ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2025 р. Справа №909/646/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.,

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Шатан Т.О.,

представники сторін: не з`явились,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Болехівської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок б/н від 07.02.2025 (вх. суду від 12.02.2025 № 01-05/365/25)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2024 (повне рішення складено 29.01.2025, суддя О.В. Малєєва)

у справі № 909/646/24

за позовом: Болехівської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок, м. Болехів, Івано-Франківська обл.

до відповідача: Болехівської міської ради Івано-Франківської області, м. Болехів,

Івано-Франківська обл.

про: визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21.01.2020 №19-50/20 про поновлення позивачу строку дії договору оренди земельної ділянки в частині зміни цільового призначення земельної ділянки та зобов`язання відповідача укласти додаткову угоду про продовження дії договору оренди земельної ділянки від 29.12.2009 на той самий строк і на тих самих умовах,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

Болехівська міська організація Українського товариства мисливців та рибалок звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Болехівської міської ради Івано-Франківської області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Болехівської міської ради від 21.01.2020 №19-50/20 про поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки Болехівській міській організації УТМР в частині зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :03:023:0140 для обслуговування "Будинку природи" загальною площею 0,1430 га, що розташована в м. Болехів по вул. О. Сухого Івано-Франківської області з 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (для обслуговування будинку природи) на 03.17 для розміщення та експлуатації закладів з обслуговування об`єктів рекреаційного призначення,

- зобов`язання Болехівської міської ради з дня набрання рішення суду законної сили у 20-ти денний строк укласти додаткову угоду до договору оренди землі від 25.12.2009, якою продовжити строк дії договору оренди земельної ділянки від 29.12.2009, кадастровий номер :03:023:0140, для будівництва та обслуговування "Будинку природи", загальною площею 0,1430 га, що розташована в м. Болехові по вул. О. Сухого Івано-Франківської області, Болехівській МО УТМР з визначенням цільового призначення земельної ділянки 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (для обслуговування будинку природи) та на той самий строк.

В обґрунтування позову зазначив, що між позивачем та відповідачем 25.12.2009 було укладено договір оренди земельної ділянки з цільовим призначенням землі іншого призначення, 08.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження строку дії договору. За рішенням відповідача від 21.01.2020 № 19-50/20 продовжено строк дії вказаного договору шляхом укладення додаткової угоди, проте цільове призначення земельної ділянки визначено "03.17 - для розміщення та експлуатації закладів з обслуговування об`єктів рекреаційного призначення".

Таким чином, позивач вважає, що оскаржуваним рішенням неправомірно змінено цільове призначення земельної ділянки, яке обумовило визначення ставки орендної плати 9% замість 3%.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що внаслідок неправильного визначення в рішенні відповідача від 21.01.2020 №19-50/20 виду цільового призначення земель розмір нормативної грошової оцінки Земельної ділянки був завищений у зв`язку із застосуванням Кф 2,0 замість Кф 0,7. Суд вказав, що застосування такої ставки не можна визнати обґрунтованим, оскільки позивач є громадською організацією, а громадська організація як форма громадського об`єднання є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Водночас суд попередньої інстанції дійшов висновку що вимога про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21.01.2020 №19-50/20 за умови чинності додаткової угоди до Договору від 19.02.2020 не здатна відновити порушене право позивача, а тому є неефективною.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача укласти додаткову угоду, суд першої інстанції вказав, що належним і ефективним способом захисту прав позивача у цьому випадку є вимога про зобов`язання відповідача з дня набрання рішенням суду законної сили у 20- ти денний строк укласти додаткову угоду до договору оренди землі від 25.12.2009, якою продовжити строк дії договору оренди земельної ділянки з визначенням цільового призначення земельної ділянки 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (для обслуговування будинку природи) та на той самий строк.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Не погодившись з рішенням, Болехівська міська організація Українського товариства мисливців та рибалок, звернулось до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2024 у справі № 909/646/24 та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов у повному обсязі.

Апелянт стверджує, що спірне рішення Болехівської міської ради є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки в такому рішенні неправильно визначено вид цільового призначення земель, внаслідок чого орендна плата зросла з 1 569,12 грн в рік до 35 730, 36 грн в рік.

Болехівська міська ради Івано-Франківської області подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу Болехівської міської організації Українського товариства мисливців і рибалок залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2024 року у справі № 909/646/24 залишити без змін.

Відповідач звернув увагу суду на той факт, що на підставі оскаржуваного рішення між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 29.12.2009 року, кадастровий номер :03:023:0140 для будівництва та обслуговування «Будинку природи».

Стосовно вимоги про укладення додаткової угоди, то відповідач зазначив, що така угода укладена 19.02.2020 року є чинною та нескасованою, оскільки рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.06.2024 у справі № 909/1127/23 відмовлено в задоволенні позову Болехівської міської організації українського товариства мисливців і рибалок до Болехівської міської ради Івано-Франківської області про визнання недійсною та скасування додаткової угоди від 19.02.2020 до договору оренди землі від 25.12.2009.

Рух справи в суді апеляційної інстанції:

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2025 справу № 909/646/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Болехівської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок б/н від 07.02.2025 (вх. суду від 12.02.2025 № 01-05/365/25) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2024 у справі № 909/646/24.

Процесуальний хід розгляду справи відображено у відповідних ухвалах суду.

Суд зауважує, що враховуючи клопотання обох сторін про відкладення розгляду справи, у зв`язку з можливим мирним врегулюванням спору, ухвалами від 22.04.2025, від 27.05.2025 було відкладено розгляд справи на достатній час для забезпечення процесуальних прав учасників судового процесу.

23.06.2025 до суду надійшло повторне клопотання апелянта про відкладення розгляду справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю представника.

Відповідач подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Колегія суддів вказує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Водночас суд враховує принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

На підставі викладеного, враховуючи належне повідомлення скаржника про дату, час і місце судового засідання, відсутність доказів на підтвердження викладених у клопотанні про відкладення обставин, беручи до уваги те, що явка представників учасників даної справи не була визнана обов`язковою, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю учасників справи, які не забезпечили явку своїх представників.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з встановленими судами у цій справі обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

Між Болехівською міською радою як орендодавцем та Болехівською МО УТМР як орендарем було укладено договір оренди землі від 25.12.2009 (далі Договір).

Згідно пунктом 1 Договору Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03:023:0140 для будівництва "Будинку природи", яка знаходиться вул. Сухого, м. Болехів, Івано-Франківська обл. (далі - Земельна ділянка).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0, 1430 га, в тому числі під проїздами, проходами, площадками (п. 2.).

Договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8.).

Відповідно до п. 9 Договору Орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі за земельні ділянки державної власності, що складає 5 відсотків від суми грошової оцінки 700, 52 грн в рік, що складає в місяць 58, 38 грн.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженим Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії (п. 10.).

Пунктом 13 Договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається один раз у рік (періодичність) у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок індексації; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Земельна ділянка передається в оренду для будівництва "Будинку природи" (п. 15.).

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 40.).

Договір зареєстровано у Державному реєстрі земель 25.12.2009 за № 19.

Сторони додатковою угодою від 17.06.2010 №19-ДС внесли зміни в Договір щодо розміру орендної плати (п. 9) і встановили, що орендна плата становить 3% від нормативної грошової оцінки землі і складає 1 569, 12 грн, що становить 130,76 грн в місяць.

На підставі заяви голови Болехівської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок від 08.11.2019 №3077/636361 про продовження строку Договору для обслуговування "Будинку природи" відповідач прийняв рішення від 21.01.2020 № 19-50/20 "Про поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки Болехівській міській організації Українського товариства мисливців і рибалок". В цьому рішенні вказано про поновлення строку Договору на 10 років шляхом укладення додаткової угоди до основного договору оренди землі із моменту його дії на земельну ділянку площею 0,1430 га по вул. О. Сухого у м. Болехові для обслуговування будинку природи - цільове призначення 03.17 - для розміщення та експлуатації закладів з обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

Відповідно до рішення Болехівської міської ради від 21.01.2020 № 19-50/20 та рішення від 30.05.2018 № 07-30/18 "Про внесення змін до рішення Болехівської міської ради від 24.05.2011 № 31-07/11 "Положення про ставки, порядок визначення та сплати орендної плати за землі комунальної власності територіальної громади міста Болехова" сторони уклали 19.02.2020 додаткову угоду до Договору, якою визначили нормативну грошову оцінку земельної ділянки - 397 004, 11 грн (п. 5), поновили термін дії даного договору на 10 років (п. 8), визначили орендну плата у розмірі 9% від нормативної грошової оцінки землі в розмірі 35 730, 36 грн в рік, що становить 2 977, 53 грн в місяць (п. 9).

Право позивача на оренду Земельної ділянки зареєстровано 16.03.2020 зі строком дії до 19.02.2030 з правом пролонгації (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.03.2020 № 204686873).

Позивач оспорював в судовому порядку додаткову угоду до Договору від 19.02.2020 з тих підстав, що колишній керівник позивача Кобецький Т.Б. цю угоду не укладав, особисто не підписував, на угоді відсутня печатка Болехівська МО УТМР.

Згідно з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.06.2024 у справі. № 909/1127/23, яке набрало законної сили, в задоволенні позову відмовлено.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:

За статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 зазначено таке:

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 9 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі №477/2330/18 (пункт 55)).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/190 (пункти 5.6, 5.9)). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі 908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44)). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36))".

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів.

Предметом позову у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21.01.2020 № 19-50/20 про поновлення позивачу строку дії договору оренди земельної ділянки в частині зміни цільового призначення земельної ділянки та зобов`язання відповідача укласти додаткову угоду про продовження дії договору оренди земельної ділянки від 29.12.2009 на той самий строк і на тих самих умовах.

В той же час, на підставі оскаржуваного позивачем рішення укладено додаткову угоду від 19.02.2020 до договору оренди землі та позивачем вжито заходів щодо реєстрації додаткової угоди, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речовою права від 19.03.2020 № 204686879 зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:023:0140 площею 0,143 га.

Таким чином, оскільки рішення органу місцевого самоврядування є підставою виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків фізичних та юридичних осіб, то такому разі вимога про визнання рішення незаконним може розглядатись як спосіб захисту порушеного цивільного права згідно із ст. 16 ЦК України, якщо фактично підставою пред`явлення позовної вимоги є оспорювання прав особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень (постанова ВП ВС від 19.06.2018 у справі

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що вимога про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21.01.2020 № 19-50/20 про поновлення позивачу строку дії договору оренди земельної ділянки за умови чинності додаткової угоди до Договору від 19.02.2020 не здатна відновити порушене право позивача, а тому є неефективною.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що неналежною є вимога про зобов`язання відповідача з дня набрання рішенням суду законної сили у 20- ти денний строк укласти додаткову угоду до договору оренди землі від 25.12.2009, якою продовжити строк дії договору оренди Земельної ділянки з визначенням цільового призначення земельної ділянки 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (для обслуговування будинку природи) та на той самий строк, адже у правовідносинах щодо поновлення договору оренди землі належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди з викладенням її змісту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 908/299/18).

Як слідує з правової позиції скаржника у цій справі, його доводи зводяться до незгоди з встановленою орендною платою в додатковій угоді у розмірі 9% від нормативно грошової оцінки, у зв`язку із зміною цільового призначення.

Суд звертає увагу апелянта на положення статті 30 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Слід також зазначити, що розмір орендної плати за земельні ділянки комунальної, державної власності встановлюються з врахуванням правової природи орендної плати як загальнодержавного податку, у Податковому кодексі України.

Враховуючи наведене, здійснивши послідовний аналіз правовідносин у цій справі, колегія суддів вважає, що належним і ефективним способом захисту прав позивача у цьому випадку може бути оспорювання додаткової угоди до Договору від 19.02.2020 відповідно до приписів ч. 1 ст. 203, ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України з наведених в цьому позові підстав, які є відмінними від підстав позову у справі № 909/1127/23.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обрання позивачем неналежного способу захисту у цій справі.

При цьому, незважаючи на те, що обрання неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові та у такому випадку суд не встановлює фактичні обставини справи по суті заявлених вимог, суд попередньої інстанції одночасно надав оцінку оскаржуваному рішенню та встановив неправильне визначення в рішенні відповідача від 21.01.2020 №19-50/20 виду цільового призначення земель та те, що розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки був завищений у зв`язку із застосуванням Кф 2,0 замість Кф 0,7.

За таких обставин, апеляційний суд констатує, що місцевий господарський суд правильно відмовляючи у задоволенні позову у цій справі з огляду на неналежний спосіб захисту, помилково надав оцінку позовним вимогам по суті спору.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез?ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що суд попередньої інстанції одночасно з висновком про обрання неналежного способу захисту позивачем встановив й фактичні обставини справи по суті заявлених вимог, то рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2024 у справі № 909/646/24 по суті спору (резолютивна частина) підлягає залишенню без змін з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

На підставі ст. 129 ГПК України сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Болехівської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок б/н від 07.02.2025 (вх. суду від 12.02.2025 № 01-05/365/25) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2024 у справі № 909/646/24 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Резолютивну частину рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2024 у справі № 909/646/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повну постанову складено 07.07.2025.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець