ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2025 р. Справа №909/694/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кришталь М.Б.

розглянув апеляційну скаргу фізичної-особи підприємця Винника Віктора Дмитровича б/н від 12.05.2025,

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.04.2025, суддя Скапровська І. М., м. Івано-Франківськ, повний текст ухвали складено 02.05.2025

про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

у справі № 909/694/23

за позовом фізичної-особи підприємця Винника Віктора Дмитровича, с. Манява, Богородчанський район, Івано-Франківська область,

до відповідача Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, смт Солотвино, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Дашкевич Тетяна Кирилівна, смт Солотвин, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область,

про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки (зі змінами) від 03.11.2000 у запропонованій позивачем редакції,

явка учасників справи: не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про відкриття провадження за нововиявленими обставинами

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 15.02.2023 у справі № 909/694/23 відмовлено у задоволенні позову фізичної особи-підприємця Винника Віктора Дмитровича до Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки (зі змінами) від 03.11.2000 у редакції, запропонованій позивачем.

Зазначене рішення залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2024, а також постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.05.2024.

01.04.2025 ФОП Винник В. Д. подав до Господарського суду Івано-Франківської області заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 15.02.2023 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування заяви Винник В. Д. посилається на положення ст. 320 ГПК України, яка передбачає право на перегляд судових рішень, що набрали законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами. Як нововиявлену обставину заявник зазначає факт передачі земельної ділянки, що була предметом розгляду третій особі Дашкевич Т. К. на підставі рішення Солотвинської селищної ради від 24.09.2024. На думку заявника, у межах цієї справи суд має встановити, чи дотримано процедуру укладення договору оренди землі на новий строк із урахуванням переважного права орендаря, передбаченого ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Крім того, Винник В. Д. зазначає, що на момент передачі земельної ділянки в оренду третій особі на ній не перебувало майна, яке б належало Дашкевич Т. К.

На підтвердження заявлених обставин до заяви додано: рішення Солотвинської селищної ради № 1877/35/2024 та № 1876/35/2024 від 24.09.2024, № 1247/25/2023 від 30.04.2023; висновок державної землевпорядної експертизи обласного управління земельних ресурсів Держкомзему України від 06.11.2000 № 451; проєкт відведення земельної ділянки; запит на публічну інформацію від 24.02.2025.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 29.04.2025 відмовлено в задоволенні заяви ФОП Винника В.Д. про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.12.2023, що винесено у справі №909/694/23 - залишено в силі.

Ухвала суду обґрунтована тим, що заявником не доведено наявності нововиявлених обставин у розумінні статті 320 ГПК України. Подані матеріали не підтверджують, що такі обставини існували на момент розгляду справи та мали б істотне значення для прийняття іншого судового рішення. Суд встановив, що подані докази не спростовують обставин, які вже були оцінені під час розгляду справи, і не могли вплинути на її результат. Зокрема, посилання позивача на рішення органу місцевого самоврядування про передачу третій особі земельної ділянки, яка відрізняється від тієї, що була предметом договору оренди, не є нововиявленою обставиною, оскільки не змінює правової оцінки, викладеної у попередньому судовому рішенні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи

13.05.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему електронний суд надійшла апеляційна скарга ФОП Винника В.Д. б/н від 12.05.2025 на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.04.2025 про відмову у відкритті провадження за нововиявленими обставинами у справі №909/694/23.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що Господарський суд Івано-Франківської області, постановляючи ухвалу від 29.04.2025 про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, допустив неправильне застосування норм ч. 1 ст. 320, ч. 4 ст. 277 та п. 1 ч. 2 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до постановлення незаконного судового рішення.

Апелянт зазначив, що за поданим запитом «на публічну інформацію» від 24.02.2025 відповідач 28.02.2025 повідомив позивачу, що рішенням Солотвинської селищної ради від 24.09.2024 земельну ділянку площею 0,0300 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , передано в оренду Дашкевич Т. К. для будівництва та обслуговування приміщення торгівлі. Таким чином, раніше існуюча обставина наявності нерухомого майна (приміщення нафтолавки площею 34,3 кв м) третьої особи на ділянці 0,4139 га, що виключала поновлення договору оренди з позивачем, припинила своє існування. Згідно з постановою Верховного Суду від 15.05.2024 у цій справі, саме ця обставина була підставою для відмови в позові, а не мотиви рішення суду першої інстанції.

Окрім того на момент затвердження проекту відведення та передачі позивачу в оренду земельної ділянки площею 0,8900 га (що складалась із двох ділянок площею 0,4760 га та 0,4139 га) за рішенням відповідача від 07.07.2000 на ділянці площею 0,4139 га не існувало нерухомого майна, що належало третій особі Дашкевич Тетяні Кирилівні. Це підтверджується проєктом відведення земельної ділянки, наданим позивачу 28.02.2025 Богородчанським державним земельним кадастром, за матеріалами якого приміщення колишньої нафтолавки підлягало знесенню до 30.08.1999 року (актом обстеження і вибору земельної ділянки від 25.08.1999 року). Водночас відповідач не повідомляв позивача про існування цієї обставини.

09.06.2025 від відповідача - Солотвинської селищної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.04.2025 про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №909/694/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, не скористались, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2025 справу № 909/694/23 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 з підстав, що визначені ч. 2 ст. 260 ГПК України апеляційну скаргу Винника Віктора Дмитровича б/н від 13.05.2025 на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.04.2025 у справі №909/694/23 залишено без руху.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Винника Віктора Дмитровича б/н від 13.05.2025 на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.04.2025 у справі №909/694/23.

Ухвалою від 10.06.2025 призначено справу №909/694/23 до розгляду у судовому засіданні на 02.07.2025.

У судове засідання 02.07.2025 учасники справи не з`явились хоча належним чином були повідомлені про дату час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Переглянувши ухвалу місцевого господарського суду, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Перегляд рішення за нововиявленими обставинами є спеціально встановленою процедурою і є можливим лише за умови наявності підстав для такого перегляду, встановлених ГПК України та за умови дотримання порядку і строку подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, встановлених ГПК України.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для правильного вирішення даної конкретної справи. Якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового акта, то вона обов`язково вплинула б на остаточні висновки суду; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 19/5009/1481/11, у постановах Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 916/1228/18, від 27.08.2019 у справі № 920/1077/16, від 15.01.2020 у справі № 916/24/17 та від 03.03.2021 у справі № 904/4470/16.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи та обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Також, не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом в разі належного виконання учасником вимог процесуального закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 905/1502/15, від 10.03.2020 у справі № 910/10784/18.

Сталість наведеної правової позиції Верховного Суду підтверджується послідовно викладеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 27.05.2020 у справі № 802/2196/17-а, відповідно до якої нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення. До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

У постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена ГПК України, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії").

З матеріалів справи суди встановили, що остаточне рішення в даній справі прийнято про відмову у позові про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 03.11.2000 у запропонованій позивачем редакції, з підстав наведених у рішенні, зокрема в мотивувальній частині рішення суд вказав наступне:

- особа, позивач, реєструючи право оренди на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0144, :01:002:0145 була обізнана, що земельної ділянки 8900 кв. м. не існує, як і не існує можливості, враховуючи вимоги ПК України і рішення сесії Солотвинської селищної ради №426/09/2021 від 08.07.2021 "Про встановлення ставок орендної плати за землю", поновити договір оренди землі на новий строк на умовах, які не будуть змінені, зокрема, в частині розміру орендної плати, розмір якої повинен відповідати вимогам, як вказаного рішення, так і ПК України;

- поновивши договір оренди землі у запропонованій позивачем редакції, Український народ, від імені якого, діє орган місцевого самоврядування, буде позбавлений права на отримання плати за користування земельною ділянкою, розмір якої повинен обраховуватись з урахуванням ПК України і рішення, яким встановлено ставку орендної плати для земель такого призначення;

- ділянка площею 8900 кв. м, за означеною позивачем адресою, відсутня. Згоди в частині розміру орендної плати (умови договору) не досягнуто, відповідно, позов визнано безпідставним;

- за 23 роки змінився підхід, зокрема, щодо обчислення розміру орендної плати ( п. 288.5 ст. 288 ПК України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку);

- орган місцевого самоврядування з урахуванням вимог податкового законодавства, встановив відсоткову ставку в розмірі 12% від нормативно грошової оцінки;

- нормативно грошова оцінка, як однієї ділянки так і другої, які складають площу, що є предметом договору, який на думку позивача слід поновити шляхом укладення в судовому порядку додаткової угоди, становить біля 3 млн. грн;

- розмір надходження в бюджет, за умови дотримання суб`єктами господарювання, що є сторонами у даних спірних правовідносинах, норм діючого законодавства, буде становити понад 200 000 грн у рік, замість 12 981 грн;

- земельна ділянка знаходиться у комунальній власності, органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти у відповідності до Конституції України і інших нормативних актів, що регулюють їх діяльність, а рішення органів місцевого самоврядування не можуть суперечити діючому законодавству України, селищна рада була позбавлена можливості узгодити істотні умови додаткової угоди у запропонованій позивачем редакції, і як наслідок, поновити договір на той самий строк і на тих самих умовах.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, мотивувальну частину рішення місцевого суду було змінено постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.05.2024, зокрема в мотивувальній частині постанови суд вказав наступне:

- оцінюючи застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій, виходить із того, що станом на момент виникнення спірних правовідносин, пов`язаних із поновленням договору оренди земельної ділянки, вже діяли положення Закону України № 340-IX, яким було істотно змінено механізм поновлення договорів оренди земельної ділянки. Зокрема, поновлення договору на новий строк відповідно до нової редакції статті 33 Закону України "Про оренду землі" здійснюється лише у випадку наявності у договорі умови про його поновлення та за процедурою, передбаченою статтею 126-1 Земельного кодексу України;

- суди попередніх інстанцій помилково застосували до правовідносин у цій справі редакцію Закону «Про оренду землі», що була чинною до внесення змін Законом № 340-IX, натомість підлягали застосуванню норми, чинні на момент звернення з позовом, оскільки інші приписи законодавства не передбачали зворотної дії нових норм у часі, відповідно до статей 5 ЦК України та 58 Конституції України;

- на частині спірної земельної ділянки розташоване нерухоме майно, яке належить третій особі, що унеможливлює продовження орендних правовідносин між позивачем та відповідачем у порядку статті 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, саме власник будівлі набуває права на оформлення прав на земельну ділянку під нерухомістю відповідно до статті 120 ЗК України.

Апелянт як підставу для перегляду судового рішення вказує на факт укладення Солотвинською селищною радою договору оренди із третьою особою ( ОСОБА_1 ) 24.09.2024, який, на його думку свідчить про припинення обставини, що слугувала підставою для відмови в позові, а саме наявності нерухомого майна на частині спірної земельної ділянки.

Надана апелянтом довідка відповідача про укладення Солотвинською селищною радою договору оренди від 24.09.2024 з громадянкою ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 0,0300 га, кадастровий номер :01:002:0534, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не спростовує висновку суду першої інстанції та не може бути визнана нововиявленою обставиною у розумінні статті 320 ГПК України.

Зміна правового статусу частини спірної земельної ділянки внаслідок укладення договору оренди після ухвалення судового рішення не існувала на момент розгляду справи по суті, а відтак не може бути підставою для її перегляду.

Крім того, укладення договору оренди з третьою особою не змінює факту наявності у цієї особи нерухомого майна на спірній земельній ділянці, який був ключовим для відмови у поновленні договору оренди відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та нерухомості, що на ній розміщена.

Рішення органу місцевого самоврядування від 24.09.2024 не спростовує правових висновків, викладених у мотивувальній частині судового рішення, що набрало законної сили. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із сукупності встановлених обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, і наведені заявником нові докази або обставини не мають юридичного значення для переоцінки вже встановлених фактів справи.

Апеляційний суд, розглянувши апеляційну скаргу та заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а також дослідивши надані до них документи, встановив, що заявлені доводи не містять таких обставин, які б могли істотно вплинути на юридичну оцінку фактів, надану судами у рішеннях ухвалених по суті цієї справи, і які, в свою чергу, могли б об`єктивно змінити висновки суду або призвести до ухвалення іншого судового рішення.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги або перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки надані документи та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не змінюють суті правової ситуації, яка була предметом судового розгляду.

У цій справі апеляційний суд дійшов висновку, що викладені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого господарського суду.

Оскільки апеляційним судом не виявлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушень норм процесуального права в межах апеляційного оскарження, то і підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали також не має, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін оскаржену ухвалу суду першої інстанції, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу фізичної-особи підприємця Винника Віктора Дмитровича б/н від 12.05.2025 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.04.2025 у справі №909/694/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.07.2025.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Якімець Г.Г.