ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/5031/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання: Алієва К.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача Саєвська Т.П.,

від відповідача Романенко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

на рішення Господарського суду Одеської області від 12.03.2025, ухвалене суддею Желєзною С.П., м. Одеса, повний текст складено та підписано 24.03.2025

у справі № 916/5031/24

за позовом: Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паркова 22А»

про: стягнення 319 666,42 грн,

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2024 року Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі Порт) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паркова 22А» (далі ОСББ), в якому просило суд стягнути з останнього 319 666,42 грн.

Позов мотивований тим, що відповідач, будучи фактичним користувачем земельної ділянки по вулиці Паркова 22-А в м. Чорноморськ (кадастровий номер :02:025:0083, площею 0,219 га), яка передана позивачу у постійне землекористування (далі земельна ділянка), безпідставно зберігає у себе грошові кошти у вигляді земельного податку, який був сплачений до державного бюджету позивачем.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.03.2025 у даній справі у задоволенні позову Порту відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд виходив з того, що: в матеріалах справи відсутні докази припинення права постійного користування позивача; саме у позивача наявний обов`язок сплачувати земельний податок; у відповідача відсутні передбачені законом обов`язки оформлювати будь-які відносини з позивачем; позивач, будучи обізнаним з обставиною фактичного перебування у користуванні ОСББ земельної ділянки з 2016 року, не був позбавлений права у судовому порядку вирішити питання щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою;

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що фактичне користування спірною земельною ділянкою здійснює саме ОСББ, а сплата земельного податку є прямими витратами, які Порт несе в інтересах ОСББ. Отже оскільки ОСББ фактично користується ділянкою, не сплачуючи податок і не погоджуючи компенсацію, воно отримує безпідставне збагачення відповідно до статей 1212 1215 ЦК України;

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.04.2025 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали даної справи та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою до надходження даної справи з суду першої інстанції.

22.04.2025 матеріали даної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України як таку, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України та встановлено скаржнику 10-ти денний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання суду доказів доплати судового збору у розмірі 1149,60 грн (за належними реквізитами).

08.05.2025 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжну інструкцію від 07.05.2025 № 638 на суму 1149,60 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Одеської області від 12.03.2025 у справі № 916/5031/24 відкрито апеляційне провадження, встановлено відповідачу строк до 27.05.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено дану справу до розгляду на 03.06.2025 о 14:15 год.

За проміжок часу з 12.05.2025 по 27.05.2025 будь-яких заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, судове засідання, призначене на 03.06.2025 о 14:15 год, не відбулось.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 повідомлено учасників справи № 916/5031/24, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги відбудеться 08.07.2025 о 14:00 год.

24.06.2025 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Діброви Г.І. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 справу № 916/5031/24 прийнято до свого провадження вищевизначеним складом колегії суддів.

В судове засідання 08.07.2025 з`явились представники учасників справи.

В судовому засіданні колегія суддів, розглянувши поданий 24.06.2025 представником ОСББ відзив на апеляційну скаргу, а також клопотання про поновлення пропущеного строку на його подання, дійшла наступних висновків.

В силу ч. 1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Положеннями ч. 2 ст. 118 ГПК України унормовано, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України поновленим може бути процесуальний строк, встановлений законом, а встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Оскільки строк на подання відзиву на апеляційну скаргу встановлюється не законом, а судом, та відповідно до вимог процесуального закону може бути продовженим за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, а не поновленим, клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу не підлягає задоволенню.

Аналогічний сталий правовий висновок стосовно того, що встановлений судом процесуальний строк не підлягає поновленню, а може бути виключно продовжений за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, міститься у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 13.09.2023 у справі №910/6246/22, від 01.08.2022 у справі №910/16784/20 тощо

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення відзиву на апеляційну скаргу (вх.№1580/25/Д2 від 25.06.2025) без розгляду, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінку викладеним у ньому доводам.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольняти апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 12.03.2025 у справі №916/5031/24, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів цієї справи та встановлено судом, 02.11.2006 Іллічівським міським відділом земельних ресурсів видано ДП «Іллічівський морський торговельний порт» державний акт про право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №205048, згідно якого підприємству було передано у користування земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0083 за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Паркова, буд. 22-А, площею 0,219 га для будівництва 5-ти поверхового 40-ка квартирного житлового будинку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №916/2470/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2023, частково задоволено позов ОСББ «Паркова 22А» до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Управління державної реєстрації та правового забезпечення Виконавчого комітету Чорноморської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Міністерства: ДП «МТП «Чорноморськ» - скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 46019659 від 19.03.2019 про реєстрацію права власності на нежитлове вбудоване приміщення №45-Н, розташоване за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Паркова, буд. 22-А, загальною площею 736,7 кв. м.

Під час розгляду справи №916/2470/20 судами були встановлені наступні обставини:

- між АБ «Київська Русь» (Управитель), ДП «МТП «Чорноморськ» та фізичними особами було укладено договір про фінансування об`єкта будівництва із залученням коштів, наданих в управління Фонду фінансування будівництва №601-0, предметом якого було врегулювання цивільно-правових відносин сторін, пов`язаних з спорудженням об`єкта будівництва 5-ти поверхового 40-ка квартирного житлового будинку в м. Іллічівськ по вул. Паркова-22А за рахунок коштів, отриманих управителем в управління в порядку і на умовах, передбачених даним договором, введенням його в експлуатацію, та передачею об`єкта будівництва установникам;

- об`єкт будівництва введено в експлуатацію згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД01 від 26.08.2014, після чого за фізичними особами було зареєстровано право власності на відповідні квартири;

- 08.01.2016 установчими зборами співвласників багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: м. Іллічівськ, вул. Паркова, 22А, було прийняте рішення, оформлене протоколом №1, про створення ОСББ «Паркова 22А».

- державна реєстрація ОСББ «Паркова 22А» була проведена 18.01.2016;

- 06.05.2016 був підписаний акт приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, яким ДП «МТП «Чорноморськ» було передано на баланс ОСББ «Паркова 22А» 5-ти поверховий 40 квартирний будинок загальною площею 5026,4 (4289,7) кв.м., яка складається із загальної площі квартир та загальної площі допоміжних приміщень.

- 19.03.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 46019659 від 19.03.2019 про реєстрацію права власності на нежитлове вбудоване приміщення №45-Н, розташоване за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Паркова, буд. 22-А, загальною площею 736,7 кв.м.

- на підставі вказаного рішення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно був внесений запис про право власності №30752419 на вказане нежитлове приміщення за державою в особі Міністерства інфраструктури України.

За результатами вирішення справи №916/2470/20 суд дійшов висновку, що нежитлове вбудоване приміщення не є окремим об`єктом нерухомого майна, а відтак не могло бути зареєстроване на праві власності за державою в особі Міністерства інфраструктури України, а така реєстрація порушує право співвласників багатоквартирного будинку на допоміжне приміщення.

04.12.2023 Порт звернувся до ОСББ з листом, в якому запропонував укласти договір про відшкодування (компенсації) земельного податку на земельну ділянку на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна: 5-ти поверховий житловий будинок.

Листом від 11.01.2024 ОСББ відмовило в укладенні договору, посилаючись на доцільність вжиття саме позивачем заходів для припинення права постійного користування землею.

В подальшому, Порт неодноразово просив Міністерство розвитку громад та територій України розглянути питання про погодження добровільної відмови від права постійного користування земельною ділянкою, посилаючись на покладення на Порт тягаря зі сплати земельного податку.

Зокрема, листом від 11.10.2024 Міністерство розвитку громад та територій України у відповідь на листи ДП «МТП «Чорноморськ» щодо погодження добровільної відмови від права постійного користування земельною ділянкою та зняття майна з обліку підприємства, просило надати інформацію про причини укладення договору фінансування об`єкта будівництва, отриману вигоду від укладення договору, кількість працівників/робітників підприємства, які були довірителями та отримали у власність об`єкти інвестування.

В матеріалах даної справи також наявні витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 16.01.2020, 02.02.2021, 15.02.2022, 18.01.2023, надані Портом на підтвердження факту правомірності розрахунку земельного податку за користування земельною ділянкою.

Також позивачем надано суду податкові декларації з плати за землю 2016 2023 роки.

Згідно довідки Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 29.10.2024 у ДП «МТП «Чорноморськ» відсутній податковий борг, недоїмка зі сплати єдиного внеску, іншої заборгованості, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до розрахунку, складеного бухгалтером ДП «МТП «Чорноморськ», за 2016-2023 сума сплаченого до бюджету земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0083 становить 316666,42 грн.

Предметом позову у даній справі є вимога порту стягнути з ОСББ 316666,42 грн в порядку 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та зазначає наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення гл.83 цього Кодексу застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Необхідною умовою для застосування положень вказаної глави ЦК України є 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (п.6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, від 16.09.2022 у справі №913/703/20, на які посилається скаржник).

Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної/державної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Принцип платного використання землі передбачено ст. 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Колегія суддів враховує, що Верховний Суд, розглядаючи спори у сфері земельних відносин, заявлених на підставі положень гл. 83 ЦК України, неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі №925/230/17.

Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Надаючи оцінку заявленим в межах даної справи вимог, колегія суддів зазначає, що, кошти, що сплачуються позивачем (постійним землекористувачем) як земельний податок, не можуть вважатися отриманими відповідачем без достатньої правової підстави та збереженими у себе за рахунок позивача, оскільки:

По-перше, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування положення ч. 5 ст. 116 та ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України (щодо переходу права на земельну ділянку, яка перебувала на праві постійного користування, у зв`язку з набуттям іншою особою права власності на нерухоме майно, розташоване на частині цієї земельної ділянки), який викладено в постанові від 23.11.2023 у справі № 916/3030/22: «У разі набуття права власності на нерухомість, яка розташована на частині земельної ділянки, наданій іншій особі на праві постійного користування, право на оформлення землекористування для обслуговування такої нерухомості виникає автоматично в силу принципу єдності долі нерухомості і земельної ділянки та не вимагає отримання згоди постійного землекористувача».

Таким чином, набуття іншою особою речових прав на об`єкт нерухомості, зумовлює обов`язок останньої оформити користування відповідною земельною ділянкою (її частиною).

Кондикційні зобов`язання, через зволікання власника нерухомості в оформлені правоустановчих документів на землю, виникають між власником земельної ділянки та фактичним землекористувачем (власником розташованого на такій земельній ділянці об`єкта нерухомості).

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач не є власником спірних земельних ділянок, а здійснює щодо них лише право постійного користування.

На відміну від власника земельної ділянки, норми чинного законодавства, не визначають постійного землекористувача отримувачем плати за землю.

По-друге, саме позивач, як постійний землекористувач, в силу п.п. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України, є суб`єктом плати за землю у вигляді земельного податку.

Виходячи зі змісту підпункту 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 Податкового кодексу України, податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Отже, набувачем грошових коштів, сплачених як земельний податок, є відповідний бюджет, а не відповідач.

Фактично, позивач просить компенсувати за рахунок відповідача сплачений ним земельний податок, що не відповідає змісту правового регулювання ст.ст. 1212-1214 ЦК України.

Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, в той час як доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу приписів ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Одеської області від 12.03.2025 у справі № 916/5031/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повна постанова складена 14.07.2025.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Я.Ф. Савицький

Н.М. Принцевська