ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

за результатами розгляду заяви про грошові вимоги

07 липня 2025 року Справа № 915/862/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Давченко Т.М.

за участі секретаря судового засідання Дюльгер І.М.

та представників:

керуючий реструктуризацією: арбітражний керуючий Пляка С.В.

заявник та боржник відсутні

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Акціонерного Банку «УКРГАЗБАНК» (; вул. Єреванська, буд. 51, м. Київ, 03087)

про грошові вимоги до боржника у сумі 93391042,86 грн

у справі № 915/862/24 про неплатоспроможність фізичної особи, у якій:

боржник: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ),

керуючий реструктуризацією: арбітражний керуючий Пляка Сергій Валерійович (адреса для листування: а/с № 8, м. Миколаїв, 54017)

встановив:

Господарським судом Миколаївської області розглядається справа про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Провадження у справі про неплатоспроможність боржника відкрито ухвалою суду від 06.08.2024, цією ж ухвалою введено процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_1 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Пляку С.В., указано порядок та строк заявлення кредиторами грошових вимог до боржника та ін. Попереднє засідання у справі призначено на 01 жовтня 2024 року.

Задля виявлення кредиторів боржника на офіційному сайті Вищого господарського суду України 08.08.2024 оприлюднено оголошення за № 73794 із зазначенням строку заявлення вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства (далі Кодекс), подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

09.09.2024 до Господарського суду Миколаївської області надійшла заява АБ «УКРГАЗБАНК» сформована в системі Електронний суд 06.09.2024 та зареєстрована у суді за вх. № 10715/24 від 09.09.2024 про грошові вимоги кредитора до боржника, у якій заявник просить визнати грошові вимоги до боржника у загальному розмірі 93391042,86 грн,

Ухвалою суду від 13.09.2024 зазначену заяву залишено без руху та встановлено заявнику строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали суду шляхом надання суду заяви про усунення недоліків.

Ухвалою від 08.10.2024 суд прийняв до розгляду указану заяву та призначив її розгляд на 01.10.2024, керуючого реструктуризацією зобов`язав надати повідомлення про результати розгляду заяви.

Попереднє засідання 01.10.2024 не відбулося, ухвалою суду від 11.10.204 сторін повідомлено про призначення попереднього засідання на 04.11.2024.

Ухвалою від 04.11.2024, занесеною до протоколу судового засідання, попереднє засідання відкладено на 03.12.2024.

Ухвалою від 03.12.2024, занесеною до протоколу судового засідання, попереднє засідання відкладено на 20.01.2025.

Ухвалою від 20.01.2025, занесеною до протоколу судового засідання, попереднє засідання відкладено на 11.03.2025.

Ухвалою від 11.03.2025, занесеною до протоколу судового засідання, попереднє засідання за клопотанням заявника (кредитора) відкладено на 08.04.2025.

У судовому засіданні 08.04.2025 при дослідженні заяв про грошові вимоги до боржника у суджу виникла необхідність надання кредиторами у т.ч. й АБ «УКРГАЗБАНК» додаткових доказів та відомостей. У зв`язку з чим попереднє засідання суд відклав на 06.05.2025.

Ухвалою від 06.05.2025, занесеною до протоколу судового засідання, у зв`язку із поданням документів безпосередньо перед судовим засіданням, попереднє засідання відкладено на 09.06.2025.

09.06.2025 судове засідання не відбулося у зв`язку з відрядженням головуючого судді. Ухвалою від 13.06.2025 суд повідомив учасників справи про призначення попереднього засідання на 07.07.2025.

У судовому засіданні 07.07.2025 з розгляду заяви АБ «УКРГАЗБАНК» про грошові вимоги приймає участь керуючий реструктуризацією.

Заявник та боржник, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи шляхом доставлення ухвали до Електронного кабінету ЄСІТС, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомилив, заяв про перенесення розгляду заяви про грошові вимоги не заявляли.

Слід зауважити, що судом не визнавалася обов`язковою участь представників у попередньому судовому засіданні. Крім того, участь сторін у судовому засіданні є правом, а не обов`язком.

За такого, зважаючи на наявність у матеріалах справи позиції боржника щодо заявлених грошових вимог банку, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності боржника, оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду заяви про грошові вимоги, а тому його неявка представників не перешкоджає розгляду даної заяви.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника. В розрізі даної статті законодавець здійснює класифікацію кредиторів по категоріям, а саме: забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Проаналізувавши положення ч. 1 ст. 45, ч. 1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства, суд дійшов висновку, що законодавцем покладено обов`язок доказування наявності кредиторських вимог у справі про неплатоспроможність саме на кредитора. До такого обов`язку також належить подання сукупності документів, які дозволять суду переконатися в обґрунтованості грошових вимог кредитора. А неподання такої сукупності документів може мати наслідком відмову суду у визнанні спірних вимог кредитора.

Під час розгляду заявлених грошових вимог, суд користується правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом. Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (аналогічна позиція наведена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні.

Позиція керуючого реструктуризацією: згідно повідомлення про розгляд заяви кредитора від 17.09.2024 (вх.. № 11143/24 від 18.09.2024) керуючий реструктуризацією зазначає про відсутність доказів сплати судового збору за звернення з заявою про грошові вимоги, що є підставою для відхилення вимог. Також, керуючий реструктуризацією зазначає про часткове визнання вимог, зокрема вважає обґрунтованими грошові вимоги згідно рішень суду, , загальна сума стягнутих коштів за якими становить 575825,15 дол США, 2606113,66 грн., 5000,00 грн. 1720,55 грн., 15,00 грн., 81351,28 дол США 22 622,00 грн. судового збору, що станом на 06.09.2024 становить 29 638 193,54 грн. Така позиція обґрунтована висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28.03.2019 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц щодо застосування положень статті 1048 ЦК України, у яких суд вказав, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Позиція боржника: згідно заперечень щодо грошових вимог АБ «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 від 01.11.2024 (вх.. № 13418/24 від 01.11.2024) зводиться до часткового визнання пред`явлених до нього вимог у наступних сумах:

- 575 825,15 дол. США та 2 606 113,66 грн., 5000,00 грн. штрафу зі ОСОБА_2 , 1720,50 грн. судового збору з кожного та 15,00 грн. витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи;

- 81 351,28 доларів США як 3 % річних за час невиконання зобов`язань за кредитним договором № 109-Ф/07 від 06 червня 2007 року та 22 622 грн судового збору

Боржник посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду , викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), вважає, що пред`явивши до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позов про стягнення кредитної заборгованості (який частково був задоволений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.01.2014) банк скористався своїм правом на зміну умов основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку стати процентів за користування кредитом) а отже й втратив право нараховувати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 передбачені договором проценти за користування кредитним коштами по Кредитному договору № 109-Ф/07 від 06.06.2007.

По друге, боржник стверджує, що оскільки в кредитному договорі № 109-Ф/07 від 06.06.2007р. передбачені тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»), то нарахування відсотків після звернення з позовом до суду є безпідставними, як приклад наводить судову практику.

Крім цього, боржник подав заяву про застосування строків позовної давності. Зокрема боржник зазначає, що про порушене право банк дізнався ще у серпні 2014 року при розгляді справи про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому трирічний строк (ст.. 257 ЦК України) сплинув, на підставі чого боржник просить застосувати позовну давність при розгляді заяви про грошові вимоги АБ «УКРГАЗБАНК». Боржник вважає, що про порушення права банк дізнався у серпні 2014 року після винесення рішення Шевченківським районним судом м. Києва про солідарне стягнення на користь банку заборгованості за кредитним договором.

Заперечуючи проти заяви про застосування позовної давності АБ «УКРГАЗБАНК» зазначає про необґрунтованість заяви та про її нелогічність. Також посилаючись на постанову Верховного Суду Касаційний цивільний суд від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21, від 22.09.2022 по справі № 920/724/21(щодо дії карантину) та від 07.11.2023. по справі № 910/5188/22 (щодо воєнного стану) банк вважає, ним не пропущено строків позовної давності в частині вимог заявлених за період з 12.03.2017 та не стягнутих за рішеннями судів та в частині вимог, які стягнуті за рішеннями судів. Вказаний період підтверджується рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.06.2024 у справі № 490/1331/22, яке набрало законної сили, відповідно до якого стягнуто заборгованість з 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022.

До того ж банк наголошує, що ні в заяві про застосування строків позовної давності ні в запереченнях, щодо грошових вимог АБ «УКРГАЗБАНК» взагалі не зазначено щодо підстав для невизнання вимог по пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів.

У додаткових поясненнях від 25.04.2025 (вх.. № 6292/25 від 28.04.2025) банк надав інформацію щодо пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання та надав уточнений розрахунок заборгованості.

В судовому засіданні 07.07.2025 керуючий реструктуризацією підтримав позицію, викладену у повідомленні про розгляд заяви кредитора від 17.09.2024, інших заперечень не висловив.

Інших заяв чи клопотань суду не надходило та у судовому засіданні не заявлено, контр розрахунку ані керуючим реструктуризацією, ані боржником не надано.

За результатами розгляду заяви АБ «УКРГАЗБАНК» у судовому засіданні 07.07.2025 судом було підписано вступну та резолютивну частини ухвали.

Виходячи з вимог положень КУзПБ у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. При цьому суд досліджує надані кредитором письмові докази, встановлює підстави виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характер та зміст та розмір.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд встановив наступне.

06.06.2007 між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (надалі Банк/АБ «УКРГАЗБАНК») та ОСОБА_2 (надалі -Позичальник) був укладений Кредитний договір № 109-Ф/07 (надалі Кредитний договір).

За умовами п.1.1. Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 350000,00 дол. США на строк з 06.06.2007 по 06.06.2017 із сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 17 % річних.

За п. 2.1 Договору в забезпечення виконання зобов`язань за даним Договором Банком прийнято в іпотеку нерухоме майно нежитлового призначення згідно з договором іпотеки від 06.06.2007 укладеного Банком з Позичальником.

Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 109-П/07 від 06.06.2007р., відповідно до якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником зобов`язань по Кредитному договору № 109-Ф/07 від 06.06.2007 року, укладеному між Кредитором та Позичальником, згідно з яким Позичальнику надається кредит на поточні потреби у сумі 350 000,00 дол. США на строк з 06.06.2007 по 06.06.2017 із сплатою процентів за користування кредитними коштами із розрахунку 17 % річних з урахуванням змін та доповнень, якщо такі будуть прийняті сторонами Договору.

Пунктом 3.1.3 Кредитного договору передбачено, що Банк зобов`язується розраховувати проценти за фактичну кількість днів користування кредитом на суму фактичного залишку на позичковому рахунку.

Відповідно до п. 3.1.6. Кредитного договору, Банк зобов`язався, зокрема, нараховувати проценти за зобов`язаннями Позичальника за період з дня одержання окремих сум за кредитом до дня його погашення. Проценти нараховуються на залишок заборгованості по кредиту.

Згідно з п. 3.1.7 Кредитного договору, у разі ненадходження платежів від Позичальника у встановлені дійсним договором строки суми непогашених у строк платежів перераховувати на рахунок прострочених кредитів.

Відповідно до п. 3.2.8 Кредитного договору на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються виходячи із 22 % річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до п. 3.3.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався повертати заборгованість по кредиту на рахунок № НОМЕР_2 у Третій Київській Філії ВАТ АБ «Укргазбанк» МФО 300090 в терміни зазначені в графіку викладеному в цьому пункті.

В п. 3.3.2 Кредитного договору визначено, що Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, виходячи з 17% річних на рахунок № НОМЕР_3 у Третій Київській Філії ВАТ АБ «Укргазбанк» МФО 300090, у строк до 15 числа місяця, слідкуючого за місяцем нарахування процентів, а також у день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п.1.1 цього договору, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання цього договору , з урахуванням п. 4.1 цього договору.

У разі виникнення простроченої заборгованості за простроченим кредитом сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, встановленої у п. 3.2.8 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Позичальником умов цього договору (в тому числі, несвоєчасного виконання грошового зобов`язання (з простроченням їх виконання більше ніж на 1 робочий день), що випливають з цього договору, а саме: несплати процентів та/або несвоєчасне повернення кредиту або його частини) Банк має право на свій розсуд: внести зміни/доповнення до цього договору в односторонньому порядку (внести зміни до умов зобов`язань своїх та/або Позичальника, включаючи зміну Позичальнику процентної ставки за користування кредитом та встановлення її на рівні 22% річних, а також включаючи зміну процентної ставки, що нараховується на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом, виходячи з 22% річних.

Відповідно до п. 5.3. Кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

Згідно п. 6.3 Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Згідно п. 6.4 строк дії договору з моменту набрання ним юридичної сили по 06.06.2018. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору не тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишились невиконаними на момент закінчення дії договору.

У зв`язку з неналежним виконанням Позичальником та Поручителем своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банк звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.01.2014 у справі № 2610/18049/2012 позов Банку задоволено повністю. Суд вирішив стягнути солідарно з Позичальника та Боржника на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 109-Ф/07 від 06.06.2007 року в загальній сумі 575 825,15 дол. США та 2 606 113,66 грн., 5000,00 грн. штрафу зі ОСОБА_2 , 1720,50 грн. судового збору з кожного та 15,00 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи з кожного. Рішення суду набрало законної сили 11.08.2014р. (надалі Рішення), виконавчі листи за цим рішенням видані 14.08.2014р.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ 03.08.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (визнання боржника банкрутом) на підставі Постанови господарського суду Миколаївської області від 20.05.2015 у справі № 915/682/15 визнано фізичну особу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Виконавче провадження по стягненню заборгованості за вищевказаним рішенням з Боржника відкрито в Центральному ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) під № 65160176.

06.06.2024 Центральним районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення в цивільній справі № 490/1331/22 за позовом АБ Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних заборгованості задоволено частково. Судом вирішено:

- стягнути на користь АБ "Укргазбанк" з ОСОБА_1 ( РНКОПП НОМЕР_5 ) заборгованість у розмірі 81 351,28 доларів США як 3 % річних за час невиконання зобов`язань за кредитним договором № 109-Ф/07 від 06 червня 2007 року та 22 622 грн судового збору;

- у задоволенні позову АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних за час невиконання кредитного договору № 109-Ф/07 від 06 червня 2007 року - відмовити ( в цій частині рішення оскаржено), надалі Рішення 2.

Станом на 06.08.2024 Рішення судів не виконані ні боржником ні Поручителем в повному обсязі, що підтверджується виписками по рахунках, розрахунком заборгованості та інформацією про виконавче провадження по Боржнику № 65160176.

За змістом ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо інших нарахувань суд зазначає, що відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 2 статті 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1. ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст.611 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК).

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК, в яких не передбачено такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічна позиція викладена у висновках Великої Палати Верховного суду в Постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (п. 50-52) Велика Палата Верховного Суду «п. 50…..відступила від висновку, сформульованого в Постанові ВП ВС від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості сама по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконати зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість.

51. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

52. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.»

Велика Палата Верховного Суду від 18 січня 2022 року по справі № 910/7048/17 зробила висновок, що « строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання, що також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

При цьому термін «останній день дії кредитної лінії» позначає термін, з настанням якого припиняються зобов`язання Банку з надання позичальнику кредиту на умовах цього договору. У кредитних договорах сторони унормували питання сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до пункту 6.2 договору про відкриття кредитної лінії № 119 та аналогічного пункту договору №1120, нарахування процентів здійснюється щоденно протягом дії цих договорів із розрахунку 360 днів y poці, їх нарахування починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування пpoцeнтів повністю i остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів.

Тобто нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів.

Підстав для неврахування зазначеного, що стало наслідком узгодження сторонами договірних умов, не вбачається, про що судами зроблено правомірні висновки.»

Крім того відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного суду викладених у Постанові від 18 січня 2022 року по справі № 910/17048/17: «Отже, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання, що також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12».

Указане повністю спростовує заперечення боржника в частині втрати права заявника нараховувати відсотки за користування кредитними коштами після зміни строку дії договору у зв`язку з пред`явленням позову.

Враховуючи зазначене та порушення позичальником строків повернення кредиту та процентів, що встановлені Кредитним договором, у Боржника станом на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника -06.08.2024 наявна заборгованість перед АБ «УКРГАЗБАНК» у розмірі:

- 303331,38 дол. США заборгованість по кредиту прострочена (сума стягнута за Рішенням);

- 893550,37 дол. США заборгованість по процентах прострочена (частково стягнута за Рішенням),

а всього 1196881,75 дол. США та

- 327090,43 дол. США пеня за несвоєчасне погашення кредиту;

- 603436,23 дол. США пеня за несвоєчасне погашення процентів;

- 2 606 113,66 грн грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, стягнута за Рішенням;

- 81 351,28 дол. США - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (стягнуто за Рішенням 2);

- 1720,50 грн. судового збору з та 15,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи витрат на оплату судового збору стягнуті за Рішенням;

- 22622,00 грн. судового збору, стягнутого за Рішенням 2.

Таким чином, станом на дату звернення до суду з цією заявою - 06.09.2024 заборгованість Боржника перед АБ «УКРГАЗБАНК» за курсом НБУ 41,0890 грн за 1 дол. США становить 93386198,06 грн. (2 208 759,69 дол. США х 41,0890= 90755726,90 +2606113,66 грн +24357,50 грн.

Щодо заяви боржника про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлює спеціальних норм про позовну давність, тому у справі про банкрутство (неплатоспроможність) при розгляді кредиторських грошових вимог до боржника застосовуються загальні норми цивільного законодавства про позовну давність, визначені у главі 19 "Позовна давність" ЦК України.

Позовна давність відповідно до статті 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, під позовною давністю слід розуміти строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду (див. висновок, викладений у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09).

Позовна давність характеризується наявністю предмета, на який вона спрямовує свою дію. Ним є матеріально-правова вимога особи про захист права або інтересу.

У даному випадку, зі змісту заяви боржника про застосування позовної давності вбачається, що заявник вважає пропущеним строк позовної давності в частині вимог за кредитним договором, стягнутих за судовим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 2610/18049/2012 від 24.01.2014, яке набрало законної сили 11.08.2014, оскільки вважає, що такий строк розпочався з серпня 2014 року. На підставі зазначеного боржник просить застосувати позовну давність до всієї суми заявлених банком вимог.

Заява про застосування позовної давності у господарському процесі може бути визнана необґрунтованою, якщо сторона, яка її подає, не довела належним чином, що строк позовної давності сплив, та не обґрунтувала, чому саме вона повинна бути застосована до даної справи.

Згідно з частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Важливо, що для визнання позовної давності застосованою, сторона повинна довести факт її спливу, а також те, що вона не була перервана, зупинена або поновлена.

У випадку, якщо заява про застосування позовної давності не містить обґрунтування, чому саме ця позовна давність повинна бути застосована до даної справи, та не доводить факт її спливу, суд може визнати таку заяву необґрунтованою і відмовити у її задоволення.

Обґрунтування заяви про застосування позовної давності повинно включати наступні аспекти: 1)вказівка на конкретну норму закону, яка визначає строк позовної давності для даного виду вимог; 2) обґрунтування початку перебігу строку позовної давності; 3) докази, що підтверджують сплив строку позовної давності; 4) обґрунтування відсутності підстав для зупинення або переривання перебігу позовної давності.

Якщо сторона не надала достатніх обґрунтувань та доказів для застосування позовної давності, суд може відхилити таку заяву.

Дослідивши заяву про застосування строку позовної давності суд встановив, що заява взагалі необґрунтована ані нормами права ані фактичними обставинами справи. Матеріально-правова вимога, на яку судячи зі змісту заяви боржника, має бути спрямований захист, вже вирішена судом в межах позовної давності.

Суд зауважує, що наразі національним законодавством не передбачено можливості застосування інституту позовної давності до вимог, які стягнуті за судовим рішенням.

До того ж у запереченнях на заяву про грошові вимоги банку боржник визнає вимоги банку, визнані судовими рішеннями, а саме:

- 575 825,15 дол. США та 2 606 113,66 грн., 5000,00 грн. штрафу зі ОСОБА_2 , 1720,50 грн. судового збору з кожного та 15,00 грн за ІТЗ розгляду справи;

- 81 351,28 доларів США як 3 % річних за час невиконання зобов`язань за кредитним договором № 109-Ф/07 від 06 червня 2007 року та 22 622 грн судового збору.

Щодо інших вимог, неохоплених зазначеним судовим рішенням, заявник взагалі нічого не зазначив.

Така позиція боржника є непослідовною та незрозумілою.

Зважаючи на зазначене суд відхиляє заяву про застосування позовної давності у зв`язку із необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

З огляду на наведене, перевіривши здійснені кредитором розрахунки заборгованості та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що заявлені кредиторські вимоги у 93386198,06 грн документально і нормативно обґрунтовані, підтверджуються матеріалами заяви кредитора, а тому підлягають визнанню та внесенню до реєстру вимог кредиторів в черговості визначеній ч. 4 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства.

Кредиторські вимоги банку виникли до порушення провадження у справі про неплатоспроможність боржника, є конкурсними та не забезпеченими заставою майна боржника, заявлені у визначений ст. 45 КУзПБ строк.

Відповідно до приписів Кодексу України з процедур банкрутства, за результатами розгляду заяв про грошові вимоги господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Разом з тим, згідно з частиною 2 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність, зокрема, витрати на оплату судового збору, відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Кредитором за подання до господарського суду заяви з вимогами до боржника згідно платіжної інструкції № 14791-745 від 11.09.2024 сплачено судовий збір за звернення до суду із заявою про грошові вимоги в розмірі 4844,80 грн., а тому вказані витрати мають бути відшкодовані до задоволення вимог кредиторів.

Стосовно черговості задоволення вимог кредиторів суд зазначає, що порядок задоволення вимог кредиторів у справі про неплатоспроможність визначено статтею 133 Кодексу України з процедур банкрутства. Згідно з ч. 4 цієї статті, вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

З урахуванням положень ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства суд вважає, що визнані судом вимоги АБ «УКРГАЗБАНК» мають задовольнятися у такій черговості:

- позачергові вимоги: 4844,80 грн (судовий збір);

- вимоги другої черги: 55151788,13 грн (заборгованість за кредитним договором, 3% річних та судові витрати позовного провадження);

- вимоги третьої черги: 38234409,93 грн (пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків).

Керуючись ст. 1, 45-47, 122, 133, Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 233-235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви представника боржника від 17.01.2024 про застосування позовної давності.

2. Задовольнити заяву Акціонерного Банку «УКРГАЗБАНК» № б/н від 06.09.2024 про грошові вимоги кредитора до боржника.

2. Визнати грошові вимоги Акціонерного Банку «УКРГАЗБАНК» () у розмірі 93386198,06 грн.

3. Зобов`язати керуючого реструктуризацією боргів боржника включити визнані судом вимоги Акціонерного Банку «УКРГАЗБАНК» у розмірі 93386198,06 грн та понесені витрати по сплаті судового збору за подання заяви про грошові вимоги у розмірі 4844,80 грн. до реєстру вимог кредиторів боржника фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до вимог ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Повний текст ухвали складений та підписаний 11.07.2025.

Суддя Т.М. Давченко