ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/4338/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючої судді Принцевської Н.М.;

Суддів: Савицького Я.Ф.; Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючої судді): Романенко Д.С.;

Представники сторін:

Від Селянського (фермерського) господарства "Родник" Гамар В.І.;

Від Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області - Бережна О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 (повний текст рішення складено 20.02.2025)

по справі №916/4338/24

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Родник"

до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

про визнання незаконним та скасування рішення, витребування земельної ділянки,

(суддя першої інстанції: Желєзна С.П., дата та місце ухвалення рішення: 10.02.2025, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

У вересні 2024 року Селянське (фермерське) господарство "Родник" (далі по тексту СФГ "Родник", Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту Мологівська сільська рада, Відповідач) про визнання незаконним та скасування рішення ради від 26.03.2024 №999-VIII Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з 01.02 для ведення фермерського господарства на 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; про витребування у Відповідача на користь Позивача земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0479, площею 18,1193 га, що належить Позивачу на праві постійного користування згідно Державного акта від 14.06.2000 серії II-ОД №019859.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилався на набуття ОСОБА_1 у постійне користування земельної ділянки згідно Державного акта від 14.06.2000 серії II-ОД №019859 для створення фермерського господарства, тобто СФГ Родник. Проте, після смерті у 2018 році засновника СФГ "Родник" Відповідачем були створені перешкоди адміністративного характеру у використанні земельної ділянки у зв`язку з її передачею у користування іншим особам без реєстрації цього права.

Позивач повідомляє, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.07.2022 року у справі №495/5191/21 позов ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем ОСОБА_1 , до Мологівської сільської ради про визнання права постійного користування землею було задоволено. Проте, постановою Одеського апеляційного суду від 26.12.2022, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 08.11.2023, рішення суду від 21.07.2022 у справі №495/5191/21 було скасовано, у задоволенні позову відмовлено з підстав перебування спірної земельної ділянки у користуванні СФГ Родник.

Вищенаведене, з урахуванням прийняття Мологівською сільською радою рішення від 26.03.2024 №999-VIII з порушенням вимог ч. 7 ст. 20 Земельного кодексу України, стало підставами для звернення Позивача до суду з відповідними позовними вимогами.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 у даній справі позовні вимоги задоволено частково; визнано незаконним та скасовано рішення Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 26.03.2024 року №999- VIII Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з 01.02 - для ведення фермерського господарства на 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:0479, розташованої за адресою: Мологівська сільська рада, Білгород-Дністровський район, Одеська область; стягнуто з Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на СФГ Родник судовий збір у розмірі 3028 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині витребування у Відповідача на користь Позивача земельної ділянкам з кадастровим номером :01:001:0479, площею 18,1193 га, що належить Позивачу на праві постійного користування згідно Державного акта від 14.06.2000 серії II-ОД №019859, господарський суд зазначив, що особа, яка не є власником майна, а лише його користувачем, не може пред`явити позов до власника про витребування майна на свою користь, оскільки віндикаційний позов пред`являється до суду з метою відновлення порушеного права власності. При цьому, суд зазначив, що невизнання Відповідачем права СФГ Родник може бути підставою для звернення до суду з позовом про визнання права постійного користування.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про правомірність часткового задоволення заявлених СФГ Родник позовних вимог шляхом визнання незаконним та скасування рішення Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 26.03.2024 року №999-VIII Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з 01.02 - для ведення фермерського господарства на 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:0479, розташованої за адресою: Мологівська сільська рада, Білгород-Дністровський район, Одеська область. В іншій частині позову суд відмовив, оскільки на переконання суду, Позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Частково не погоджуючись з таким рішенням, Мологівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 по справі №916/4338/24 за позовом Селянського (фермерського) господарства Родник до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення, витребування земельної ділянки в частині визнання незаконним та скасування рішення Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 26.03.2024 року №999- VIII Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з 01.02 - для ведення фермерського господарства на 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:0479, розташованої за адресою: Мологівська сільська рада, Білгород-Дністровський район, Одеська область, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 26.03.2024 року №999- VIII. В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 10.02.2025 року №916/4338/24 залишити без змін.

Апелянт вважає, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню у відповідності до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України за наступних обставин:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права.

На переконання Апелента, судом першої інстанції помилково не було взято до уваги, що запис про постійного користувача спірною земельною ділянкою, зареєстрованим за ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент прийняття оскаржуваного рішення Мологівською сільською радою було виключено, у зв`язку з відсутністю спадкоємців юридичної особи СФГ Родник, СФГ Родник не функціонувало та ним не сплачувались податки до місцевого бюджету, таким чином, у Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області не було обов`язку щодо погодження зміни цільового призначення спірної земельної ділянки з Позивачем.

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.07.2021 року № 264282506 правокористувачем земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0479 був зазначений ОСОБА_1 .

Апелянт звертає увагу суду, що протягом строку, встановленого для прийняття спадщини у СФГ Родник не було жодної особи з 2018 року по 2024 рік, яка успадкувала майнові права в юридичній особі СФГ Родник після смерті його засновника ОСОБА_1 , СФГ Родник фактично не функціонувало, не сплачувались податки, саме тому Мологівська сільська рада, діючи у відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, звернулась до державного реєстратора із заявою про виключення запису про користувача зазначеною земельною ділянкою, зареєстрованого за ОСОБА_1 як фізичною особою, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням державного реєстратора Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Арешкіної О.Д. від 03.05.2024 №72969575 запис щодо постійного користування, зареєстрованого за ОСОБА_1 було виключено.

Апелянт зазначає, що Мологівською сільською радою Білгород-Дністровського району було прийнято рішення щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки саме з метою її раціонального та ефективного використання. Доводи суду першої інстанції про те, що зміна цільового призначення спірної земельної ділянки була здійснена з метою намагання ради передати земельну ділянку у користування третім особам є голослівними та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

На переконання Скаржника, докази, на які посилається та які надала сторона Позивача щодо оброблення земельної ділянки, а саме фотофіксація, - є неналежними та недопустимими, та не можуть бути взяті судом до уваги як такі, що підтверджують обробку спірної земельної ділянки Позивачем, оскільки з них неможливо встановити, що на фотографіях зображена саме спірна земельна ділянка, адже фотографії зроблені без зазначення дати фотознімку, геолокації і без прив`язки до місцевості. Також дані докази не відповідають вимогам, які встановлені чинним господарсько-процесуальним законодавством щодо доказів.

Крім того, Відповідач вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції невірно застосував приписи статті 75 Господарського процесуального кодексу України та не врахував висновки щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду.

Апелянт також вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні помилково відхилив доводи Відповідача щодо суперечливої поведінки ОСОБА_2 під час розгляду справи №495/5191/21.

З огляду на зазначене, Апелянт вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, не розглянув всебічно, повно та об`єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; неналежним чином проаналізував правову природу спірних правовідносин, допустив неправильне тлумачення норм матеріального права, внаслідок чого висновки суду першої інстанції щодо розгляду позову не є законними та обґрунтованими, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення, яке підлягає скасуванню.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 по справі №916/4338/24 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/4338/24.

28.03.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 апеляційну скаргу Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 по справі №916/4338/24 залишено без руху; встановлено Мологівській сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду: доказів надсилання позивачу копії апеляційної скарги і доданих до неї документів, а також доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

11.04.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду через підсистему Електронний суд від Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої апелянт надав докази надсилання позивачу копії апеляційної скарги і доданих до неї документів, а також докази сплати судового збору у розмірі 3633,60 грн

14.04.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надійшли засобами поштового зв`язку за змістом ті ж самі усунення недоліків.

Крім того, 14.04.2025 від Селянського (фермерського) господарства "Родник" до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2025 відкрито з поновленням пропущеного процесуального строку апеляційне провадження за апеляційною скаргою Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 по справі №916/4338/24; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 по справі №916/4338/24.

02.05.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Селянського (фермерського) господарства "Родник" надійшов відзив на апеляційну скаргу разом з клопотанням про стягнення судових витрат за результатами розгляду справи.

Позивач вважає вимоги, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Так Позивач звертає увагу, що на думку Скаржника доводи суду першої інстанції що прийняття Відповідачем оскаржуваного сесійного рішення є намагання ради передати земельну ділянку у користування третім особам є помилковими. Разом з тим, в рамках судового провадження розглядалося клопотання Позивача про забезпечення позову, що було обґрунтоване фактом виявлення на офіційному сайті Відповідача - https://mologivska-gromada.gov.ua., в розділі «Документи» рішення Відповідача від 30.11.2024 №1088-VIII «Про проведення земельних торгів».

Згідно відповідного рішення (пункт 10 Додатку до рішення), незважаючи на наявність судового спору щодо земельної ділянки в рамках провадження №916/4338/24, Відповідач виставляє на земельні торги право оренди земельної ділянки загальною площею 18,1193 га. кадастровий номер :01:001:0479, яка є предметом судового розгляду в рамках провадження №916/4338/24 та яка згідно Держаного акту на право постійного користування землею від 14.06.2000 серії ІІ-ОД № 019859 належить Селянському (фермерському) господарству «Родник» на праві постійного користування земельною ділянкою.

Як вказує у відзиві Позивач, Відповідач у запереченні щодо заяви про забезпечення позову від 17.01.2025 №03.1-20/83 сам зазначає, що ймовірні обмеження (накладений арешт) на земельну ділянку «призведе до недоотримання місцевим бюджетом відповідних надходжень та порушення прав і законних інтересів нового орендаря спірної земельної ділянки». Сам Відповідач визнає факт наявності спору (спірна земельна ділянка) та визначає про необхідність дотримання прав нового орендаря.

Цільове призначення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, унеможливлює її передачу для на земельних торгах під оренду третім особам, що в свою чергу і стало першопричиною для прийняття Відповідачем оскаржуваного рішення від 26.03.2024.

Позивач у своєму відзиві також зазначає, що Відповідач не був обмежений жодним чином, як власник земельної ділянки, спростувати позицію (докази) Позивача, хоча б через проведення її обстеження у комісійний спосіб (депутатська комісія) щодо встановлення наявності (відсутності) посівів третіх осіб.

Скаржник не навів жодного належного обґрунтування відсутності у Позивача права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 18,1193 га. кадастровий номер :01:001:0479, яке підтверджується Держаним актом на право постійного користування землею від 14.06.2000 серії ІІ-ОД № 019859, що є чинним.

З огляду на зазначене, Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 розгляд апеляційної скарги Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 по справі №916/4338/24 призначено на 09.06.2025 об 11-30 год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.

02.06.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Селянського (фермерського) господарства "Родник" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2025 задоволено клопотання Селянського (фермерського) господарства "Родник" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №916/4338/24 поза межами приміщення суду; розгляд справи №916/4338/24 призначено на 09.06.2025 об 11-30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

06.06.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надійшла заява про застосування заходів процесуального примусу через некоректні висловлювання на адресу Відповідача у відзиві на апеляційну скаргу.

09.06.2025 у судовому засіданні, яке відбувалося в режимі відеоконференції протокольною ухвалою оголошено перерву до 07.07.2025 о 14-00 год.

17.06.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Селянського (фермерського) господарства "Родник" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 задоволено клопотання Селянського (фермерського) господарства "Родник" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №916/4338/24 поза межами приміщення суду; розгляд справи №916/4338/24 призначено на 07.07.2025 об 14-00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

За змістом абз. 2 ч. 10 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України якщо зі складу колегії суддів не може продовжувати розгляд справи суддя, який не є суддею-доповідачем у такій справі, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом, заміна такого судді з ініціативи судді-доповідача за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою з числа резервних суддів.

Враховуючи положення підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, підпунктів 2.3.25, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016, підпункту 3.2.1 пункту 3.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Південно-західному апеляційному господарському суді, у зв`язку з тим, що суддя - учасник колегії Діброва Г.І. перебуває у відпустці з 30.06.2025 по 01.08.2025 розпорядженням керівника апарату суду №96 від 04.07.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/4338/24.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 04.07.2025 визначено новий склад колегії суддів: головуюча суддя Принцевська Н.М., судді: Савицький Я.Ф., Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.07.2025 прийнято справу №916/4338/24 апеляційною скаргою Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 до свого провадження колегією суддів у новому складі.

07.07.2025 у судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції з`явились представники Позивача та Відповідача, які підтримали вимоги та доводи викладені ними письмово.

Крім того, судовою колегією у судовому засіданні розглянуто заяву представника Відповідача від 06.06.2025 про застосування заходів процесуального примусу та ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 відмовлено у її задоволенні.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки №03 від 10.01.2000, виданої виконавчим комітетом Випасненської сільської ради, на території сільської ради СФГ «Родник» користується земельною ділянкою загальною площею 20,00 га, з яких 2,00 га перебувають у власності, 18,00 га у постійному користуванні.

14.06.2000 Білгород-Дністровською районною радою народних депутатів на підставі рішення від 28.12.1999 було видано ОСОБА_1 . Державний акт на право користування землею серії ІІ-ОД № 019859, згідно якого землекористувачу виділено для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 18,12 га на території Випасненської сільської ради.

29.01.2000 за участю ОСОБА_1 , Випасненської сільської ради, Білгород-Дністровського районного відділу земельних ресурсів та представників суміжних власників землі і землекористувачів на виконання рішення Білгород-Дністровської районної ради від 28.12.1999 було складено акт встановлення в натурі меж земельної ділянки, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_1

21.01.2009 Відділом Держкомзему у Білгород-Дністровському районі Одеської області було видано довідку №181, згідно якої у користуванні СФГ «Родник» на території Випасненської сільської ради перебуває 20,12 га сільськогосподарських угідь.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-022 від 23.08.2022, а також інформаційної довідки №264282506 від 05.07.2021 земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0479, площею 18,1193 га, належить на праві комунальної власності Мологівській сільській раді; земельна ділянка передана у постійне користування ОСОБА_1 згідно Державного акта від 14.06.2000 серії II-ОД №019859, державна реєстрації іншого речового права, тобто права постійного користування проведена 31.10.2018.

При цьому, у витязі №НВ-022 від 23.08.2022 зазначено, що земельна ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення, вид цільового призначення земельної ділянки - 01.02 для ведення фермерського господарства.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.07.2022 у справі №495/5191/21 позов ОСОБА_2 до Мологівської сільської ради, за участю третьою особи: приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Драченко А.Ф., було задоволено, визнано за ОСОБА_2 право постійного користування земельною ділянкою площею 18,1193 га, кадастровий номер :01:001:0479, яка була виділена для ведення селянського (фермерського) господарства згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ОД №019859 від 14.06.2000 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30.04.2024 слідує, що право постійного користування земельною ділянкою було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Проте, постановою Одеського апеляційного суду від 26.12.2022, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 08.11.2023, рішення суду від 21.07.2022 у справі №495/5191/21 було скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Під час розгляду справи №495/5191/21 судами було встановлено, що у 1992 році ОСОБА_1 була виділена земельна ділянка для ведення фермерського господарства, з цією метою ОСОБА_1 було створено СФГ «Родник». Проте, у 1993 році рішення про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки було скасовано у зв`язку неправильним визначенням розмірів земельних ділянок. Поряд з цим, у 1999 році ОСОБА_1 знову була виділена земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Відмовляючи у задоволенні заявленого ОСОБА_2 позову суди першої та апеляційної інстанцій у межах справи №495/5191/21 дійшли висновку, що надання у 1992 році ОСОБА_1 земельної ділянки у постійне користування для ведення селянського фермерського господарства, створення у цьому ж році СФГ «Родник», здійснення ОСОБА_1 на наданій йому земельній ділянці господарської діяльності навіть після скасування рішення ради про виділення йому земельної ділянки, повторна передача вказаної ділянки у 1999 році у постійне користування у своїй сукупності підтверджують факт перебування ділянки у постійному користуванні саме СФГ «Родник».

30.11.2023 Мологівською сільською радою було прийнято рішення №948-VIII «Про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з « 01.02 - для ведення фермерського господарства» на «01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

26.03.2024 Мологівською сільською радою було прийнято рішення №999-VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з « 01.02 - для ведення фермерського господарства» на « 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», відповідно до якого рада затвердила проєкт землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0479, змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею « 01.02 - для ведення фермерського господарства» на « 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Копія проєкту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0479, розробленого ФОП Подавалкіним В.Ю. на замовлення Мологівської сільської ради наявна в матеріалах справи.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 29.05.2024 керівником СФГ «Родник» є ОСОБА_2 . При цьому, ОСОБА_2 одночасно є засновником СФГ «Родник», що підтверджується Статутом СФГ «Родник», затвердженим рішенням засновника №1/2024 від 14.05.2024.

Листом №03.1-20/822 від 04.07.2024 Мологівська сільська рада у відповідь на адвокатський запит, направлений в інтересах ОСОБА_2 , повідомила, що у останньої відсутні будь-які права на земельну ділянку. Поряд з цим, рада надала копію рішень від 26.03.2024 №999-VIII та від 30.11.2023 №948-УІП, копію проєкту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та інформацію щодо сплати земельних податків та зборів. Крім того, в матеріалах справи наявні інші листи Мологівської сільської ради, складені у відповідь на адвокатські запити.

З інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.08.2024 слідує, що право постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0479, площею 18,1193 га, за жодною особою не зареєстровано; вид цільового призначення земельної ділянки - 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

СФГ «Родник» на підтвердження факту використання земельної ділянки іншими особами за відсутності передбачених законом підстав було надано суду матеріали фотофіксації.

30.10.2024 (вже під час перебування у провадженні суду даного спору) Мологівською сільською радою було прийнято рішення «Про проведення земельних торгів у формі електронного аукціону» №1088-VIII, за змістом якого Відповідач вирішив провести земельні торги у формі електронного аукціону окремими лотами з продажу права оренди, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0479.

Отже, предметом заявлених Селянським (фермерським) господарством "Родник" позовних вимог є вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Мологівської сільської ради, витребування земельної ділянки на користь СФГ "Родник".

При цьому, судова колегія звертає увагу, що Апелянтом не оскаржується рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування земельної ділянки, а отже, в силу приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки висвітлені в абзаці 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

З аналізу вищезазначених норм, вбачається, що під час розгляду справи Позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів Позивача.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі ст. 7 Земельного кодексу України (в редакції Закону, чинного на момент видачі державного акту ІІ-ОД № 019859 від 14.06.2000) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Земельний кодекс України, прийнятий 25.10.2001, визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина 1 статті 92 Земельного кодексу України).

Конституційним Судом України у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі №1-17/2005 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) було вказано, що стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб (Постанова Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 (чинна до 23.07.2013). При цьому обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, передбачений пунктом 6 «Перехідних положень» Земельного кодексу України, визнано неконституційним.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 № 2009-XII (в редакції Закону, чинного на момент видачі державного акту ІІ-ОД № 019859 від 14.06.2000) після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.

Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.

Як зазначалось раніше, 14.06.2000 Білгород-Дністровською районною радою народних депутатів на підставі рішення від 28.12.1999 було видано ОСОБА_1 . Державний акт на право користування землею серії ІІ-ОД № 019859, згідно якого землекористувачу виділено для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 18,12 га на території Випасненської сільської ради.

При цьому, законодавством, чинним на дату видачі ОСОБА_1 . Державного акту про право постійного користування земельною ділянкою, було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас, одержання громадянином Державного акта, яким посвідчувалось право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Таким чином, законом не було передбачено право громадян використовувати земельну ділянку, надану в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

Судовою колегією встановлено, що після смерті ОСОБА_1 у 2018 році його дружина ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Мологівської сільської ради про визнання право постійного користування земельною ділянкою площею 18,1193 га, кадастровий номер :01:001:0479, за результатами розгляду якого рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.07.2022 року у справі №495/5191/21 позов було задоволено.

Разом з тим, постановою Одеського апеляційного суду від 26.12.2022, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 08.11.2023, рішення суду від 21.07.2022 у справі №495/5191/21 було скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Під час розгляду справи №495/5191/21 судами було встановлено, що у 1992 році ОСОБА_1 була виділена земельна ділянка для ведення фермерського господарства, з цією метою ОСОБА_1 у 1992 році і було створено СФГ «Родник». Проте, у 1993 році рішення про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки було скасовано у зв`язку неправильним визначенням розмірів земельних ділянок. Поряд з цим, у 1999 році ОСОБА_1 знову була виділена земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Відмовляючи у задоволенні заявленого ОСОБА_2 позову суди першої та апеляційної інстанцій у межах справи №495/5191/21 дійшли висновку, що надання у 1992 році ОСОБА_1 земельної ділянки у постійне користування для ведення селянського фермерського господарства, створення у цьому ж році СФГ «Родник», здійснення ОСОБА_1 на наданій йому земельній ділянці господарської діяльності навіть після скасування рішення ради про виділення йому земельної ділянки, повторна передача вказаної ділянки у 1999 році у постійне користування у своїй сукупності підтверджують факт перебування ділянки у постійному користуванні саме СФГ «Родник».

З викладених обставин суди апеляційної та касаційної інстанцій під час розгляду справи №495/5191/21 дійшли висновку, що незважаючи на створення СФГ «Родник» до дати видачі ОСОБА_1 земельної ділянки у постійне користування для ведення селянського фермерського господарства, таку ділянку слід все одно вважати такою, що надана для створення СФГ.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип правової визначеності включає й дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності судового рішення. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, тому сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини [рішення ЄСПЛ від 09.06.2011 у справі «Желтяков проти України» (Zheltyakov v. Ukraine), заява № 4994/04].

Відповідно до частин 4, 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 02.11.2021 у справі №917/1338/18, від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 910/11761/21 викладено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16, від 19.12.2019 у справі № 520/11429/17.

Отже, преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.

Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було би не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 910/4316/22, від 16.05.2023 у справі № 910/17367/20, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16.

Аналіз чинного законодавства та актуальної судової практики свідчить про те, що преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: ці обставини встановлені судовим рішенням лише у господарській, цивільній або адміністративній справі; ці обставини оцінені судом саме як обставина (юридичний факт) преюдиційного характеру та не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту); ці обставини містяться у мотивувальній частині рішення де, серед іншого, зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Саме така правова позиція зазначена у Постанові Верховного Суду від 18.06.2024 року по справі № 914/585/22.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, СФГ «Родник» не брало участі у справі №495/5191/21. Поряд з цим, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що наведені по тексту даного судового рішення обставини були встановлені стосовно Мологівської сільської ради, а, отже, в силу приписів ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України такі обставини мають преюдиційний характер, оскільки належали до предмета доказування у справі №495/5191/21, безпосередньо досліджувались і встановлювались судами, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Колегія суддів також звертає увагу, що питання встановлення права постійного користування земельною ділянкою за Позивачем вирішувалось судом першої інстанції у відповідності зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу, не тільки на підставі матеріалів судового провадження №495/5191/21, а на підставі наданих сторонами доказів відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє доводи Апелянта щодо невірного застосування судом першої інстанції приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України, як безпідставні та такі, що не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та виснує, що земельна ділянка площею 18,1193 га із кадастровим номером :01:001:0479 належить СФГ «Родник» на праві постійного користування. При цьому, власником такої ділянки є Мологівська сільська рада, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Поряд з цим, Апелянтом не надано належного обґрунтування відсутності у Позивача права постійного користування означеною земельною ділянкою, яке обґрунтоване Державним актом на право постійного користування землею від 14.06.2000 серії ІІ-ОД №019859.

Колегією суддів також відхиляються доводи Апелянта про невідповідність поведінки ОСОБА_2 , яка наразі є керівником та засновником СФГ «Родник», принципу добросовісності, з огляду на позицію останньої під час розгляду справи №495/5191/21, оскільки Відповідач безпідставно ототожнює двох різних за своїм статусом учасників цивільних відносин, тобто фізичну та юридичну особу.

При цьому, судова колегія зазначає, що правова позиція ОСОБА_2 під час розгляду справи №495/5191/21 не може бути підставою для відмови у задоволенні заявленого іншою особою, тобто СФГ «Родник», позову до Мологівської сільської ради у межах даної господарської справи.

Щодо доводів Апелянта стосовно необґрунтованості висновків суду про те, що зміна цільового призначення спірної земельної ділянки була здійснена з метою намагання ради передати земельну ділянку у користування третім особами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до (п. а) ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо: земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу.

Положеннями ч. 7 ст. 20 Земельного кодексу України визначено, що зміна цільового призначення земельних ділянок погоджується у разі: якщо земельна ділянка перебуває у користуванні на правах постійного користування, оренди, емфітевзису, суперфіцію, у заставі - із землекористувачем, заставодержателем (підпис якого на погодженні посвідчується нотаріально).

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для, зокрема, визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Як зазначалось раніше, 26.03.2024 Мологівською сільською радою було прийнято рішення №999-VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з « 01.02 - для ведення фермерського господарства» на « 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», відповідно до якого рада затвердила проєкт землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0479, змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею « 01.02 - для ведення фермерського господарства» на « 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що в порушення вимог ч. 7 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення спірної земельної ділянки не була погоджена Мологівською сільською радою з її постійним землекористувачем - СФГ «Родник».

Отже, колегія суддів відхиляє доводи Апелянта в цій частині та погоджується з вірними висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості доводів Позивача у цій частині.

При цьому, колегією суддів враховано, що 30.10.2024 (вже під час перебування у провадженні суду даного спору) Мологівською сільською радою було прийнято рішення «Про проведення земельних торгів у формі електронного аукціону» №1088-VIII, за змістом якого Відповідач вирішив провести земельні торги у формі електронного аукціону окремими лотами з продажу права оренди, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0479.

Апелянтом зазначено, що зміна цільового призначення спірної земельної ділянки здійснена з метою її раціонального та ефективного використання, а отже колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що наслідком прийняття рішення №999-VIII від 26.03.2024 є намагання ради передати земельну ділянку у користування тертім особам.

Судова колегія також відхиляє доводи Мологівської сільської ради про прийняття спірного рішення на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки обставина про відсутність осіб, які успадкували майнові права в юридичній особі СФГ «Родник» після смерті засновника ОСОБА_1 під час розгляду справи №495/5191/21 судами встановлена не була. Доводи Апелянта в цій частині фактично зводяться лише до довільного тлумачення судових рішень по справі №495/5191/21, оскільки рада продовжує заперечувати наявність у Позивача будь-яких прав на земельну ділянку.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку про правомірність висновку суду першої інстанції про задоволення заявлених СФГ «Родник» позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Мологівської сільської ради від 26.03.2024 №999-VIII «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з « 01.02 для ведення фермерського господарства» на « 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим висновок, викладений місцевим господарським судом у рішенні, яке переглядається в апеляційному порядку, в оскаржуваній частині є правомірним, а доводи Апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені Скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 по справі №916/4338/24 в оскаржуваній частині відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 по справі №916/4338/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 по справі №916/4338/24 залишити без змін.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено на підписано 11.07.2025 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош