довести саме неможливість виконання рішення з об`єктивних причин, зокрема неможливість сплатити кошти та/або реалізувати майно для виконання такого зобов`язання, тоді як сам по собі статус юридичної особи не може протиставлятись інтересам кредитора, позаяк сторони за вказаним спором є рівними господарюючими суб`єктами.

Беручи до уваги наведене, оскільки покладені відповідачем в основу обґрунтування заявленого клопотання обставини не свідчать про наявність підстав, за наявності яких можливе розстрочення виконання рішення суду у даній справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні відповідного клопотання відповідача.

Поряд з тим суд наголошує, що вказане рішення не позбавляє права відповідача повторно клопотати про розстрочення цього рішення із наведенням передбачених статтею 331 ГПК України підстав та їх доказовим підтвердженням.

Витрати позивача по сплаті судового збору у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються судом у повному обсязі на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Фастівтепломережа (вул. Семена Палія, буд. 9, м. Фастів, Київська обл., 08500, ідентифікаційний код 05387624) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, буд. 5, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 40075815) 293 991 (двісті дев`яносто три тисячі дев`ятсот дев`яносто одну) грн 40 коп. збитків та 3 527 (три тисячі п`ятсот двадцять сім) грн 90 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.07.2025.

Суддя В.А. Ярема