ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/2281/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників:

позивача - Бєлкіна М. Л. (адвоката),

відповідача-1 - Ковальчука В. В. (адвоката),

відповідача-2 - Бараннікова І. В. (самопредставництво),

відповідача-3 - не з`явилися,

третьої особи - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.С.Ц."

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 (колегія суддів: Корсак В. А. - головуючий, Євсіков О. О., Алданова С. О.) та рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 (суддя Сташків Р. Б.) у справі

за позовом Київського національного лінгвістичного університету

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Територіальне міжгосподарче об`єднання "ЛІКО-ХОЛДІНГ", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.С.Ц.", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.М.І.",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Міністерства освіти та науки України,

про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У лютому 2024 Київський національний лінгвістичний університет звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.С.Ц." (далі - ТОВ "Л.С.Ц."), Товариства з обмеженою відповідальністю "Р.І.М.І." (далі - ТОВ "Р.І.М.І."), Товариства з обмеженою відповідальністю "Територіальне міжгосподарче об`єднання "ЛІКО-ХОЛДІНГ" (далі - ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ") про:

- вселення Київського національного лінгвістичного Університету до нерухомого майна, а саме об`єкта нерухомого майна № 00 - гуртожитку (секція 4, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва - вул. Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єкта нерухомого майна № 61 - гуртожитку (секція 5, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єкта нерухомого майна № 61 - гуртожитку (секція 6, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6;

- визнання недійсним договору оренди, укладеного 14.12.2022 між ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І.", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 679, за яким було передано в користування (оренду) нерухоме майно;

- визнання відсутнім у ТОВ "Р.І.М.І.", ТОВ "Л.С.Ц.", ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" права користування нерухомим майном, а саме: об`єктом нерухомого майна № 00 - гуртожитком (секція 4, літ. "А"), розташованим за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єктом нерухомого майна № 61 - гуртожитком (секція 5, літ. "А"), розташованим за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єктом нерухомого майна № 61 - гуртожитком (секція 6, літ. "А"), розташованим за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6;

- зобов`язання ТОВ "Р.І.М.І." усунути перешкоди в користуванні шляхом виселення з нерухомого майна, а саме: об`єкта нерухомого майна № 00 - гуртожитку (секція 4, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єкта нерухомого майна № 61 - гуртожитку (секція 5, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єкта нерухомого майна № 61 - гуртожитку (секція 6, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6;

- зобов`язання ТОВ "Л.С.Ц." усунути перешкоди в користуванні шляхом виселення з нерухомого майна, а саме: об`єкта нерухомого майна № 00 - гуртожитку (секція 4, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єкта нерухомого майна № 61 - гуртожитку (секція 5, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єкта нерухомого майна № 61 - гуртожитку (секція 6, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6;

- зобов`язання ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" усунути перешкоди в користуванні шляхом звільнення нерухомого майна, а саме: об`єкта нерухомого майна № 00 - гуртожитку (секція 4, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єкта нерухомого майна № 61 - гуртожитку (секція 5, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єкта нерухомого майна № 61 - гуртожитку (секція 6, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6.

1.2. Позовні вимоги Київського національного лінгвістичного університету обґрунтовані тим, що судовими рішеннями у справах № 910/19908/21, № 910/19914/21, № 910/19865/21, які набрали законної сили, задоволено позови Київського національного лінгвістичного університету про витребування об`єктів нерухомого майна (гуртожитків). Крім того, як зазначав позивач, у наведених справах встановлено той факт, що здійснення реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (гуртожитки) за ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" є неправомірним, ураховуючи відсутність у ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" речового права на земельну ділянку, на якій побудовані об`єкти нерухомого майна. При цьому, за доводами позивача, у справах № 910/19908/21, № 910/19914/21, № 910/19865/21 установлено, що ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" не мало права відчужувати об`єкти нерухомого майна (гуртожитки). На підставі судових рішень у справах № 910/19908/21, № 910/19914/21, № 910/19865/21 було проведено реєстраційні дії, відповідно до яких за Київським національним лінгвістичним університетом були зареєстровані права на об`єкти нерухомого майна (гуртожитки). Однак, як зазначав позивач, він не може вселитися у власні приміщення та не може користуватися об`єктами нерухомого майна (гуртожитками), якими до цього часу користуються ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І", де знаходиться їх майно, а також майно (обладнання) TOB "ЛІКО-ХОЛДІНГ". За таких обставин позивач вважав, що відповідачі порушують його права на користування та розпорядження об`єктами нерухомого майна (гуртожитками). Крім того, Київський національний лінгвістичний університет зазначав, що у ТОВ "Л.С.Ц." як незаконного власника об`єктів нерухомого майна (гуртожитків) були відсутні підстави для передачі в оренду об`єктів нерухомого майна (гуртожитків), а тому наголошував на недійсності договору оренди, укладеного 14.12.2022 між ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І.".

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 у справі № 910/2281/24, відмовлено в задоволенні позову Київського національного лінгвістичного університету до ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ"; задоволено позов Київського національного лінгвістичного університету до ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І.".

Вирішено вселити Київський національний лінгвістичний Університет до нерухомого майна, а саме: об`єкта нерухомого майна № 00 - гуртожитку (секція 4, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єкта нерухомого майна № 61 - гуртожитку (секція 5, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єкта нерухомого майна № 61 - гуртожитку (секція 6, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6.

Вирішено визнати недійсним договір оренди, укладений 14.12.2022 між ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І.", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 679.

Вирішено визнати відсутнім у ТОВ "Р.І.М.І." ТОВ "Л.С.Ц." права користування нерухомим майном, а саме: об`єктом нерухомого майна № 00 - гуртожитком (секція 4, літ. "А"), розташованим за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єктом нерухомого майна № 61 - гуртожитком (секція 5, літ. "А"), розташованим за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єктом нерухомого майна № 61 - гуртожитком (секція 6, літ. "А"), розташованим за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6.

Зобов`язано ТОВ "Р.І.М.І." усунути перешкоди в користуванні шляхом виселення з нерухомого майна, а саме: об`єкта нерухомого майна № 00 - гуртожитку (секція 4, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єкта нерухомого майна № 61 - гуртожитку (секція 5, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єкта нерухомого майна № 61 - гуртожитку (секція 6, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6.

Зобов`язано ТОВ "Л.С.Ц." усунути перешкоди в користуванні шляхом виселення з нерухомого майна, а саме: об`єкта нерухомого майна № 00 - гуртожитку (секція 4, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 4; об`єкта нерухомого майна № 61 - гуртожитку (секція 5, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 5; об`єкта нерухомого майна № 61 - гуртожитку (секція 6, літ. "А"), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова (нова назва Ю. Здановської), буд. 50/2, секція 6;

2.2. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 у справі № 910/2281/24, вирішено стягнути з ТОВ "Л.С.Ц." на користь Київського національного лінгвістичного університету 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, вирішено стягнути з ТОВ "Р.І.М.І." на користь Київського національного лінгвістичного університету 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

2.3. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Київського національного лінгвістичного університету до ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ", господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не довів факту користування ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" об`єктами нерухомого майна (гуртожитками) та не довів наявності майна ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" в об`єктах нерухомого майна (гуртожитках).

2.4. Господарські суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги Київського національного лінгвістичного університету до ТОВ "Р.І.М.І.", ТОВ "Л.С.Ц.", взяли до уваги обставини та факти, які були встановлені судами у справах № 910/2861/18, № 910/19865/21, № 910/19908/21, № 910/19914/21. Як зазначили господарські суди, у справах № 910/2861/18, № 910/19865/21, № 910/19908/21, № 910/19914/21 було встановлено, що право власності на об`єкти нерухомого майна (гуртожитки) належить позивачу з моменту введення будинку в експлуатацію - 12.03.2015. При цьому суди зазначили, що у справах № 910/19865/21, № 910/19908/21, № 910/19914/21 було встановлено неправомірність набуття ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" у власність об`єктів нерухомого майна (гуртожитків), а тому витребувано із незаконного володіння ТОВ "Л.С.Ц." об`єкти нерухомого майна (гуртожитки), які були передані ТОВ "Л.С.Ц." у межах розподільчого балансу у процесі виділу нового товариства з ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ". Крім того, господарські суди встановили, що після набрання законної сили судовими рішеннями в наведених справах об`єкти нерухомого майна (гуртожитки) були зареєстровані за Київським національним лінгвістичним університетом. Проте, як установили господарські суди, позивач не може вселитися у власні приміщення та користуватися ними, оскільки до цього часу об`єктами нерухомого майна (гуртожитками) користується ТОВ "Р.І.М.І." на підставі договору оренди, укладеного 14.12.2022 з ТОВ "Л.С.Ц.", та в цих об`єктах нерухомого майна (гуртожитках) знаходиться майно ТОВ "Л.С.Ц.", що не заперечується ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І.".

Водночас господарські суди попередніх інстанцій установили, що після ухвалення судом першої інстанції рішень у справах № 910/19865/21, № 910/19908/21, № 910/19914/21 про задоволення позовів щодо витребування на користь Київського національного лінгвістичного університету об`єктів нерухомого майна (гуртожитків), між ТОВ "Л.С.Ц." як орендодавцем та ТОВ "Р.І.М.І." як орендарем укладено договір оренди від 14.12.2022. Господарські суди констатували, що станом на дату укладення оспорюваного договору оренди від 14.12.2022 ТОВ "Л.С.Ц." достеменно було відомо про наявність претензій позивача на об`єкти нерухомого майна (гуртожитки), які передані ТОВ "Р.І.М.І." у строкове платне користування. За висновками господарських судів, розпорядження об`єктами нерухомого майна (гуртожитками) під час триваючих судових проваджень щодо вирішення правових претензій на такі об`єкти нерухомого майна та до моменту виконання ухвалених судових справах рішень свідчить про недобросовісну поведінку, яка зумовлює повторне порушення прав позивача та необхідність звернення до суду вже з іншим (негаторним) позовом. За таких обставин господарські суди дійшли висновку про те, що ТОВ "Л.С.Ц." передавало в оренду ТОВ "Р.І.М.І." об`єкти нерухомого майна (гуртожитки) без наявності у нього майнових прав на це майно. Тому господарські суди попередніх інстанцій зазначили про невідповідність оспорюваного договору оренди від 14.12.2022 приписам статей 316, 317, 319, 761 Цивільного кодексу України, що, за висновками судів, є підставою для визнання такого договору недійсним. Оскільки ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І. не є власниками чи особами, яким було надано право користування об`єктами нерухомого майна (гуртожитками), то, за висновками господарських судів, наявність у об`єктах нерухомого майна (гуртожитках) майна ТОВ "Л.С.Ц." та безпосереднє використання ТОВ "Р.І.М.І. таких об`єктів як готелю створює для позивача перешкоди в користуванні такими об`єктами.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі № 910/2281/24, до Верховного Суду звернулося ТОВ "Л.С.Ц." з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Київського національного лінгвістичного університету.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "Л.С.Ц." зазначає, що оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ТОВ "Л.С.Ц.", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. ТОВ "Л.С.Ц." вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, порушили приписи статей 236, 238 Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосували положення статей 203, 215, 317, 379, 770, 817 Цивільного кодексу України та не врахували висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 16.12.2021 у справі № 11-164сап21, від 12.05.2021 у справі № 9901/286/19, від 16.10.2018 у справі № 9901/415/18, від 09.04.2019 у справі № 9901/611/18, від 21.08.2019 у справі № 9901/283/19, від 15.03.2018 у справі № 908/457/17, від 17.06.2021 у справі № 761/12692/17, від 24.04.2020 у справі № 522/25151/14-ц, від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, від 29.11.2022 у справі № 910/13356/17, від 31.10.2018 у справі № 752/13845/16-ц.

3.4. Київський національний лінгвістичний університет у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу ТОВ "Л.С.Ц." залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. Київський національний лінгвістичний університет наголошує на тому, що об`єкти нерухомого майна (гуртожитки) належали та належать позивачу з моменту введення їх в експлуатацію, а тому жодна особа на мала права передавати такі об`єкти в оренду та розміщувати в них своє майно. Крім того, Київський національний лінгвістичний університет зазначає, що орієнтовні (попередні) витрати повивача на професійну правничу допомогу будуть складати 87 000,00 грн.

3.5. 19.05.2025 до Верховного Суду від Київського національного лінгвістичного університету надійшли письмові пояснення у справі № 910/2281/24.

3.6. 25.06.2025 до Верховного Суду від Київського національного лінгвістичного університету надійшла заява, в якій Київський національний лінгвістичний університет просить врахувати обставини, встановлені у справі № 910/15992/23.

3.7. 01.07.2025 до Верховного Суду від ТОВ "Л.С.Ц." надійшла заява про спростування відомостей, наданих позивачем.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 380/1814 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" Київському національному лінгвістичному університету надано земельну ділянку площею 0,58 га в постійне користування для будівництва, експлуатації та обслуговування гуртожитку для студентів на вул. Ломоносова, 50 у Голосіївському районі м. Києва за рахунок земель міської забудови.

4.2. 30.08.2004 позивачу видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 080570, згідно з яким позивач є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,5809 га, яка розташована на вул. Ломоносова, 50 у Голосіївському районі м. Києва. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - будівництво, експлуатація та обслуговування гуртожитку для студентів.

4.3. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що 20.02.2007 між Київським національним лінгвістичним університетом як забудовником та ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" як інвестором укладено договір, предметом якого була реалізація інвестиційного проекту будівництва інвестиційного об`єкта: комплексу об`єктів соціальної інфраструктури, гуртожитку для студентів та житлових будинків, розташованих за адресою: вул. Ломоносова, 50 у Голосіївському районі м. Києва, з орієнтовним обсягом інвестицій 60 млн. грн.

4.4. Господарські суди зазначили, що ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" отримало повноваження замовника будівництва та здійснило будівництво на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні позивача; будинок, який розташований на земельній ділянці позивача, частиною якого є гуртожиток, введений в експлуатацію; сторони договору виконали три етапи реалізації інвестиційного проекту і перейшли до четвертого, у зв`язку з чим позивач забезпечив оформлення акта про результати інвестиційної діяльності за об`єктом та направив його для підписання ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ", проте ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" такий акт не підписало.

4.5. Сертифікатом від 12.03.2015 серії ІУ № 91 Державна архітектурно-будівельна інспекція України засвідчила відповідність проектній документації закінченого будівництвом об`єкта "Будівництво житлових будинків з підземними паркінгами та закладами по обслуговуванню населення за адресою: вул. Вільямса, 7, і вул. Ломоносова, 42-50 у Голосіївському районі м. Києва. Житловий будинок № 50/2 на вул. Ломоносова (секції № 4, № 5, № 6, № 7) (ІV черга будівництва, 2 пусковий комплекс)", місцезнаходження: вул. Ломоносова, 50/2 у Голосіївському районі м. Києва, площа житлового будинку - 36 409,79 м2, загальна площа квартир - 18 907,6 м2, житлова площа квартир - 9374,3 м2, кількість квартир - 262, кількість поверхів - 16; площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень - 2 226,3 м2, у тому числі: офіс № 1 - 86,6 м2, офіс № 2 - 186,6 м2, офіс № 3 - 173,0 м2, офіс № 4 - 143,4 м2, офіс № 5 - 83,2 м2, офіс № 6 - 214, 2 м2, офіс № 7 - 240,1 м2, офіс № 8 - 123,8 м2, промисловий магазин № 1 - 78,5 м2, промисловий магазин № 2 - 108,2 м2, продуктовий магазин - 198,4 м2, салон краси - 59,6 м2, кафетерій № 1 - 298,6 м2, кафетерій № 2 - 232,1 м2; загальна площа гуртожитку - 2651,4 м2, площа паркінгу - 3145,0 м2, та підтвердила його готовність до експлуатації. Замовник об`єкта - ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ".

4.6. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" було зареєстровано право власності на такі об`єкти нерухомого майна:

- гуртожиток (секція 4, літ. "А") загальною площею 722,6 м2, розташований за адресою: м. Київ, вулиця Ломоносова, будинок 50/2, секція 4;

- гуртожиток (секція 5, літ. "А") загальною площею 1212,8 м2, житловою площею 481,3 м2, розташований за адресою: м. Київ, вулиця Ломоносова, будинок 50/2, секція 5;

- гуртожиток (секція 6, літ. "А") загальною площею 716 м2, житловою площею 335,6 м2, розташований за адресою: м. Київ, вулиця Ломоносова, будинок 50/2, секція 6.

4.7. Господарські суди зазначили, що Київський національний лінгвістичний університет подав позов до ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" про зобов`язання вчинити дії та визнання права власності, оскільки ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" не дотрималося умов інвестиційного договору від 20.02.2007 щодо оформлення за позивачем права власності на майно. Водночас ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" подало зустрічний позов до Київського національного лінгвістичного університету про розірвання інвестиційного договору від 20.02.2007.

4.8. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2018, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 у справі 910/2861/18, у задоволенні первісного позову Київського національного лінгвістичного університету відмовлено, а зустрічний позов ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" задоволено.

4.9. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 змінено постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 910/2861/18 у частині відмови в задоволенні первісного позову та зазначено, що вимога Київського національного лінгвістичного університету про визнання права власності на майно є неефективним способом захисту, оскільки Київський національний лінгвістичний університет є тим суб`єктом, який набуває право власності на збудовані на земельній ділянці об`єкти, а тому може заявити віндикаційний позов. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимоги Київського національного лінгвістичного університету про зобов`язання ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" виконати умови інвестиційного договору від 20.02.2007 шляхом оформлення акта про результати інвестиційної діяльності за об`єктом є неналежним способом захисту, оскільки задоволення таких вимог за обставин державної реєстрації за ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" права власності на споруджені об`єкти нерухомості не призведе до поновлення майнових прав Київського національного лінгвістичного університету.

4.10. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій установили, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ", яке оформлене протоколом від 06.11.2020 № 20, затверджено розподільчий баланс ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" з передачі частини грошових коштів, майна, прав та обов`язків до створеного шляхом виділу ТОВ "Л.С.Ц.". Зокрема, ТОВ "Л.С.Ц." передано гуртожиток: (секція 4, літ. "А"), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, загальною площею 722,6 м2, розташований за адресою: м. Київ, вулиця Ломоносова, будинок 50/2, секція 4; (секція 5, літ. "А"), загальною площею 1212,8 м2, розташований за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 50/2, (секція 5, літ. "А"), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 61; (секція 6, літ. "А") загальною площею 716 м2, житловою площею 335,6 м2, розташований за адресою: м. Київ, вулиця Ломоносова, будинок 50/2, секція 6.

4.11. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 11.11.2020 за ТОВ "Л.С.Ц." зареєстровано право власності на гуртожиток (секції 4, 5, 6); підстава для державної реєстрації: розподільчий баланс станом на 31.10.2020, серія та номер б/н, виданий 06.11.2020, видавник: ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ".

4.12. Як установили господарські суди, Київський національний лінгвістичний університет, посилаюсь на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі 910/2861/18, звернувся до Господарського суду міста Києва з позовами до ТОВ "Л.С.Ц." з вимогами про витребування об`єктів нерухомого майна:

- гуртожитку (секція 4, літ "А"), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, загальною площею 722,6 м2, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 50/2 (справа № 910/19908/21);

- гуртожитку (секція 5, літ. "А"), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 61, загальною площею 1212,8 м2, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 50/2 (справа № 910/19914/21);

- гуртожитку (секція 6, літ "А"), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 61; загальною площею 716 м2 розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 50/2 (справа № 910/19865/21).

4.13. Судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справах № 910/19908/21, № 910/19914/21, № 910/19914/21 задоволено позовні вимоги Київського національного лінгвістичного університету та встановлено факт неправомірності здійснення реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (гуртожитки) за ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ", враховуючи відсутність у ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" речового права на земельну ділянку, на якій побудований об`єкт нерухомого майна. Таким чином, як зазначили господарські суди, судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справах № 910/19908/21, № 910/19914/21, № 910/19914/21 було відновлено порушене право власності Київського національного лінгвістичного університету на об`єкти нерухомого майна (гуртожитки) та встановлено, що право власності Київського національного лінгвістичного університету на об`єкти нерухомого майна (гуртожитки) існувало з моменту введення будинку в експлуатацію.

4.14. На підставі судових рішень у справах № 910/19908/21, № 910/19914/21, № 910/19865/21 було проведено реєстраційні дії, відповідно до яких за Київським національним лінгвістичного університету були зареєстровані права на об`єкти нерухомого майна (гуртожитки).

4.15. Однак, як зазначав позивач, він не може вселитися у власні приміщення та не може користуватися об`єктами нерухомого майна (гуртожитками), якими до цього часу користуються ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І" та в яких знаходиться майно ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І", а також майно (обладнання) TOB "ЛІКО-ХОЛДІНГ".

4.16. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що представники Київського національного лінгвістичного університету прибули до гуртожитків (які використовуються ТОВ "Р.І.М.І" як готель) для огляду комунікаційних споруд та їх технічного стану, однак співробітники відповідачів не допустили представників Київського національного лінгвістичного університету далі холу першого поверху приміщення гуртожитку, про що було складено акт від 04.09.2023 щодо фіксації факту перешкоджання користування власністю Київського національного лінгвістичного університету.

4.17. У наведеному акті представники Київського національного лінгвістичного університету також зазначили про те, що адміністратор та охоронець готелю повідомили про відсутність за цією адресою гуртожитку. При цьому адміністратор та охоронець готелю зазначили, що за цією адресою функціонує готель, а всі комунікаційні споруди та пристрої є власністю ТОВ "Л.С.Ц". У подальшому особа, яка представилася юристом ТОВ "Л.С.Ц.", зазначила, що в Київського національного лінгвістичного університету немає права власності на об`єкти нерухомого майна (гуртожитки), оскільки судові спори щодо таких об`єктів досі тривають, а тому в ТОВ "Л.С.Ц." відсутні підстави для звільнення об`єктів нерухомого майна (гуртожитків). За наведених обставин представники Київського національного лінгвістичного університету не змогли здійснити огляд об`єктів нерухомого майна (гуртожитків).

4.18. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що представники Київського національного лінгвістичного університету повторно прибули до об`єктів нерухомого майна (гуртожитків) для візуального огляду систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та зливної каналізації, електрощитових та внутрішніх електричних систем, системи вентиляції та пожежогасіння приміщень гуртожитків, з`ясування планування приміщень гуртожитків. Унаслідок проведення обстеження був складений акт обстеження від 20.11.2023, в якому зафіксовано, що у приміщеннях гуртожитків здійснює господарську діяльність ТОВ "Р.І.М.І". Крім того, в наведеному акті зафіксовано, що у приміщенні гуртожитку знаходиться рецепція готелю; на другому та третьому поверхах знаходяться номери.

4.19. Господарські суди зазначили, що Київський національний лінгвістичний університет неодноразово вживав заходи досудового врегулювання спору, зокрема, направляв відповідачам вимоги щодо звільнення об`єктів нерухомого майна (гуртожитків) та передачі їх Київському національному лінгвістичному університету.

4.20. У відповідь на останню вимогу Київського національного лінгвістичного університету ТОВ "Л.С.Ц." направило лист від 05.12.2023, в якому зазначило, що об`єкти нерухомого майна (гуртожитки) продовжує використовувати ТОВ "Р.І.М.І", а частина площ використовується для проживання спортсменів із водних видів спору. Крім того, ТОВ "Л.С.Ц." повідомило про те, що договір щодо користування гуртожитків чинний до 2025 року, а також зазначило про знаходження в об`єктах нерухомого майна (гуртожитках) майна ТОВ "Р.І.М.І.", ТОВ "Л.С.Ц." та інших осіб.

4.21. Крім того, позивач, у зв`язку з наявністю в нього інформації щодо зберігання майна TOB "ЛІКО-ХОЛДІНГ" і ТОВ "Р.І.М.І." в об`єктах нерухомого майна (гуртожитках), надіслав TOB "ЛІКО-ХОЛДІНГ" і ТОВ "Р.І.М.І." вимоги про звільнення таких об`єктів. Однак такі вимоги були проігноровані TOB "ЛІКО-ХОЛДІНГ" і ТОВ "Р.І.М.І.", майно не було вивезене, а об`єкти нерухомого майна (гуртожитки) не були звільнені та не були передані Київському національному лінгвістичному університету.

4.22. При цьому ТОВ "Р.І.М.І." листом від 24.01.2024 № 5 повідомило Київський національний лінгвістичний університет про те, що користується об`єктами нерухомого майна (гуртожитками) на підставі договору оренди, копію якого відмовилося надати.

4.23. Позивач зазначав, що на цей час відповідачі добровільно не звільнили об`єкти нерухомого майна (гуртожитки), не уклали угоду щодо передачі Київському національному лінгвістичному університету об`єктів нерухомого майна (гуртожитків) та не передали позивачу такі об`єкти. Позивач, вважаючи, що відповідачі порушують його права, оскільки він не може розпоряджатися, користуватися та вселитися в об`єкти нерухомого майна (гуртожитки), звернувся до Господарського суду міста Києва із цим позовом.

5. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

5.1. Ухвалою Верховного Суду від 28.04.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Л.С.Ц." на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі № 910/2281/24 та вирішено здійснити розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Верховного Суду від 05.05.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Київського національного лінгвістичного університету на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 у справі № 910/2281/24 та вирішено здійснити розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Верховного Суду від 19.05.2025 касаційну скаргу ТОВ "Р.І.М.І." на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі № 910/2281/24 залишено без руху та надано скаржнику строк на усунення недоліків протягом десяти днів із дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Верховного Суду від 20.05.2025 задоволено клопотання ТОВ "Л.С.Ц." про відкладення розгляду справи № 910/2281/24 та відкладено розгляд касаційної скарги ТОВ "Л.С.Ц." на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі № 910/2281/24.

Ухвалою Верховного Суду від 27.05.2025 відкладено розгляд касаційної скарги Київського національного лінгвістичного університету на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 у справі № 910/2281/24.

Ухвалою Верховного Суду від 09.06.2025 касаційну скаргу ТОВ "Р.І.М.І." на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі № 910/2281/24 повернуто скаржнику.

10.06.2025 Верховний Суд склав акт про неможливість роботи автоматизованої системи діловодства Верховного Суду. Цим актом засвідчено технічний збій, який стався 06.06.2025 в локальній мережі Верховного Суду. Крім того, зазначено про тимчасове нефункціонування автоматизованої системи діловодства Верховного Суду.

Ухвалами Верховного Суду від 10.06.2025 оголошено перерви у судових засіданнях з розгляду касаційної скарги ТОВ "Л.С.Ц." на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі № 910/2281/24 та з розгляду касаційної скарги Київського національного лінгвістичного університету на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та додаткове рішення Господарського міста Києва від 11.12.2024 у справі № 910/2281/24.

5.2. З огляду на обставини, викладені в акті Верховного Суду від 10.06.2025 про неможливість роботи автоматизованої системи діловодства Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду касаційної скарги ТОВ "Л.С.Ц." на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі № 910/2281/24 в розумний строк, тобто такий, що є необхідним для виконання усіх процесуальних дій і вирішення спору.

5.3. 10.06.2025 до Верховного Суду від ТОВ "Л.С.Ц." надійшло клопотання, в якому заявник просить долучити до матеріалів справи № 910/2281/24 повідомлення від 23.05.2025 головного державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Колегія суддів, розглянувши наведене клопотання ТОВ "Л.С.Ц.", відмовляє в його задоволенні, оскільки відповідно до приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України, якими визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, Верховний Суд не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази

5.4. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.5. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

5.6. Предметом позову в цій справі є вимоги Київського національного лінгвістичного університету до ТОВ "Л.С.Ц.", ТОВ "Р.І.М.І.", ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" про вселення Київського національного лінгвістичного Університету до об`єктів нерухомого майна (гуртожитків), визнання недійсним договору оренди, укладеного 14.12.2022 між ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І.", визнання відсутнім у ТОВ "Р.І.М.І.", ТОВ "Л.С.Ц.", ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" права користування об`єктами нерухомого майна (гуртожитками), зобов`язання ТОВ "Р.І.М.І.", ТОВ "Л.С.Ц." усунути перешкоди в користуванні об`єктами нерухомого майна (гуртожитками) шляхом виселення з об`єктів нерухомого майна (гуртожитків), зобов`язання ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" усунути перешкоди в користуванні об`єктами нерухомого майна (гуртожитками) шляхом звільнення об`єктів нерухомого майна (гуртожитків).

5.7. Позовні вимоги Київського національного лінгвістичного університету обґрунтовані тим, що судовими рішеннями у справах № 910/19908/21, № 910/19914/21, № 910/19865/21, які набрали законної сили, задоволено позови Київського національного лінгвістичного університету про витребування об`єктів нерухомого майна (гуртожитків). Крім того, як зазначав позивач, у наведених справах встановлено той факт, що здійснення реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (гуртожитки) за ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" є неправомірним, ураховуючи відсутність у ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" речового права на земельну ділянку, на якій побудовані об`єкти нерухомого майна. При цьому, за доводами позивача, у справах № 910/19908/21, № 910/19914/21, № 910/19865/21 установлено, що ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" не мало права відчужувати об`єкти нерухомого майна (гуртожитки). На підставі судових рішень у справах № 910/19908/21, № 910/19914/21, № 910/19865/21 було проведено реєстраційні дії, відповідно до яких за Київським національним лінгвістичним університетом були зареєстровані права на об`єкти нерухомого майна (гуртожитки). Однак, як зазначав позивач, він не може вселитися у власні приміщення та не може користуватися об`єктами нерухомого майна (гуртожитками), якими до цього часу користуються ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І" та де знаходиться їх майно, а також майно (обладнання) TOB "ЛІКО-ХОЛДІНГ". За таких обставин позивач вважав, що відповідачі порушують його права на користування та розпорядження об`єктами нерухомого майна (гуртожитками). Крім того, Київський національний лінгвістичний університет зазначав, що у ТОВ "Л.С.Ц." як незаконного власника об`єктів нерухомого майна (гуртожитків) були відсутні підстави для передачі в оренду об`єктів нерухомого майна (гуртожитків), а тому наголошував на недійсності договору оренди, укладеного 14.12.2022 між ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І.".

5.8. Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

5.9. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

5.10. З урахуванням наведених положень законодавства колегія суддів зазначає, що власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.03.2025 у справі № 922/1341/22, від 29.01.2025 у справі № 922/2487/23, від 15.01.2025 у справі № 915/317/21.

5.11. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Такий спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника (титульного володільця), які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.05.2023 у справі № 916/743/20, від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21.

5.12. Відповідно до положень статті 391 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

5.13. Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з негаторним позовом, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21, від 25.05.2021 у справі № 910/91/20.

5.14. Верховний Суд також зазначає, що підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 914/1770/21, від 07.06.2023 у справі № 904/1270/22 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17, від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18.

5.15. Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 викладено висновок про те, що одна з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову - це відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21.

5.16. Таким чином, наведені правові позиції Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду свідчать про те, що позивачем за негаторним позовом може бути власник, у якого знаходиться майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися таким майном. Водночас умовою застосування негаторного позову є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими способами.

5.17. Крім того, Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

5.18. Частинами 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

5.19. Колегія суддів зазначає, що, звертаючись із позовом про визнання недійсним правочину, позивач згідно з вимогами статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства суд не має підстав для задоволення відповідного позову. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.05.2023 у справі № 910/7975/21 та постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 04.06.2024 у справі № 910/11425/21, від 13.08.2024 у справі № 922/2219/19.

5.20. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2) тощо.

5.21. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

5.22. Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

5.23. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22.

5.24. Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22 від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі № 912/278/21.

5.25. При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19.

5.26. Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22.

5.27. Господарські суди попередніх інстанцій, розглянувши справу № 910/2281/24 по суті позовних вимог Київського національного лінгвістичного університету, відмовили в задоволенні позову до ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ" та задовольнили позов до ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І.".

5.28. ТОВ "Л.С.Ц." не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернулося з касаційною скаргою на судові рішення у цій справі.

5.29. Водночас у касаційній скарзі відсутні доводи щодо незгоди з рішеннями господарських судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позову до ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ". Отже, під час касаційного провадження Верховний Суд здійснює перегляд оскаржуваних судових рішень у межах доводів та вимог касаційної скарги ТОВ "ЛІКО-ХОЛДІНГ", які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

5.30. ТОВ "Л.С.Ц.", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.31. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.32. Касаційна скарга з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, порушили приписи статей 236, 238 Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосували положення статей 203, 215, 317, 379, 770, 817 Цивільного кодексу України та не врахували висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 16.12.2021 у справі № 11-164сап21, від 12.05.2021 у справі № 9901/286/19, від 16.10.2018 у справі № 9901/415/18, від 09.04.2019 у справі № 9901/611/18, від 21.08.2019 у справі № 9901/283/19, від 15.03.2018 у справі № 908/457/17, від 17.06.2021 у справі № 761/12692/17, від 24.04.2020 у справі № 522/25151/14-ц, від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, від 29.11.2022 у справі № 910/13356/17, від 31.10.2018 у справі № 752/13845/16-ц.

5.33. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.34. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, в цьому випадку не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

5.35. Колегія суддів установила, що ТОВ "Л.С.Ц." у касаційній скарзі посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16.12.2021 у справі № 11-164сап21, відповідно до яких вмотивованість судового рішення є свідченням того, що доводи та міркування сторін (учасників) судового процесу були належним чином оцінені та враховані або відхилені судом на підставі конкретно визначених мотивів; усім зібраним у справі доказам (зібраним судом або поданим учасникам справи) було надано належну правову оцінку; надано обґрунтування прийняття (врахування) та відхилення кожного доказу; норми права, якими урегульовані спірні правовідносини, з наданням обґрунтування того, чому ті чи інші правові норми мають бути застосовані у конкретній спірній ситуації.

5.36. Із посиланням на наведені висновки скаржник зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій порушили приписи статей 236, 238 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не навели мотивів відхилення доводів ТОВ "Л.С.Ц.".

5.37. Верховний Суд, розглянувши такі доводи, визнає їх необґрунтованими, оскільки оскаржувані судові рішення відповідають вимогам, які передбачені Господарським процесуальним кодексом України. При цьому зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що господарські суди попередніх інстанцій із дотриманням вимог процесуального законодавства розглянули доводи учасників справи та з їх урахуванням ухвалили судові рішення. Крім того, господарські суди з дотриманням вимог процесуального законодавства здійснили оцінку доказів та встановили обставини справи на підставі належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів.

5.38. Верховний Суд установив, що ТОВ "Л.С.Ц." у касаційній скарзі посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12.05.2021 у справі № 9901/286/19, від 16.10.2018 у справі № 9901/415/18, від 09.04.2019 у справі № 9901/611/18, від 21.08.2019 у справі № 9901/283/19, відповідно до яких індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

5.39. Із посиланням на наведені висновки скаржник зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій неправильно врахували висновки, викладені в судових рішення у справах № 910/19865/21, № 910/19908/21, № 910/19914/21, оскільки судові рішення в наведених справах набрали законної сили після укладення між ТОВ "Л.С.Ц." та ТОВ "Р.І.М.І." договору оренди від 14.12.2022. За доводами скаржника, господарські суди незаконно застосували ретроспективно судові рішення, які не можуть мати зворотної сили. Крім того, скаржник вважає, що суди безпідставно врахували висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, оскільки внаслідок ухвалення Великою Палатою Верховного Суду наведеної постанови Київський національний лінгвістичний університет не набув права власності на об`єкти нерухомого майна (гуртожитки).

5.40. Верховний Суд не може взяти до уваги наведені доводи скаржника, оскільки відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

5.41. Статтею 761 Цивільного кодексу України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

5.42. Отже, частина 2 статті 761 Цивільного кодексу України допускає випадки, коли наймодавцем може бути не власник майна, а інша особа. Така особа має бути уповноважена на укладення договору найму. Відповідні повноваження особі, яка не є власником майна, можуть бути надані: а) законом, б) самим власником.

5.43. Якщо повноваження здавати майно в найм не випливає із закону, наймодавець повинен мати спеціальне уповноваження власника здавати його майно в оренду. Такі повноваження особи, яка не є власником речі, здавати її в найм можуть бути закріплені, наприклад, договором управління майном або договором простого товариства. Як приклад таких відносин можна визначити і договір піднайму (суборенди). При цьому в наведених договорах мова повинна йти про повноваження невласника здавати майно в оренду від власного імені, а не від імені власника речі, як це можливо, наприклад, у відносинах представництва. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 908/1809/17.

5.44. Отже, у випадку встановлення судами відсутності в ТОВ "Л.С.Ц." правових підстав для укладення договору оренди від 14.12.2022, такий правочин має бути визнаний недійсним.

5.45. Водночас господарські суди попередніх інстанцій із посиланням на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, яка була ухвалена до укладення оспорюваного договору оренди від 14.12.2022, встановили, що право власності на об`єкти нерухомого майна (гуртожитки) належить позивачу з моменту введення будинку в експлуатацію - 12.03.2015.

5.46. Господарські суди також установили, що станом на дату укладення оспорюваного договору оренди від 14.12.2022 ТОВ "Л.С.Ц." достеменно було відомо про наявність претензій позивача на об`єкти нерухомого майна (гуртожитки), які передані ТОВ "Р.І.М.І." у строкове платне користування.

5.47. Таким чином, господарські суди встановили, що ТОВ "Л.С.Ц." передало в оренду ТОВ "Р.І.М.І." об`єкти нерухомого майна (гуртожитки) без наявності у нього речових прав на це майно.

5.48. Тому господарські суди попередніх інстанцій виснували про невідповідність оспорюваного договору оренди від 14.12.2022 приписам статей 316, 317, 319, 761 Цивільного кодексу України, що, за правильними висновками судів, є підставою для визнання такого договору недійсним.

5.49. При цьому посилання господарських судів на обставини, встановлені у справах № 910/19865/21, № 910/19908/21, № 910/19914/21, не суперечать вимогам господарського процесуального законодавства.

5.50. Крім того, колегія судів не може взяти до уваги доводи скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 770 Цивільного кодексу України, оскільки відповідно до змісту цієї статті в разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Проте, як установили господарські суди попередніх інстанцій, власник нерухомого майна (позивач) є незмінним із березня 2015 року, а оспорюваний договір оренди від 14.12.2022 укладено за відсутності в ТОВ "Л.С.Ц." належного обсягу повноважень на укладення такого договору, та за відсутності згоди власника майна - Київського національного лінгвістичного університету.

5.51. Крім того, колегія суддів установила, що ТОВ "Л.С.Ц." у касаційній скарзі посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду:

- викладених у постанові від 15.03.2018 у справі № 908/457/17, щодо застосування приписів Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Закону України "Про освіту", Закону України "Про вищу освіту", постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності";

- викладених у постановах від 17.06.2021 у справі № 761/12692/17, від 24.04.2020 у справі № 522/25151/14-ц, щодо застосування статей 215, 216 Цивільного кодексу України, відповідно до яких як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину; підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину;

- викладених у постанові від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, відповідно до яких сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, повинні тлумачитися судом на користь дійсності такого правочину.

5.52. Колегія суддів, розглянувши наведені доводи скаржника, визнає їх необґрунтованими, оскільки, за встановленими обставинами справи, позивач довів наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним на момент вчинення оспорюваного правочину. Крім того, як зазначили господарські суди, розпорядження об`єктами нерухомого майна (гуртожитками) під час триваючих судових проваджень щодо вирішення правових претензій на такі об`єкти нерухомого майна та до моменту виконання ухвалених судових справах рішень свідчить про недобросовісну поведінку, яка призвела до повторного порушення прав позивача та необхідності звернення до суду вже з іншим (негаторним) позовом.

5.53. Крім того, скаржник вважає, що господарські суди не врахували висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29.11.2022 у справі № 910/13356/17, відповідно до яких підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника). Скаржник зазначає, що подібні висновки також викладені в постановах Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 910/551/18, від 17.04.2018 у справі № 924/623/16.

5.54. Скаржник із посиланням на наведені висновки Верховного Суду, а також приписи Цивільного кодексу України та положення Житлового кодексу Української РСР зазначає, що поняття вселення стосується виключно житлового приміщення та фізичних осіб, оскільки правова природа юридичної особи виключає поняття проживання. Натомість, як зазначає скаржник, чинне законодавство передбачає право юридичної особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

5.55. Скаржник також посилається на неврахування судами висновків, викладених у постанові від 31.10.2018 у справі № 752/13845/16-ц, щодо визначення понять віндикаційного та негаторного позовів.

5.56. Колегія суддів не може взяти до уваги наведені доводи скаржника, оскільки стаття 67 Закону України "Про виконавче провадження" визначає детальний порядок виконання судового рішення про вселення стягувача.

5.57. Так, за змістом наведеної статті 67 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент подання позову) примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції. Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення. У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

5.58. Отже, законодавство не розмежовує поняття вселення для юридичних та фізичних осіб, натомість чітко регламентує порядок виконання судових рішень про вселення. Крім того, практика Верховного Суду, на яку посилається позивач, свідчить про можливість пред`явлення до юридичної особи позовної вимоги про вселення (постанови Верховного Суду від 20.05.2025 у справі № 909/1031/23, від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 15.05.2013 у справі № 761/47520/17).

5.59. За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували положення статей 203, 215, 317, 379, 770, 817 Цивільного кодексу України та не врахували висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 16.12.2021 у справі № 11-164сап21, від 12.05.2021 у справі № 9901/286/19, від 16.10.2018 у справі № 9901/415/18, від 09.04.2019 у справі № 9901/611/18, від 21.08.2019 у справі № 9901/283/19, від 15.03.2018 у справі № 908/457/17, від 17.06.2021 у справі № 761/12692/17, від 24.04.2020 у справі № 522/25151/14-ц, від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17, від 29.11.2022 у справі № 910/13356/17, від 31.10.2018 у справі № 752/13845/16-ц, від 29.08.2019 у справі № 910/551/18, від 17.04.2018 у справі № 924/623/16, оскільки висновки, наведені в оскаржуваних судових рішеннях, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник.

5.60. При цьому Верховний Суд не встановив порушення господарськими судами приписів статей 236, 238 Господарського процесуального кодексу України, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.

5.61. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цих підстав.

5.62. За результатами перегляду оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин судами із правильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права. Тому в цьому випадку відсутні правові підстави для скасування чи зміни судових рішень, що оскаржуються.

5.63. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками господарських судів, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень.

5.64. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.С.Ц." залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2024 у справі № 910/2281/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак