УХВАЛА

11 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 918/1061/24(450/2429/24)

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Васьковського О. В.

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025

та рішення Господарського суду Рівненської області від 12.04.2025

у справі № 918/1061/24(450/2329/24)

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 , ОСОБА_3

про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру

та за зустрічним позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири, ?

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.06.2024 відкрито провадження у справі №450/2429/24 за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.12.2024 постановлено передати цивільну справу №450/2429/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири до Господарського суду Рівненської області на розгляд у межах справи №918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_3 .

Ухвалами Господарського суду Рівненської області від 07.02.2025 справу №450/2429/24 прийнято до свого провадження суддею Марачем В.В. та ухвалено здійснювати її розгляд у межах справи №918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_3 .

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 12.03.2025 у справі №918/1061/24(450/2429/24) відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову. Судові витрати за первісним позовом покладено на позивача - ОСОБА_2 . Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним попередній договір купівлі-продажу квартири, укладений 14.06.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Якимів О.А., зареєстрований у реєстрі за №5276. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1211 грн 20 коп. судового збору.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

20.06.2025 ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 та рішення Господарського суду Рівненської області від 12.03.2025 у справі № 918/1061/24(450/2330/24) в порядку статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Статтею 290 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Відповідно до п. 4, 6 ч. 2 ст. 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено судові рішення, що оскаржуються та вимоги особи, яка подає скаргу.

Разом з тим, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні кореспондуватися з повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими положеннями ст. 308 ГПК України, відповідно до яких суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1 - 6 частини першої цієї статті.

Аналіз положень зазначеної статті дає підстави для висновку, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію про те, які судові рішення оскаржуються та які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних рішень.

Проте подана касаційна скарга зазначеним вимогам не відповідає.

Як вбачається прохальної частини касаційної скарги, скаржником заявлено вимогу скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025, скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 12.03.2024 в частині вирішення спору за позовом ОСОБА_3 та прийняти у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, змінити рішення Господарського суду Рівненської області від 12.03.2024 в частині вирішення спору за позовом ОСОБА_2 шляхом виключення з мотивувальної частини висновків зазначених в касаційній скарзі.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 звертаючись до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою у справі 918/1061/24(450/2429/24) просив скасувати рішення в частині вирішення спору за зустрічним позовом ОСОБА_3 та прийняти у цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 . Розглянувши матеріали апеляційної скарги постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 12.03.2025 у справі №918/1061/24(450/2429/24) залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Отже, касаційну скаргу подано про перегляд судового рішення першої інстанції в частині вирішення спору за позовом ОСОБА_2 , яке в оскаржуваній частині не переглядалось апеляційним господарським судом.

Таким чином, заявнику касаційної скарги необхідно уточнити вимоги касаційної скарги.

Ураховуючи, що правильність оформлення касаційної скарги, її змісту та форми покладається саме на заявника касаційної скарги, а касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог чинного процесуального законодавства, тому підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу скаржнику необхідно чітко вказати норму права, висновок щодо застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і зазначити, в чому полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовній практиці.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу скаржник повинен вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 цього Кодексу скаржник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, висновок, який зробили суди попередніх інстанцій з цього питання (якщо він наявний), та обґрунтувати мотиви незгоди з таким висновком.

Оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник повинен зазначити, яке саме процесуальне порушення, передбачене частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу, призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати, яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Верховний Суд зауважує, що при поданні касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України касаційна скарга має містити зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19.

ОСОБА_1 , звертаючись з касаційною скаргою як підставу касаційного оскарження вказує п. 3 та п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, п. 6 ч. 1 ст. 310 ГПК України

Касатор, звертаючись з касаційною скаргою, зокрема, зазначає про неправильне застосування норм матеріально права та порушення норм процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (тобто п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України).

Скаржник мотивує, що на момент подання касаційної скарги, аналіз практики Верховного Суду не виявив наявності подібних справ з ідентичними фактичними обставинами та правовими питаннями, що дозволяє зробити висновок про відсутність постанов у справах із аналогічними фактичними обставинами та правовідносинами, що у свою чергу потребує правової визначеності в питанні застосування таких договірних конструкцій у контексті імперативних вимог положень Цивільного кодексу України.

Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник стисло виклав обставини справи, навів правове обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним та свою позицію щодо можливість вважати продовженим строк дії договорів у випадках, якщо сторони не здійснили волевиявлення спрямованого на відмову від продовження дії таких договорів та продовжують виконувати умови цих договорів після спливу строку.

На переконання скаржника положення п.5.2. договору простого товариства суперечить положенням абз.2 ч.1 ст.1139 ЦК України та є нікчемними, оскільки унеможливлюють отримання ОСОБА_1 , як учасником простого товариства будь-якого доходу, а відповідно й прибутку від спільної діяльності. За змістом положення п.5.2. договору простого товариства ОСОБА_1 на безкомпенсаційній основі позбавляється усіх прав в користь іншого учасника простого товариства. Це при тому, що договір простого товариства сторонами було укладено не тільки з метою будівництва і прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщення, а також і з метою отримання сторонами цього договору доходу у вигляді грошових коштів (п.1.1. договору простого товариства).

Також за доводами скаржника, враховуючи предмет і підстави заявлених позовних вимог, розгляд вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу квартири слід було здійснювати у порядку цивільного судочинства, оскільки позивачем заявлені вимоги немайнового характеру, які перебувають поза межами питань, які підлягають вирішенню у межах справи про неплатоспроможність ОСОБА_3 , безпосередньо не впливають на обсяг майна чи зобов`язань суб`єкта, щодо якого вирішується питання про неплатоспроможність.

Однак, на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, ОСОБА_1 чітко не зазначено яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також не обґрунтувано у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, до того ж скаржник не обґрунтував необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми.

Крім того, як вбачається із змісту касаційної скарги, ОСОБА_1 зазначає обставини, передбачені саме п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, але не вказує на таку підставу, зокрема, щодо наявності про висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 23.10.2019 у справі № 752/4361/15, від 05.10.2022 у справі № 707/149/22, від 15.03.2023 у справі № 711/7709/19, від 20.09.2023 у справі № 201/5683/22 у подібних правовідносинах (застосування ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, п. 8 ст. 20 ГПК України).

З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_1 містить суперечливі доводи щодо підстав касаційного оскарження.

При цьому слід враховувати, що Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам заявник. В іншому випадку вказане б призвело до порушення таких принципів цивільного процесу, як змагальності та диспозитивності.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 292 та статті 174 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статті 290 цього Кодексу, така скарга залишається без руху, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала із зазначенням строку на усунення скаржником недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

На виконання вимог цієї ухвали скаржнику необхідно надати письмові пояснення, де обґрунтувати підстави касаційного оскарження, а саме (1) чітко зазначити норму права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин у яких цей висновок відсутній, (2) зазначити в чому саме полягало неправильне застосування цієї норми права судами попередніх інстанцій у даній справі, (3) обґрунтувати необхідність формування касаційним судом висновку щодо застосування цієї норми для правильного вирішення саме тієї справи, у якій подано касаційну скаргу.

При цьому слід враховувати, що такі пояснення касатора за змістом мають лише конкретизувати підстави касаційного оскарження в межах раніше наведених доводів касаційної скарги, позаяк доповнення або зміна касаційної скарги згідно з приписами частини першої статті 298 ГПК України допускаються виключно протягом строку на касаційне оскарження.

Копії цих пояснень належить надіслати учасникам справи в порядку, передбаченому для надіслання копій касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 290 ГПК України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 та рішення Господарського суду Рівненської області від 12.03.2025 у справі № 918/1061/24(450/2429/24) залишити без руху.

2. Надати строк на усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення ухвали, а саме: уточнити вимоги касаційної скарги, (1) чітко зазначити норму права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин у яких цей висновок відсутній, (2) зазначити в чому саме полягало неправильне застосування цієї норми права судами попередніх інстанцій у даній справі, (3) обґрунтувати необхідність формування касаційним судом висновку щодо застосування цієї норми для правильного вирішення саме тієї справи, у якій подано касаційну скаргу.

3. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Васьковський