ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2025 р. Справа№ 910/12907/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,

представників сторін:

від позивача: Слуцька Н.С. (в залі суду),

від відповідача: Шульга А.В. (в залі суду),

розглянувши апеляційну скаргу

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Птахоплемзавод «Коробівський»

та Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 (повний текст складено 11.02.2025)

у справі № 910/12907/24 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Птахоплемзавод «Коробівський»

до Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок»

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Птахоплемзавод «Коробівський» (далі - Завод) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить:

1) витребувати від Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок» (далі - Товариство) на користь Заводу нерухоме майно - трансформаторну підстанцію 6079, що розташована в м. Києві, проспект Академіка Глушкова, буд. 13-б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), загальною площею 62,3 кв. м;

2) витребувати від Товариства на користь Заводу нерухоме майно - трансформаторну підстанцію 6080, що розташована в м. Києві, проспект Академіка Глушкова, буд. 13-б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), загальною площею 62,5 кв. м.

На обґрунтування заявлених вимог Завод посилається на незаконне відокремлення Товариством зазначеного нерухомого майна з належного позивачу нежилого будинку - громадського центру з об`єктами (в літ. А), який розташований за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, буд. 13-б.

Позиції учасників справи.

25.11.2024 Товариство надало відзив на позовну заяву, у якому проти заявлених до нього вимог заперечує. У відзиві Товариство просило поновити пропущений процесуальний строк на його подання.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку, що спірні трансформаторні підстанції є приналежністю до громадського центру з об`єктами (ТРЦ «Магелан»), яке набуто позивачем одночасно із набуттям права власності на вказаний громадський центр за Договором від 15.06.2023, що відповідає положенням ст. 186, 190, 316 ЦК України.

Суд констатував, що державна реєстрація права власності Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок» на спірні трансформаторні підстанції проведена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.01.2018 №39200166 (реєстрація ТП 6079) та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.01.2018 №39202199 (реєстрація ТП 6080). При цьому Акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта №351 від 26.12.2003, техпаспорт на трансформаторну підстанцію №6079 від 05.01.2018 та техпаспорт на трансформаторну підстанцію №6080 від 05.01.2018, на які відповідач посилається як на правовстановлюючі документи щодо права власності останнього на спірне майно, не визначені підставами проведених державних реєстрацій. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.01.2018 №39200166 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.01.2018 №39202199, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав відповідача, не є тими юридичними фактами, які породжують виникнення права власності на спірне майно.

Суд виснував, що право власності позивача у цьому спорі підлягає захисту шляхом задоволення спрямованої до Товариства негаторної позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності на спірне майно. Обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (позиція Верховного Суду у постанові від 19.09.2023 у справі №910/19668/21).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2025, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/12907/24.

Зокрема, Товариство просить змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в частині висновків про те, що спірні трансформаторні підстанції є приналежністю до ТРЦ «Магелан». Товариство зазначає, що ТРЦ «Магелан» та спірні трансформаторні підстанції зареєстровані як різні, окремі об`єкти. Відчуживши ТРЦ «Магелан» за договором купівлі-продажу, Товариство залишило спірні трансформаторні підстанції у своїй власності. 15.01.2018 Товариство зареєструвало право власності на трансформаторні підстанції в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а 19.01.2018 - внесло до статутного капіталу ТОВ «Шейк». 06.12.2023 трансформаторні підстанції знову були передані у власність Товариства у зв`язку з його виходом з ТОВ «Шейк».

Товариство також наголошує на тому, що фактично ТРЦ «Магелан» обслуговувала і обслуговує трансформаторна підстанція 8688.

Позиції учасників справи.

Від Заводу відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Заводу та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2025, Завод звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скаржник вважає, що відмовляючи у задоволенні позову з підстав обрання Заводом неефективного способу захисту, суд не взяв до уваги обставини відчуження спірного майна. Так, 19.01.2018 відповідач вніс трансформаторні підстанції до статутного капіталу ТОВ "Шейк", за яким була здійснена реєстрація прав власності. Згодом, 06.12.2023 трансформаторні підстанції знову були відчужені та перейшли у власність відповідача. Таким чином, спірне майно відчужувалось три рази та в кінцевому результаті право власності знову стало зареєстрованим за відповідачем. Суд першої інстанції встановив, що саме здійснення державної реєстрації прав відповідача порушує право власності позивача на спірні трансформаторні підстанції як на приналежність. Тому суд вважає, що заявлення негаторної позовної вимоги до відповідача про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності на спірне майно відновить права позивача.

На думку скаржника, у разі скасування державної реєстрації права власності трансформаторних підстанцій за ПрАТ "Банкомзв`язок", в силу положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відновиться запис про реєстрацію права власності на них за попереднім власником - ТОВ "Шейк". Відповідно, заявлення позивачем до відповідача негаторної позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності на спірне майно не відновить прав позивача, а призведе до необхідності подання позову до ТОВ "Шейк". У свою чергу після скасування державної реєстрації за ТОВ "Шейк" позивачу все одно необхідно буде звертатись до суду з позовом про скасування державної реєстрації за всіма колишніми власниками спірного майна. Навіть за скасування реєстрації всіх переходів прав власності на спірне майно виникне правова невизначеність щодо спірного майна, оскільки такими рішеннями не буде підтверджено право власності позивача на трансформаторні підстанції.

Апелянт вважає, що, враховуючи обставини даної конкретної справи та за умови, що правовідносини між сторонами щодо спірного майна не мають договірного характеру і таке майно було відчужено декілька разів, в т. ч. і третім особам, вимога про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову приведе до відновлення права власності позивача на трансформаторні підстанцій. Це відновлює становище, яке існувало до вчинення ряду незаконних реєстраційних дій, і буде підтверджувати право власності позивача на спірне майно.

Також Завод надав додаткові пояснення у справі, у яких посилається на позицію Верховного Суду у постанові від 08.04.2025 у справі №907/947/22, правовідносини у якій вважає подібними до тих, що розглядаються у цій справі.

Позиції учасників справи.

Від Товариства відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 для розгляду апеляційної скарги Товариства сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А, Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12907/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 до надходження матеріалів справи №910/12907/24.

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) апеляційну скаргу Заводу передано для розгляду колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12907/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Заводу на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 до надходження матеріалів справи №910/12907/24.

20.03.2025 матеріали справи №910/12907/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 апеляційну скаргу Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/12907/24 залишено без руху. Надано Товариству строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 1 569,18 грн у встановленому порядку. Попереджено Товариство, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 апеляційну скаргу Заводу на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/12907/24 залишено без руху. Надано Заводу строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 7 267,20 грн у встановленому порядку. Попереджено Завод, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2025 поновлено Завод пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заводу на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/12907/24. Розгляд справи призначено на 12.05.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/12907/24. Постановлено здійснювати розгляд апеляційних скарг Заводу та Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/12907/24 в одному апеляційному провадженні. Розгляд справи призначити на 12.05.2025. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянт має право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

12.05.2025 та 28.05.2025 колегія суддів у судовому засіданні оголосила перерву у розгляді справи до 28.05.2025 та до 25.06.2025 відповідно.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

27.12.1999 Київська міська рада та Акціонерне товариство відкритого типу «Банкомзв`язок», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Банкомзв`язок», уклали договір оренди земельної ділянки, за умовами якого Київська міська рада на підставі власного рішення від 19.08.1999 №6/492 передала, а Товариство прийняло в оренду на 49 років земельну ділянку, місце розташування якої: проспект Академіка Глушкова, 13/2, у м. Києві, розміром 3,4157 га для завершення будівництва та подальшої експлуатації громадського центру.

26.12.2003 за Актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта №351 (далі - Акт №351) закінчений будівництвом та підготовлений до експлуатації громадський центр з розміщенням блоку об`єктів торгівлі та громадського харчування по проспекту Академіка Глушкова, 13Б, прийнято в експлуатацію.

Нежилий будинок, прийнятий в експлуатацію за актом №351, мав такі будівельні показники: загальна площа (проектна та фактична площі) - 15 000 кв. м; площа торгівельної частини - 12 000 кв. м; кількість поверхів: проектна - 3; фактична - 2; будівельний об`єм - 178 300 куб. м; вбудовані приміщенні - трансформаторні підстанції 6079, 6080.

01.04.2024 за Актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта №58 прийнято в експлуатацію громадський центр з розміщенням блоку об`єктів торгівлі та громадського харчування, другий пусковий комплекс по проспекту Академіка Глушкова, 13Б.

Об`єкт, прийнятий в експлуатацію за актом №;58, мав такі показники: загальна площа: проектна - 13 860 кв. м, фактична - 13 539,50 кв. м; площа торгівельної частини - 12 470 кв. м; кількість поверхів - 3; загальний будівельний об`єм - 178 300 куб. м.

09.04.2004 Товариству видано свідоцтво про право власності на громадський центр з об`єктами торгівлі та громадського харчування площею 28 539,50 кв. м, який розташований по проспекту Академіка Глушкова, 13Б (літера А) в м. Києві.

24.12.2004 Товариство уклало з Дочірнім підприємством «Край Проперті» договір купівлі-продажу нежилого будинку, за умовами якого та згідно з актом прийому-передачі приміщення від 24.12.2004 Товариство передало у власність Дочірньому підприємству «Край Проперті» нежилий будинок - громадський центр з об`єктами (в літ. А), що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13Б. Загальна площа будинку, який продається за цим договором, становить 28 539,50 кв. м (п. 1.2 договору).

27.09.2011 Дочірнє підприємство «Край Проперті» (іпотекодавець) уклало з ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (іпотекодержатель) договір іпотеки, за яким в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця, які випливають із договору про відкриття кредитної лінії №119-В/11/55/КЛ від 22.09.2011 та договору про відкриття кредитної лінії №120-В/11/55/КЛ від 22.09.2011, укладеними між іпотекодавцем та іпотекодержателем, передано іпотекодержателю в іпотеку майно, а саме: нежилий будинок (літ. А), загальною площею 28 539,50 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, будинок 13б, та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піддубною С.П. за реєстровим № 6871.

Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2017 №108256715 свідчить, що 19.12.2017 в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки зареєстровано право власності ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на об`єкт нерухомого майна - громадський центр з об`єктами (в літ. А), загальною площею 28 539,5 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, будинок 13Б.

03.01.2018 право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за Компанією «Артпрогруп ЛТД» на підставі рішення Господарського суду Київської області від 09.11.2017 у справі №911/3095/17, що підтверджується витягом з реєстру від 06.01.2018 №110055706.

15.01.2018 за Приватним акціонерним товариством «Банкомзв`язок» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на трансформаторну підстанцію 6079 загальною площею 62,3 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000) та на трансформаторну підстанцію 6080, загальною площею 62,5 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000), які знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13Б. Вказані обставини підтверджуються долученими до позову витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.01.2018 №№ 110604951, 110620385.

19.01.2018 Товариство та ТОВ «Шейк» склали акт приймання-передачі майна, згідно з яким Товариство передало до статутного капіталу ТОВ «Шейк» трансформаторну підстанцію 6079 загальною площею 62,3 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000) та трансформаторну підстанцію 6080 загальною площею 62,5 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000), які знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13Б.

На підставі вказаного вище акта прийому-передачі майна, що вноситься учасником до статутного капіталу ТОВ «Шейк», 19.01.2018 за ТОВ «Шейк» зареєстровано право власності на зазначені трансформаторні підстанції, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.01.2018 №№ 111510011, 111516892.

23.02.2018, у зв`язку зі скасуванням постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2018 рішення Господарського суду Київської області від 09.11.2017 у справі №911/3095/17, право власності на об`єкт нерухомого майна - громадський центр з об`єктами (в літ. А) загальною площею 28 539,5 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, будинок 13Б, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відновлено за ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії».

06.12.2023, у зв`язку із виходом Товариства зі складу ТОВ «Шейк», трансформаторні підстанції №№ 6079 та 6080 повернуто у власність Товариства; на підставі акта приймання-передачі майна зі статутного капіталу від 05.12.2023 за Товариством зареєстровано право власності на трансформаторну підстанцію 6079 загальною площею 62,3 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000) та трансформаторну підстанцію 6080 загальною площею 62,5 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000), які знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13Б. Такі обставини підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав від 11.12.2023 №№ 357838599, 357861030.

15.08.2023 Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» (продавець), який є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «СБЕРБАНК», та Завод (покупець) відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону GFE001-UA-036 від 15.06.2023, уклали договір №G18N020026/2 купівлі-продажу (нерухоме майно) (далі - договір від 15.06.2023), згідно з п. 1.1 якого продавець передає майно, вказане у п. 1.2 цього договору, у власність покупцю, а покупець приймає майно і сплачує за нього обумовлену грошову суму в розмірі та в порядку, передбаченому договором.

Предметом купівлі-продажу за вказаним договором є нерухоме майно: нежилий будинок - громадський центр з об`єктами (в літ. А) загальною площею 28539,5 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 (далі - нерухоме майно). Право власності продавця на нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2017 (номер запису про право власності 24034900). Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, яка знаходиться в м. Києві, Голосіївський район, проспект Академіка Глушкова, 13/2, загальною площею 3,4157 га, що передана в оренду згідно договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 27.12.1999, зареєстрованого в реєстру за №6290 та зареєстрованого Київським міським управлінням земельних ресурсів 15.02.2000 за №79-6-00002 із змінами та доповненнями, з цільовим призначенням - для експлуатації та обслуговування нерухомого майна, яка не перебуває у власності або користуванні продавця (п. 1.2 договору від 15.06.2023).

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що з відповіді Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 02.10.2024 №074/07/1-3635 йому під час розгляду справи №910/6350/24 стало відомо про державну реєстрацію права власності Товариства у 2018 році на трансформаторні підстанції №№6079, 6080, які знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13Б.

Завод вважає, що реєстрація вказаних трансформаторних підстанцій за Товариством відбулася за відсутності правовстановлюючих документів, що свідчить про вибуття майна з володіння власника поза його волею. Позивач зазначає, що єдиним правовстановлюючим документом на трансформаторні підстанції №№6079, 6080 є Акт №351, при цьому останні не є новоствореним майном, а є приналежними спорудами до основного об`єкта (ТРЦ «Магелан»).

На підтвердження доводів про неподільність спірних трансформаторних підстанцій та громадського центру (ТРЦ «Магелан») позивач надав суду, зокрема, висновок експертів від 20.08.2021 № 31523/19-42/25957-25963/21-42 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у господарській справі № 910/8101/18.

Згідно з висновками експертів щодо спірного майна:

1) трансформаторна підстанція 6079, площею 62,3 кв. м, реєстраційний номер 000, номер запису про право власності 24502144, є окремим об`єктом нерухомості, який пов`язаний спільними комунікаціями з приміщеннями будівлі літ. А (ТРЦ «Магелан») за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 13-Б. Функціонування трансформаторної підстанції 6079 та основного об`єкта (нежитлового будинку - громадського центру з об`єктами (в літ. А), загальною площею 28 539,5 кв. м, що розташовані за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13-Б відокремлено є неможливим;

2) трансформаторна підстанція 6080, площею 62,5 кв. м, реєстраційний номер 000, номер запису про право власності 24502930, є окремим об`єктом нерухомості, який пов`язаний спільними комунікаціями з приміщеннями будівлі літ. А (ТРЦ «Магелан») за адресою: м. Київ, просп. Академіка Глушкова, 13-Б. Функціонування трансформаторної підстанції 6080 та основного об`єкта (нежитлового будинку - громадського центру з об`єктами (в літ. А), загальною площею 28 539,5 кв. м, що розташовані за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13-Б відокремлено є неможливим;

7) враховуючи, що трансформаторна підстанція 6079, площею 62,3 кв. м, та трансформаторна підстанція 6080, площею 62,5 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Глушкова Академіка, 13-Б, запроектовані, побудовані та введені в експлуатацію в комплексі з основною будівлею літ. А ТРЦ «Магелан», вони є приналежними (допоміжними) до основного об`єкту спорудами;

8) трансформаторна підстанція 6079 площею 62,3 кв. м та трансформаторна підстанція 6080 площею 62,5 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Глушкова Академіка, 13-Б, не є об`єктами нового будівництва;

9) трансформаторна підстанція 6079 площею 62,3 кв. м та трансформаторна підстанція 6080 площею 62,5 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Глушкова Академіка, 13-Б, запроектовані, побудовані та введені в експлуатацію як допоміжні частини, необхідні для функціонування основного об`єкта - будівлі літ. А.

Завод вважає, що за таких обставин існують підстави для витребування з володіння Товариства в порядку ст. 387, 388 ЦК України трансформаторних підстанцій №№6079, 6080, які знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13Б, у володіння позивача як власника громадського центру з об`єктами, придбаного за Договором від 15.06.2023.

Товариство, у свою чергу, зазначило, що воно є законним власником трансформаторних підстанцій №6079, 6080, які були та залишаються окремими, самостійними та належним чином зареєстрованими об`єктами нерухомого майна. Відповідач повідомив, що спірні трансформаторні підстанції жодним чино м не відчужувались на користь ДП «Край Проперті» та інших осіб, а відповідно, вони не могли бути передані в іпотеку АТ «Сбербанк» (наразі - АТ «Міжнародний резервний банк») та переходити у власність Банку.

На підтвердження власної позиції та на спростування доводів Заводу (в т. ч. висновку експертів від 20.08.2021 № 31523/19-42/25957-25963/21-42) Товариство надало:

1) висновок експертів №17/07-2018 від 30.07.2018 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи у справі №910/8101/18 (експерти Галієва О.М., Івлєва Н.П.), у якому зазначено, що за своїми показниками та відповідно до положень нормативно-правових та законодавчих актів України будівлі ТП 6079 та ТП 6080, які розташовані за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13Б, є окремими об`єктами нерухомого майна та не є невід`ємною частиною нежилої будівлі (літ. А) загальною площею 28 539,5 кв. м, розташованого за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 13Б (ТРЦ «Магелан»); заміна ТП 6079 та ТП 6080 на інші альтернативні джерела енергопостачання не вплине на функціонування (експлуатацію згідно цільового призначення) ТРЦ «Магелан»; заміна існуючого підключення ТРЦ «Магелан» до інших (альтернативних) джерел енергопостачання технічно можлива;

2) консультаційно-інформативний висновок судового експерта Маркуса Я.І. №1/10-21 від 01.10.2021, у якому наведено оцінку висновків експертів №17/07-2018 від 30.07.2018 та від 20.08.2021 №31523/19-42/25957-25963/21-42 та зазначено, що трансформаторні підстанції 6079 та 6080 є самостійними об`єктами нерухомого майна;

3) висновок експерта №1/10 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 09.03.2023 (судовий експерт Мазурова В.В.), яким також підтверджено можливість функціонування та використання за призначенням ТРЦ «Магелан» без спірних трансформаторних підстанцій 6079, 6080.

Відповідач повідомляє, що спірні трансформаторні підстанції будувались ним одночасно із ТРЦ «Магелан» і вводилися в експлуатацію відповідно до акта про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта №351 від 26.12.2003. Однак торговий центр та трансформаторні підстанції були зареєстровані як три окремих об`єкта нерухомості. Тобто, ТРЦ «Магелан» був відчужений Товариством на користь ДП «Край Проперті» за договором купівлі-продажу від 24.12.2004, тоді як трансформаторні підстанції №6079, 6080 залишились у власності Товариства.

За доводами Товариства, Завод ніколи не набував право власності на спірні об`єкти нерухомості, а тому віндикаційний позов про витребування майна не може бути заявлений ним щодо спірних об`єктів.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення закріплено у ст. 321 ЦК України.

Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом (п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 ЦК України).

У постанові від 20.06.2018 у справі №369/5240/16-ц Верховний Суд щодо приналежності трансформаторної підстанції до основної речі (будинку) та відсутності можливості розглядати її як окремий об`єкт права власності виснував таке.

Згідно з положеннями ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» трансформаторна підстанція - це електрична установка відкритого або закритого типу, призначена для розподілу або перетворення електричної енергії.

Профільний Закон України «Про електроенергетику» (зокрема стаття 1) дає підстави стверджувати, що трансформаторна підстанція (ТП) є електроустановкою, тобто комплексом устаткування і споруд (споруди).

Інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.

До інженерних споруд відносяться: транспортні споруди (залізниці, шосейні дороги, злітно-посадкові смуги, мости, естакади тощо), трубопроводи та комунікації, дамби, комплексні промислові споруди, спортивні та розважальні споруди та т. ін. Трансформаторні станції та підстанції місцевих електромереж відповідно до Державного класифікатора будівель і споруд належать до інженерних споруд.

Визначення трансформаторної підстанції наведене у ДГС 24291-90 «Електрична частина електростанції та електричної мережі. Терміни та визначення». Відповідно до ДГС 24291-90 електрична підстанція - це електроустановка, призначена для прийому, перетворення і розподілу електричної енергії, складається з трансформаторів або інших перетворювачів електричної енергії, пристроїв управління, розподільних і допоміжних пристроїв по ДГС 19431. У свою чергу, трансформаторна підстанція - це електрична підстанція, призначена для перетворення електричної енергії однієї напруги в енергію іншої напруги за допомогою трансформаторів.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду погодилась з висновком суду апеляційної інстанції про те, що трансформаторна підстанція призначена для обслуговування багатоквартирного житлового будинку та становить одне ціле з ним, а тому згідно зі ст. 186 ЦК України є приналежністю основної речі (будинку), має слідувати за нею, що виключає можливість розглядати її як окремий об`єкт права власності. Законом не передбачено самостійне відчуження інженерних споруд, які складають єдине ціле з жилим багатоквартирним будинком, та визнання права власності на такі споруди.».

При цьому слід зазначити, що новоствореним об`єктом нерухомості може вважатись виключно такий, що був створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, неможливо визнати новоствореним нерухомим майном об`єкт нерухомого майна, що являє собою вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами, що узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 18.04.2018 у справі №910/4650/17.

Також подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 06.07.2016 у справі № 6-1213цс16 та Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №29/5005/6381/2011.

Суд встановив, що Завод придбав ТРЦ «Магелан» за договором купівлі-продажу від 15.05.2023. На думку позивача, спірні трансформаторні підстанції 6079, 6080 є невід`ємною частиною ТРЦ, а здійснена Товариством у 2018 році реєстрація права власності на спірні трансформаторні підстанції як окремі об`єкти нерухомого майна є неправомірною.

У свою чергу Товариство вважає, що трансформаторні підстанції 6079, 6080 є окремими від ТРЦ «Магелан» об`єктами нерухомого майна та не є приналежністю ТРЦ «Магелан».

З наявних у справі матеріалів суд встановив, що відповідно до акта про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта №351 від 26.12.2003, який Товариство визнає як правовстановлюючий документ на спірні трансформаторні підстанції, трансформаторні підстанції 6079, 6080 визначені як вбудовані приміщення до громадського центру.

Оцінюючи надані сторонами висновки експертів щодо спірних трансформарних підстанцій, суд виходить з такого.

Стаття 98 ГПК України визначає, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав.

Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 86 ГПК України. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 ГПК України).

Суд встановив, що як поданий позивачем висновок експертів від 20.08.2021 №31523/19-42/25957-25963/21-42, так і подані відповідачем висновки експертів №17/07-2018 від 30.07.2018 та №1/10 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 09.03.2023, складені для подання до суду в межах справи № 910/8101/18.

Висновок експертів від 20.08.2021 №31523/19-42/25957-25963/21-42 складений за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2019 у справі №910/8101/18 у зв`язку з наявністю у вказаній справі двох діаметрально протилежних висновків, а саме - висновку експертів №17/07-2018 від 30.07.2018 та іншого висновку, поданого суду ПАТ «Сбербанк».

Та обставина, що висновок експертів від 20.08.2021 №31523/19-42/25957-25963/21-42 складений за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у межах іншої судової справи, не свідчить про недопустимість вказаного висновку експерта, адже сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у справі, який слід оцінити у сукупності із іншими доказами у справі.

Висновок №1/10 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 09.03.2023 (судовий експерт Мазурова В.В.) не береться судом до уваги, оскільки у ньому відсутні дані щодо безпосереднього дослідження (огляду) спірних трансформаторних підстанцій, а експертиза проводилася виключно шляхом аналізу первинних документів та технічної документації.

Також суд не бере до уваги консультаційно-інформативний висновок судового експерта Маркуса Я.І. №1/10-21 від 01.10.2021, оскільки такий документ не вважається висновком експерта у розумінні ст. 98 ГПК України, а є лише оцінкою висновків двох інших експертиз.

Враховуючи наведене, суд приймає висновок експертів від 20.08.2021 №31523/19-42/25957-25963/21-42 як належний та допустимий доказ відповідно до ст. 76, 77 ГПК України на підтвердження спірної у цій справі обставини, що трансформаторні підстанції 6079, 6080 є частиною ТРЦ «Магелан».

Суд відзначає, що ані акт №351, ані Акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 01.04.2024 №58 не містять відомостей про введення в експлуатацію спірних трансформаторних підстанцій як окремо збудованого майна.

У вказаних документах не визначено окремо площі вказаних об`єктів, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що їх включено до загальної площі ТРЦ «Магелан». Також матеріали справи не містять окремого від того, що було видане Товариству 09.04.2004 на весь торговий центр, свідоцтва про право власності на спірні трансформаторні підстанції.

Виходячи з правової природи приналежності, вона не може бути самостійним (окремим) об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.08.2021 у справі №914/1049/18.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що спірні трансформаторні підстанції є приналежністю до громадського центру з об`єктами (ТРЦ «Магелан»), яке набуто позивачем одночасно із набуттям права власності на вказаний громадський центр за договором від 15.06.2023, що відповідає положенням ст. 186, 190, 316 ЦК України.

Крім того, державна реєстрація права власності Товариства на спірні трансформаторні підстанції проведена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.01.2018 №39200166 (реєстрація ТП 6079) та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.01.2018 №39202199 (реєстрація ТП 6080). При цьому акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта №351 від 26.12.2003, техпаспорт на трансформаторну підстанцію №6079 від 05.01.2018 та техпаспорт на трансформаторну підстанцію №6080 від 05.01.2018, на які відповідач посилається як на правовстановлюючі документи щодо права власності останнього на спірне майно, не визначені підставами проведених державних реєстрацій.

Отже, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.01.2018 №39200166 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.01.2018 №39202199, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав відповідача, не є тими юридичними фактами, які породжують виникнення права власності на спірне майно.

Завод обрав способом захисту своїх порушених прав власності витребування майна (трансформаторних підстанцій) із чужого незаконного володіння за приписами ст. 387, 388 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив про обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки право власності позивача підлягає захисту шляхом задоволення спрямованої до Товариства негаторної позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності на спірне майно.

При цьому місцевий суд зазначив, що судовому захисту в порядку статей 387, 388 Цивільного кодексу України підлягає право власності на окрему, самостійну річ, якою приналежність не є та не може бути в силу своєї правової природи. Тобто, віндикаційна позовна вимога може бути застосована лише щодо окремого індивідуально визначеного майна. За обставинами даного спору саме здійснення державної реєстрації прав відповідача порушує право власності позивача на спірні трансформаторні підстанції, як приналежність. Отже, право власності позивача підлягає захисту шляхом задоволення спрямованої до Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок» негаторної позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності на спірне майно.

Апеляційний суд з таким висновком місцевого суду не погоджується та вважає, що позивач обрав ефективний спосіб захисту, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикаційний позов (ст.387 ЦК) - це вимога про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння. Метою такого позову є повернення об`єкта права власності у володіння власника.

Віндикаційний позов має такі ознаки: подається власником або титульним володільцем; стосовно індивідуально визначених речей; зміст позову становить вимога про повернення речі; річ перебуває у володінні іншої особи (відповідача); річ перебуває в чужому володінні незаконно.

Натомість, негаторний позов (ст. 391 ЦК) - це вимога власника, який володіє річчю, про усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження нею. Й умовою його задоволення є встановлення протиправності дій відповідача. Якщо дії відповідача є правомірними або між сторонами існують договірні відносини, негаторний позов задоволенню не підлягає. При цьому позивач самостійно визначає спосіб, в який він вбачає можливим усунути виявлені порушення. Якщо негаторний позов визнано обґрунтованим, суд визначає дії, які має вчинити або не вчинювати відповідач для усунення порушень, і строк виконання цих дій.

Для розмежування віндикаційного та негаторного позовів одним з критеріїв є наявність або відсутність володіння майном у власника, який відповідно пред`являє негаторний чи віндикаційний позов для захисту порушеного права. Якщо у власника наявне володіння річчю, але існують перешкоди в розпорядженні чи користуванні, то його вимога має кваліфікуватися як негаторний позов. Натомість вимога власника, позбавленого володіння (фізичного, юридичного), який пред`являє вимогу про відновлення володіння, має кваліфікуватися як віндикаційний позов.

За висновками Великої Палати Верховного Суду (п. 43 постанови від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц) для володіння рухомим майном важливо встановити факт фізичного утримання речі, а володіння нерухомим майном може бути підтверджене фактом державної реєстрації права власності.

У п. 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 вказано, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У разі позбавлення власника володіння нерухомим майном це введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

За висновками Великої Палати Верхового Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №199/8324/19, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

У постанові від 22.01.2025 у справі №446/478/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Реєстру. Віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що у разі коли публічний власник втратив як фізичне, так і юридичне володіння (інша особа зареєструвала на своє ім`я право в Реєстрі), для захисту права власності має застосовуватися віндикаційний позов, тому задоволення вимоги про витребування спірних трансформаторних підстанцій з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає наведеним висновкам Великої Палати Верховного Суду, речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника, адже гарантуватиме особі повне відновлення порушеного права, відновить володіння позивачем його майном.

При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що у цій справі спірне майно набуло всіх формальних ознак окремого індивідуально визначеного майна через його відокремлену від основної речі державну реєстрацію, складення на нього окремих технічних паспортів.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

На переконання колегії суддів, задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позову є обґрунтованими, а обраний позивачем спосіб захисту - ефективним.

За таких підстав вимоги Заводу до Товариства підлягають задоволенню повністю.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За наведених вище обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги Заводу витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Товариство.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок» залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Птахоплемзавод «Коробівський» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/12907/24 задовольнити.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 у справі №910/12907/24 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Витребувати від Приватного акціонерного товариства "Банкомзв`язок" () на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Птахоплемзавод "Коробівський" () нерухоме майно - трансформаторну підстанцію-6079, що розташована в м. Києві, проспект Академіка Глушкова, будинок 13-б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), загальною площею 62,3 кв. м.

Витребувати від Приватного акціонерного товариства "Банкомзв`язок" () на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Птахоплемзавод "Коробівський" () нерухоме майно - трансформаторну підстанцію-6080, що розташована в м. Києві, проспект Академіка Глушкова, будинок 13-б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), загальною площею 62,5 кв. м.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Банкомзв`язок" () на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Птахоплемзавод "Коробівський" () 4 007,91 грн судового збору.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Банкомзв`язок" () на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Птахоплемзавод "Коробівський" () 6 011,87 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок», покласти на скаржника.

7. Справу №910/12907/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.07.2025.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак