РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.07.2025Справа № 910/5559/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Тренд"

про стягнення 96 844,39 грн.

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Тренд" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу скрапленого газу №АК11НГ-УУБ/4-1-СГ від 16.12.2022 у розмірі 96 844,39 грн, з якої 70 010,34 грн - основна сума заборгованості, інфляційні витрати - 15 289,12 грн, 3 % річних - 11 544,93 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.05.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін), встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов, позивачу для подачі відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023, який набрав чинності 21.07.2023 та введений в дію 18.10.2023, внесено зміни до ряду статей ГПК України.

Частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Як вбачається з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» позивач та відповідач мають зареєстрований «Електронний кабінет» в підсистемі «Електронний суд» в Єдиній судовій інформаційно - телекомунікаційній системі.

Частиною 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З урахуванням зазначеного, ухвала Господарського суду міста Києва від 09.05.2025 про відкриття провадження у справі №910/5559/25 надіслана до Електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» в ЄСІТС.

З наявного в матеріалах справи повідомлення про доставку електронного листа, яка отримана з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що документ в електронному вигляді "ст.176 Ухвала про відкриття провадження у справі (без виклику сторін) по справі №910/5559/25 (суддя Літвінова М.Є.) було надіслано позивачу та відповідачу до електронного кабінету, дата отримання судом інформації про доставку документа в кабінет ЕС сторони: 13.05.2025.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Згідно абзацу 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, у відповідності до приписів статті 242 Господарського процесуального кодексу України, 13.05.2025.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.12.2022 року між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (продавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська універсальна біржа" (Біржа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Тренд" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу скрапленого газу № АК11НГ-УУБ/4-1СГ (далі - Договір), за умовами якого на комерційному аукціоні з продажу скрапленого газу № 11НГ-УУБ, що відбувся 16.12.2022 року, за результатами проведення торгів покупець купує у продавця газ нафтовий скраплений марки А власного виробництва.

Означений правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений відбитками печаток цих суб`єктів господарювання.

За умовами пункту 1.2 Договору покупець зобов`язується оплатити та прийняти скраплений газ на умовах цього Договору, а продавець зобов`язується передати покупцю скраплений газ відповідно до графіка поставки, вказаного у Додатку № 1 до цього Договору, загальною кількістю 300,000 тон.

Відповідно пунктів 2.1, 2.2 Договору, вартість скрапленого газу по даному Договору становить 11 252 957,94 грн., крім того ПДВ - 787 707,06 грн. Загальна сума Договору з урахуванням ПДВ становить 12 040 665,00 грн.

Ціна скрапленого газу, що поставляється по даному Договору, визначається за результатами аукціону відповідно до аукціонного свідоцтва.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що продавець передає скраплений газ покупцю по кількості і якості на умовах EXW - Качанівський ГПЗ в пунктах передачі та в терміни, зазначені в Додатку № 1 до цього Договору. Умови транспортування скрапленого газу покупцем - автотранспортом.

У Додатку № 1 до Договору, сторони погодили Графік поставки скрапленого газу у грудні 2022 р. - січні 2023 р. з терміном поставки скрапленого газу в кількості 300 тон: 3 декада грудня - 2-3 декада січня (з 21.12.2022 року по 31.01.2023 року).

За змістом пунктів 3.2-3.5 Договору, відвантаження скрапленого газу здійснюється після отримання продавцем оплати згідно п.5.2 цього Договору, за умови своєчасного подання транспортних засобів у зазначені в Додатку 1 терміни Право власності від Продавця до Покупця переходить з моменту видачі Продавцем видаткової накладної на відпуск скрапленого газу. Продавець має право в односторонньому порядку збільшувати або зменшувати обсяг відвантаження скрапленого газу в межах транзитної норми (до 3% при транспортований автотранспортом, до 2% при транспортуванні залізницею від визначеного даним Договором обсягу), що є підставою для здійснення відповідної доплати або зменшення суми оплати по даному Договору. З дати видачі Продавцем фактичної накладної на відпуск скрапленого газу ризик випадкової загибелі відвантаженого обсягу скрапленого газу несе Покупець.

Транспортування скрапленого газу з пунктів передачі, зазначених у Додатку 1, Покупець забезпечує самостійно або за окремими договорами, укладеними Покупцем з транспортними (транспортно-експедиційними) організаціями. Надання транспорту для відвантаження придбаного обсягу скрапленого газу протягом декади Покупець забезпечує за додатковим узгодженням з Продавцем. Вартість послуг за транспортування залізничних цистерн з залізничної станції з пункт наливу та в зворотному напрямку, входить в ціну скрапленого газу

Вартість послуг по наливу скрапленого газу включено в ціну скрапленого газу. Продавець має право не поставляти скраплений газ в разі відсутності передоплати за скраплений газ відповідно до п. 5.2 цього Договору та невиконанні вимог, викладених в п.4.2.2 цього Договору.

Підпунктом 4.2.1 Договору визначено, що покупець зобов`язаний сплатити на рахунок продавця, визначений цим Договором, вартість скрапленого газу відповідно до пункту 5.2 цього Договору.

Згідно з пунктами 5.1, 5.2 Договору покупець проводить оплату газу по цьому Договору шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, вказаний у розділі 10 цього Договору.

Покупець здійснює попередню оплату за скраплений газ відповідно до пункту 5.1 Договору за наступним графіком:

- термін відвантаження: 3 декада грудня 2022 року - 4 816 266,00 грн. - протягом трьох банківських днів з дати підписання Договору;

- термін відвантаження: 1 декада січня 2023 року - 4 816 266,00 грн. - протягом трьох діб до початку декади;

- термін відвантаження: 2-3 декада січня 2023 року - 2 408 133,00 грн. - протягом трьох діб до початку декади.

Остання сума перераховується з урахуванням сплаченого Біржі гарантійного внеску в сумі 594 983,25 грн.

За умовами пункту 5.3 Договору Біржа перераховує продавцю гарантійний внесок, який вона отримала від покупця для участі в аукціоні, відповідно до пункту 4.3.1 цього Договору.

Відповідно до пункту 6.4 Договору якщо покупець не перерахував кошти у повному обсязі на рахунок продавця в терміни, визначені в пункті 5.2 Договору, гарантійний внесок покупця (отриманий продавцем відповідно до пункту 4.3.1 Договору в сумі, зазначеній у пункті 5.2 цього Договору) як штраф (компенсація) за неналежне виконання ним своїх зобов`язань, залишається у продавця. Сума гарантійного внеску вважається зарахованою в сплату штрафу з моменту отримання покупцем про це повідомлення продавця. Сплата покупцем штрафу не звільняє його від належного виконання взятих на себе зобов`язань та відповідальності за їх порушення.

Згідно з пунктом 9.1 Договору останній вступає в дію з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач у період з 05.01.2023-10.01.2023 передав, а відповідач - прийняв газ нафтовий скраплений марки А власного виробництва обсягом 692,09 тон на загальну суму 11 515 692,09 грн., що підтверджується видатковими накладними № ГРЦ-00039 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 17,960 тон вартістю 720 834,49 грн, № ГРЦ-00040 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 18,180 тон вартістю 729 664,31 грн, № ГРЦ-00041 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 18,020 тон вартістю 723 242,62 грн, № ГРЦ-00042 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 17,540 тон вартістю 703 977,55 грн, № ГРЦ-00056 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 17,820 тон вартістю 715 215,51 грн, № ГРЦ-00057 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 17,840 тон вартістю 716 018,21 грн, № ГРЦ-00058 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 17,560 тон вартістю 704 780,27 грн, № ГРЦ-00059 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 18,380 тон вартістю 737 691,42 грн, № ГРЦ-00060 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 18,180 тон вартістю 729 664,30 грн, № ГРЦ-00061 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 17,940 тон вартістю 720 031,77 грн, № ГРЦ-00062 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 18,220 тон вартістю 731 269,73 грн, № ГРЦ-00070 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 18,220 тон вартістю 731 269,73 грн, № ГРЦ-00071 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 17,920 тон вартістю 719 229,19 грн, № ГРЦ-00072 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 17,980 тон вартістю 731 269,73 грн, № ГРЦ-00076 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 17,680 тон вартістю 709 596,52 грн, № ГРЦ-00075 щодо передачі скрапленого газу в обсязі 17,480 тон вартістю 701 569,41 грн.

Судом встановлено, що відповідач здійснив оплату за отриманий газ у загальному розмірі 11 445 681,75 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних інструкцій від 03.01.2023 року № 46 на суму 4 680 205,20 грн. та від 06.01.2023 року № 50 на суму 6 765 476,55 грн.

Позивач вказав, що належним чином виконав договірні зобов`язань з поставки скрапленого газу, що підтверджується відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення Укрнафтою умов Договору.

Крім того, на виконання умов Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська універсальна біржа" перерахувало на користь позивача гарантійний внесок учасника - Товариства у розмірі 594 983,25 грн., про що свідчить копія платіжної інструкції № 238 від 22.12.2022 року.

Листами від 16.12.2022 року № 01/01-02/01/2132 та від 16.12.2022 року № 01/01-02/01/2133 позивач повідомив Товариство про те, що у зв`язку з недотриманням останнім умов оплати, визначених пунктом 5.2 Договору, Укрнафта залишає у себе гарантійний внесок покупця у розмірі 594 983,25 грн. як штраф (компенсацію) за неналежне виконання покупцем його зобов`язань за Договором.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказав, що відповідач не виконав свої зобов`язання за Договором купівлі-продажу скрапленого газу № АК11НГ-УУБ/4-1СГ від 16.12.2022 в частині повної оплати.

Позивач акцентував увагу суду на тому, що зважаючи на допущене відповідачем прострочення, відповідний гарантійний платіж у розмірі 594 983,25 грн. набув правового режиму штрафу та не враховувався в оплату основної суми боргу за Договору, про що позивач належним чином повідомив Товариство.

З огляду на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 96 844,39 грн, з якої 70 010,34 грн - основна сума заборгованості, інфляційні витрати - 15 289,12 грн, 3 % річних - 11 544,93 грн.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, доводів позивача не спростував.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні за змістом положення містяться у статті 712 Цивільного кодексу України, відповідно до яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як було вказано вище, на виконання умов Договору позивач у період з 05.01.2023-10.01.2023 передав, а відповідач - прийняв газ нафтовий скраплений марки А власного виробництва обсягом 692,09 тон на загальну суму 11 515 692,09 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних видаткових накладних.

Суд відзначає, що відповідач здійснив оплату за отриманий газ у загальному розмірі 11 445 681,75 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних інструкцій від 03.01.2023 року № 46 на суму 4 680 205,20 грн. та від 06.01.2023 року № 50 на суму 6 765 476,55 грн.

Позивач вказав, що належним чином виконав договірні зобов`язань з поставки скрапленого газу, що підтверджується відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення Укрнафтою умов Договору.

Відповідно до пункту 5.3 Договору Біржа перераховує продавцю гарантійний внесок, який вона отримала від покупця для участі в аукціоні, відповідно до пункту 4.3.1 Договору.

За умовами пункту 49 Порядку організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 570 (чинного на час укладення Договору), сума гарантійного внеску повертається покупцям протягом двох робочих днів після виникнення підстави для її повернення, а саме: 1) відхилення аукціонним комітетом заявки на участь в аукціоні; 2) відкликання покупцем заявки на участь в аукціоні до закінчення строку її подання; 3) повернення заявки на участь в аукціоні, що надійшла з порушенням строку її подання; 4) визнання переможцем аукціону іншого покупця; 5) визнання аукціону таким, що не відбувся.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку сума гарантійного внеску не повертається покупцю, а перераховується продавцю у повному обсязі в разі, коли: 1) покупець став переможцем аукціону, в тому числі в разі, коли він відмовився від підписання аукціонного свідоцтва або від укладення договору купівлі-продажу; 2) покупець подав заявку на участь у аукціоні, але не прибув для участі в ньому, а під час проведення електронного аукціону не зареєструвався в системі у визначений регламентом організації та проведення аукціону строк.

При цьому, за умовами пункту 51 означеного Порядку розрахунки між продавцем та покупцем проводяться з урахуванням суми гарантійного внеску, перерахованого покупцем на рахунок біржі. На вимогу продавця розрахунки за договором купівлі-продажу можуть проводитися через біржу. Продавець виконує свої зобов`язання щодо постачання нафти сирої, газового конденсату і скрапленого газу після надходження коштів від покупця у повному обсязі відповідно до умов договору купівлі-продажу.

Так, на виконання умов Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська універсальна біржа" перерахувало на користь позивача гарантійний внесок учасника - Товариства у розмірі 594 983,25 грн., про що свідчить копія платіжної інструкції № 238 від 22.12.2022 року.

Разом із тим, відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, покупець здійснює попередню оплату за скраплений газ відповідно до пункту 5.1 Договору за наступним графіком:

- термін відвантаження: 3 декада грудня 2022 року - 4 816 266,00 грн. - протягом трьох банківських днів з дати підписання Договору;

- термін відвантаження: 1 декада січня 2023 року - 4 816 266,00 грн. - протягом трьох діб до початку декади;

- термін відвантаження: 2-3 декада січня 2023 року - 2 408 133,00 грн. - протягом трьох діб до початку декади.

Остання сума перераховується з урахуванням сплаченого Біржі гарантійного внеску в сумі 594 983,25 грн.

Отже, відповідач зобов`язаний був здійснити перерахування грошових коштів позивачу за скраплений газ із терміном відвантаження 3 декада грудня 2022 року у строк до 22.12.2022 року, за скраплений газ із терміном відвантаження 1 декада січня 2023 у строк до 01.01.2023 року, за скраплений газ із терміном відвантаження 2-3 декада січня 2023 року - у строк до 11.01.2023 року.

Проте, у порушення умов Договору відповідач допустив прострочення означених платежів, перерахувавши позивачу грошові кошти на загальну суму 11 445 681,75 грн. лише 03.01.2023 року та від 06.01.2023 року (частково сплачено в розмірі 1813 149,75 грн).

Порушенням зобов`язання відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

За приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 6.4 Договору якщо покупець не перерахував кошти у повному обсязі на рахунок продавця в терміни, визначені в пункті 5.2 Договору, гарантійний внесок покупця (отриманий продавцем відповідно до пункту 4.3.1 Договору в сумі, зазначеній у пункті 5.2 цього Договору) як штраф (компенсація) за неналежне виконання ним своїх зобов`язань, залишається у продавця. Сума гарантійного внеску вважається зарахованою в сплату штрафу з моменту отримання покупцем про це повідомлення продавця. Сплата покупцем штрафу не звільняє його від належного виконання взятих на себе зобов`язань та відповідальності за їх порушення.

Судом встановлено, що листами від 16.12.2022 року № 01/01-02/01/2132 та від 16.12.2022 року № 01/01-02/01/2133 позивач повідомив Товариство про те, що у зв`язку з недотриманням останнім умов оплати, визначених пунктом 5.2 Договору, Укрнафта залишає у себе гарантійний внесок покупця у розмірі 594 983,25 грн. як штраф (компенсацію) за неналежне виконання покупцем його зобов`язань за Договором.

Наведені обставини підтверджуються наданими позивачем копіями відповідних описів вкладення у цінні листи, поштових накладних та рекомендованих повідомлень про вручення 10.05.2023 року та 12.05.2023 року поштових відправлень.

З матеріалів справи вбачається, що наведені листи були направлені позивачем як на адресу Товариства, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (04077, місто Київ, вулиця Дніпроводська, будинок 1-А, офіс 1), так і на адресу відповідача, вказану в розділі 10 Договору (14013, Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця Менделеєва, будинок 5А).

Оскільки умовами Договору прямо не передбачено, що листування між сторонами повинно здійснюватися виключно за адресами їх реєстрації (відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), суд приймає до уваги саме дату отримання відповідачем листа про зарахування гарантійного платежу в якості штрафу, направленого на визначену в розділі 10 Договору його адресу, а саме - 10.05.2023 року.

Відтак, зважаючи на вказані обставини справи, сума гарантійного внеску в розмірі 594 983,25 грн. у розумінні положень пункту 6.4 Договору вважається зарахованою Укрнафтою в якості штрафу з 10.05.2023 року.

Відповідачем жодних заперечень щодо заявленої позивачем основної суми боргу не було надано, а також доказів які б спростовували твердження позивача викладені у позові.

З огляду на вказані обставини, суд вважає, що сума основного боргу відповідача за поставлений йому скраплений газ, яка складає 70 010,34 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Укрнафти до Товариства в частині стягнення з останнього вказаної суми основного боргу.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат - 15 289,12 грн та 3 % річних - 11 544,93 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий п. 4 Порядку).

Умовами ст. 625 ЦК України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21 та від 26.01.2022 у справі № 910/18557/20.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум процентів річних та інфляційних втрат до повного виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок компенсаційних виплат не повністю відповідає приписам чинного законодавства в силу допущених методологічних помилок при визначенні бази нарахування, а тому, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, з урахуванням допущених помилок у визначенні бази нарахування, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а саме: 3 % річних - 8 492,60 грн, та інфляційні витрати - 12 569,85 грн.

У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1998 та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Верховний Суд відзначає, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Згідно з пунктом 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу чи відсутності прострочення ним виконання своїх грошових обов`язків за Договором.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ТРЕНД" (04077, місто Київ, вулиця Дніпроводська, будинок 1-А, офіс 1; ) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5; ) основну суму заборгованості - 70 010 грн. (сімдесят тисяч десять) 34 грн, інфляційні витрати - 12 569 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) 85 коп., 3 % річних - 8 492грн. (вісім тисяч чотириста дев`яносто два) 60 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2847 грн. (дві тисячі вісімсот сорок сім) 54коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Рішення складено та підписано: 11.07.2025.

СуддяМ.Є. Літвінова