РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2025Справа № 910/2154/25

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні господарську справу

за позовною заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс»

про стягнення 59 092,22 грн

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулося Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі -АТ «Укрзалізниця», відповідач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» (далі - ТОВ «Лемтранс», відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 59 092,22 грн за договором оренди нерухомого майна № ПР/ВЧД-162019-005/НКМ-дч від 24.07.2019.

Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо звільнення орендованого майна після припинення дії договору оренди, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача орендну плату за час фактичного користування майном у період з 01.11.2024 по 30.11.2024 в сумі 38 954,10 грн та неустойку у вигляді подвійної орендної плати за час прострочення зобов`язання з повернення майна за період 24.07.2024 по 30.11.2024 у сумі 20 138,12 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, у строк встановлений законом, надав відзив на позов, в якому проти заявлених вимог заперечив, вказав, що за невиконання обов`язку з повернення об`єкта оренди після припинення договору підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 785 ЦК України, тому за період з 24.07.2024 по 30.11.2024 він сплатив позивачу неустойку в розмірі подвійної орендної плати, а вимога про стягнення орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився, суперечить змісту правовідносин за договором оренди та регулятивним нормам ст. 759, 762, 763 ЦК України, ст. 283, 284, 286 ГК України. Також відповідач зазначив, що одночасне стягнення орендної плати та неустойки за прострочення повернення орендованого майна у вигляді подвійної орендної плати, нарахованих за один і той же період користування наймачем орендованим майном фактично є стягненням потрійного розміру орендної плати, що не узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства та ст. 41 Конституції України.

Розглянувши заяви учасників справи по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов АТ «Українська залізниця» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Установлено, що 24.07.2019 між АТ «Українська залізниця» (орендодавець) та ТОВ «Лемтранс» (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна № ПР/ВЧД-16-2019-005/НКМ-дч (далі - договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, загальною площею 263,3 кв. м, а саме: частину будівлі допоміжного корпусу першого поверху (літ. Б-2, прим. №№ 1-21, I, II) структурного підрозділу «Вагонне депо Кам`янське» регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Укрзалізниця», розташовану в м. Кам`янське Дніпропетровської області за адресою: вул. Енергетиків, будинок 28 б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 245, двоповерхового будинку загальною площею 716,9 кв. м, в тому числі коефіцієнт загальних площ 36,7 % згідно з планом за поверхами, відповідно до викопіювання з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору майно надається орендарю для його використання за цільовим призначенням - виробнича діяльність (проведення ремонту залізничного рухомого складу).

Згідно з п. 2.1 договору передача орендареві майна в користування здійснюється на підставі акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, складеного згідно з формою, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток 1). Майно вважається переданим орендодавцем орендарю з дати підписання акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (у разі наявності). При цьому ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження майна переходить до орендаря з дати підписання акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря.

Пунктом 2.4 договору визначено, що орендар не пізніше останнього дня строку дії цього договору зобов`язаний повернути, а орендодавець прийняти майно за актом приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця, що складається сторонами відповідно до форми (додатку 2 до цього договору). Майно має бути повернуто з усіма поліпшеннями, які неможливо відокремити від майна без нанесення шкоди цьому майну, в стані не гіршому, ніж на момент прийняття майна в оренду за актом приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, з урахуванням його нормального зносу.

Відповідно до п. 2.5 договору майно вважається повернутим орендодавцю з дати підписання акта приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (у разі наявності).

Згідно з п. 3.1 договору розмір орендної плати визначається за результатами електронних торгів (аукціону) і становить за 1 календарний місяць користування 1 кв.м. майна 54,87 грн, крім того ПДВ - 10,97 грн, а всього з ПДВ - 65,84 грн.

Загальний розмір орендної плати за 1 календарний місяць користування майном становить 14 447,00 грн, крім того ПДВ - 2 889,40 грн, а всього з ПДВ - 17 336,40 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (п. 3.2 договору).

Пунктом 3.4 договору передбачено, що орендна плата нараховується починаючи з дати передачі майна за актом приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря та сплачується орендарем щомісяця, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа місяця, що передує місяцю, за який здійснюється розрахунок. Невиставлення рахунку орендодавцем не звільняє орендаря від сплати орендної плати за договором. Нарахування орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування майном (п. 3.6 договору).

Згідно з п. 3.10 договору у разі припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує орендну плату до дати фактичного повернення майна за актом приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця включно. Закінчення строку дії цього договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити орендодавцю заборгованість з орендної плати, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи штрафні санкції.

Відповідно до п. 11.1 договору цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін з 24.07.2019 і діє до 23.07.2024 включно та до повного виконання зобов`язань у частині здійснення розрахунків. Договір припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (п. 11.7.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору об`єкт оренди був переданий орендодавцем орендарю за актом приймання-передачі майна від 24.07.2019, загальна площа приміщень, прийнятих в оренду: 263,3 кв. м, загальна балансова вартість 265 860,32 грн, інвентарний номер 001. Дата приймання-передачі майна в користування - 24.07.2019.

У подальшому, виходячи з умов укладеної сторонами угоди (п. 11.1), договір оренди нерухомого майна № ПР/ВЧД-16-2019-005/НКМ-дч від 24.07.2019 припинився з 24.07.2024 за закінченням строку, на який його було укладено.

Також судом встановлено, що 08.07.2024 позивач направив на адресу відповідача лист № 577, в якому вказав на необхідність прибути останньому 23.07.2024 для передачі майна з оренди та підписання актів приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця за адресою: м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28-Б.

Вказаний лист також містив посилання на повідомлення АТ «Українська залізниця» № ВЧДЕ-16 Придн-4/52 від 20.06.2024 про припинення дії договору оренди нерухомого майна № ПР/ВЧД-16-2019-005/НКМ-дч від 24.07.2019 у зв`язку з відсутністю наміру орендодавця продовжувати договірні відносини та про необхідність повернення орендованого майна до 23.07.2024.

23.07.2024 уповноваженими представниками позивача був складений акт № 1 про неявку орендаря для підписання актів приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця за договором оренди нерухомого майна № ПР/ВЧД-16-2019-005/НКМ-дч від 24.07.2019.

Отже судом установлено та не заперечується відповідачем, що ТОВ «Лемтранс» після закінчення строку дії договору (23.07.2024) орендоване майно позивачу не повернуло та продовжило користування цим майном у період з 24.07.2024 до 30.11.2024.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина 1 статті 762 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Отже, за змістом частини 1 статті 759 та частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що неповернення ТОВ «Лемтранс» об`єкта оренди за договором після закінчення строку його дії, є правовою підставою для застосування до відповідача неустойки, розрахованої за безпідставне користування об`єктом оренди після закінчення дії договору, відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача орендну плату за весь час фактичного користування майном за період з 01.11.2024 по 30.11.2024 в сумі 38 954,10 грн та неустойку в розмірі подвійної орендної плати в сумі 20 138,12 грн період з 24.07.2024 по 30.11.2024, нараховані після закінчення строку дії договору.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже зазначалося, відповідно до ч. 2 статті 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Вказані вимоги закону кореспондуються з положеннями пункту 8.7 договору оренди, в якому сторони погодили, що у разі невиконання обов`язку щодо повернення майна орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати за час прострочення зобов`язання щодо повернення.

Із матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідача позивач направляв претензії № ВПридн-02/2496 від 30.08.2024, № ВПридн-04/19 від 17.09.2024, № ВПридн-04/36 від 17.10.2024, № ВПридн-04/48 від 13.11.2024, № ВПридн-04/64 від 13.12.2024, № ВПридн-04/67 від 13.12.2024 про сплату орендної плати відповідно до п. 8.6 договору та неустойки у розмірі подвійної орендної плати на підставі п. 3.3 договору, враховуючи закінчення 23.07.2024 строку його дії та неповернення орендованого майна ТОВ «Лемтранс».

У відповідь на вказані претензії листами № 364-В від 07.10.2024, № 386-В від 14.10.2024, № 433-В від 06.11.2024 відповідач вказав, що сплатив позивачу неустойку в розмірі подвійної орендної плати з розрахунку орендної плати за базовий місяць без застосування п. 3.2 та 3.3 договору, оскільки строк дії договору закінчився, інші вимоги позивача вважав безпідставними.

Поряд з цим встановлено, що ТОВ «Лемтранс» перерахувало на розрахунковий рахунок позивача неустойку у загальній сумі 248 563,92 грн за період з 24.07.2024 по 30.11.2024, що підтверджується платіжними інструкціями № 7110 від 09.09.2024 на суму 15 064,48 грн, № 7893 від 11.10.2024 на суму 58 374,86 грн, № 8376 від 05.11.2024 на суму 58 374,86 грн, № 8863 від 27.11.2024 на суму 58 374,86 грн.

Таким чином матеріали справи свідчать, що відповідачем було сплачено у повному обсязі неустойку у розмірі подвійної орендної плати за період з 24.07.2024 по 30.11.2024. При цьому розрахунок неустойки щомісяця за період з 24.07.2024 до 30.11.2024 здійснювався самим позивачем та зазначався ним у претензіях, які щомісяця надсилалися відповідачу.

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з того, що правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Відтак користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) і регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 Цивільного кодексу України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 Цивільного кодексу України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Отже положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 Цивільного кодексу України).

З викладеного вбачається, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору оренди (до спливу строку його дії), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Водночас неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору оренди - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення вказаного договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Тому, яким би способом у договорі оренди не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення такого договору, такі правовідносини не можуть врегульовуватися іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільний кодекс України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений вказаною нормою).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії договору оренди не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Наведений підхід у регулюванні орендних правовідносин, вочевидь, не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, суд визнає обґрунтованими заперечення відповідача в частині неправомірності стягнення з нього за період з 01.11.2024 до 30.11.2024 потрійної орендної плати, а саме: орендної плати, розрахованої та заявленої до стягнення у даній справі, а також неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, розрахованої на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Крім того судом приймаються до уваги заперечення відповідача в частині безпідставності застосування положень пунктів 3.2 та 3.3 договору під час розрахунку неустойки за період з 24.07.2024 до 30.11.2024, оскільки договір є припиненим 23.07.2024 і всі його положення втратили свою дію, як і правова підстава для законного користування річчю.

За таких обставин суд вважає правомірною сплату відповідачем неустойки у сплаченому ним розмірі, водночас, підстави для стягнення нарахованої позивачем заборгованості з орендної плати - відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача орендної плати за час фактичного користування майном у сумі 38 954,10 грн та неустойки у вигляді подвійної орендної плати за час прострочення зобов`язання з повернення майна в сумі 20 138,12 грн є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» про стягнення 59 092,22 грн.

Повне рішення складене 07 липня 2025 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного рішення.

Суддя Головіна К.І.