РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2025Справа № 910/5869/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, ідентифікаційний код 22883141)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» (49069, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 21-А, ідентифікаційний код 30691543)

про стягнення 1 190 979,76 грн,

за участі представників сторін:

від позивача: Перепилицін К.М.

від відповідача: Галкіна І.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» про стягнення 1 190 979,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою площею 0,1873 га (кадастровий номер :62:030:0012) по вул. Шолом-Алейхема, 17 у Деснянському районі міста Києва з моменту набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на вказаній земельний ділянці до моменту реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що є підставою для стягнення з відповідача в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 02.08.2021 по 14.05.2024 у сумі 1 190 979,76 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/5869/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

19.05.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» подано заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (зареєстровано 20.05.2025), яку відповідач обґрунтовує тим, що справа має важливе значення для сторін, є складаною з огляду на тривалість перемовин щодо укладення договору оренди та відсутності при цьому вини відповідача, а ціна позову перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

22.05.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, що саме лише формування земельної ділянки без укладання договору оренди не створює обов`язку зі здійснення оплати за землю; ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» неодноразово зверталось до Київської міської ради з заявами про прийняття рішення щодо передачу землі в оренду, однак вказане питання тривалий час не було вирішено позивачем; договір оренди був укладений лише 15.05.2024 і цього ж дня зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку, а відтак саме з цієї дати правомірним є нарахування плати за землю, при цьому вина відповідача щодо не укладення договору раніше 15.05.2024 відсутня; позивачем не враховано положення абз. 1; 4 п.п. 69.14 п. 69 підрозд. 10 р. XX ПК України, за якими за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 не нараховується та не сплачується плата за землю; Київською міською радою пропущений строк позовної давності в частині стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 02.08.2021 по 08.05.2022 включно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2025 вирішено розглядати справу № 910/5869/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.06.2025.

27.05.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС Київською міською радою подано відповідь на відзив.

28.05.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» подано заяву про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференії поза межами приміщення суду, у якій відповідач просить суд надати можливість представнику брати участь у всіх судових засіданнях по справі № 910/5869/25, в тому числі у судовому засіданні, яке призначено на 18.06.2025, в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференії поза межами приміщення суду задоволено.

02.06.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» подано заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 18.06.2025 судом проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі № 910/5869/25 та призначення її до судового розгляду по суті у судовому засіданні 02.07.2025.

У судовому засіданні 02.07.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в свою чергу представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволені повністю.

У судовому засіданні 02.07.2025 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

13.07.2023 Київською міською радою (надалі - позивач/Рада) прийнято рішення від № 7075/7116 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» (надалі - відповідач/Товариство) земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі - магазину продовольчих і непродовольчих товарів на вул. Шолом-Алейхема, 17 у Деснянському районі міста Києва».

Відповідно до п. 2 вказаного рішенням вирішено передати Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ», за умови виконання пункту 3 цього рішення, в оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,1873 га (кадастровий номер :62:030:0012) для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі - магазину продовольчих і непродовольчих товарів (код виду цільового призначення - 03.07, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) на вул. Шолом-Алейхема, 17 у Деснянському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно 18 вересня 2020 року, номер відомостей про речове право 38326064 (заява ДЦ від 03 червня 2023 року № 50113-01-03).

На підставі цього рішення між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» укладено договір оренди земельної ділянки від 15.05.2024 № 402.

Згідно з інформаційною довідкою від 29.04.2025 № 424649096 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договір оренди земельної ділянки зареєстровано 15.05.2024 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, орендодавець за яким: Київська міська рада, орендар - ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ».

Як зазначає позивач, що підтверджується матеріалами справи, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-024 від 26.01.2024 державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :62:030:0012 площею 0,1873 га, цільове призначення: 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по вул. Шолом-Алейхема, 17 у Деснянському районі міста Києва, проведена 02.08.2021 відділом у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 25.02.2021.

Відтак, за доводами позивача, земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України з 02.08.2021.

В той же час, як вбачається з інформаційної довідки від 29.04.2025 № 424650171 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на земельній ділянці розташована нежитлова будівля - магазин продовольчих та непродовольчих товарів, літ. «А» загальною площею 1457,6 кв. м, яка належить ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ», право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.09.2020, номер відомостей про речове право 38326064.

А тому, за твердженнями позивача, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна відповідач, як власник такого майна, став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно.

Оскільки, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 16.01.2024 № НВ-024, вартість земельної ділянки з кадастровим номером :62:030:0012 на 2024 рік становить 9 679 133,10 грн.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель міститься на офіційному сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, адже саме цей орган уповноважений реалізовувати державну політику у сфері земельних відносин, (https://land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyu-normatyvnoyi-groshovoyi-oczinky-zemel-za-2023-rik/), де зазначено: «Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь); 2023 рік - 1,051».

Як вказує позивач у позовній заяві, нормативна грошова оцінка земельної ділянки визначалась з врахуванням чинного законодавства та за 2024 рік становить 9 679 133,10 грн (відповідно до витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок); за 2023 рік становить 9 209 451,09 грн (9 679 133,10/1,051); за 2022 рік становить 8 008 218,34 (9 209 451,09/1,15); за 2021 рік становить 7 280 198,49 (8 008 218,34/1,1).

За доводами позивача, оскільки земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України 02.08.2021, а тому з відповідача підлягають стягненню безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності, з 02.08.2021 до 14.05.2024 (до моменту реєстрації права оренди на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.01.2024 № НВ-024, земельна ділянка з кадастровим номером :62:030:0012 належить до земель з видом цільового призначення - 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Ставка орендної плати визначається за період 02.08.2021-31.12.2021 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2021 рік» від 24.12.2020 № 24/24; 01.01.2022 - 31.12.2022 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» від 09.12.2021 № 3704/3745; 01.01.2023 - 31.12.2023 відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2023 рік» від 08.12.2022 № 5828/5869; 01.01.2024 - 14.05.2024 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2024 рік» від 14.12.2023 № 7531/7572 та за умови, що приміщення нерухомого майна, розташованого в межах земельної ділянки, не передавались в оренду їх власником, де визначені розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки). До земель з видом цільового призначення - 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, застосовується ставка орендної плати - 5%.

З огляду на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно збережені ним кошти за період з 02.08.2021 по 14.05.2024 у сумі 1 190 979,76 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти вимог заперечував, зазначивши при цьому, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з тих підстав, що саме лише формування земельної ділянки без укладання договору оренди не створює обов`язку зі здійснення оплати за землю; ТОВ «АТБ-ІНВЕСТ» неодноразово зверталось до Київської міської ради з заявами про прийняття рішення щодо передачу землі в оренду, однак вказане питання тривалий час не було вирішено позивачем; договір оренди був укладений лише 15.05.2024 і цього ж дня зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку, а відтак саме з цієї дати правомірним є нарахування плати за землю, при цьому вина відповідача щодо не укладення договору раніше 15.05.2024 відсутня; позивачем не враховано положення абз. 1; 4 п.п. 69.14 п. 69 підрозд. 10 р. XX ПК України, за якими за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 не нараховується та не сплачується плата за землю; Київською міською радою пропущений строк позовної давності в частині стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 02.08.2021 по 08.05.2022 включно.

У відповіді на відзив позивачем неведені свої пояснення на спростування доводів відповідача щодо строку по-позовної давності та застосування положень п. 69.14. п. 69 підрозд. 10 р. XX ПК України.

У запереченнях на відповідь на відзив, відповідачем зазначено, що наведені доводи і міркування позивача не повинні прийматись та враховуватись судом, оскільки висновки позивача щодо необхідності сплати за землю за вказаний період з 01.03.2022 по 31.12.2022 року є безпідставними та такими, що суперечать абз. 1; 4 п.п. 69.14 п. 69 підрозд. 10 р. XX ПК України та Рішенню Київської міської ради від 13.09.2022 р. № 5449/5490.

А висновки позивача щодо необхідності сплатити за землю за період 02.08.2021 по 14.05.2024 є суперечливими, оскільки вини у відповідача в неукладені договору немає.

Отже, спір у справі виник внаслідок того, що за відсутності інформації від відповідача про сплату ним безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з моменту набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, що є підставою стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти за період користування земельною ділянкою з 02.08.2021 по 14.05.2024 у сумі 1 190 979,76 грн на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Отже, визначаючи суть і характер правовідносин, що виникли між сторонами, варто зазначити, що зобов`язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

У відповідності до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з частиною 2 статті 1212 ЦК України набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави майно відшкодовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Статтею 1214 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, адже набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України у редакції, чинній у період виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (ч.1, 2 ст. 93 ЗК України).

Відповідно до пункту в) частини 1 статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Частиною 1 статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення.

Згідно з абзацом 1 частини 9 статті 120 ЗК України якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

У статті 125 ЗК України закріплено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем сформованої земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі №924/856/20.

Набувач нерухомого майна, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшує свої доходи, а власник земельної ділянки (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17.

Отже, для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до інформації з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №424649096 від 29.04.2024, земельна ділянка кадастровий номер :62:030:0012 площею 0,1873 га належить до комунальної власності - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач є власником нерухомого майна (нежитлова будівля - магазин продовольчих та непродовольчих товарів, літ. «А» загальною площею 1457,6 кв. м, право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.09.2020, номер відомостей про речове право 38326064) розміщеного на відповідній земельній ділянці по вулиці Шолом-Алейхема, 17 у Деснянському районі міста Києва.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами, що між сторонами до 2024 не укладалося жодних договорів оренди зазначеної земельної ділянки та не було зареєстровано відповідне право користування.

Отже, матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування (оренди) вказаною земельною ділянкою відповідачем у спірний період.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази існування на спірній земельній ділянці нерухомого майна, що перебуває у власності інших осіб.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач у спірний період користувався земельною ділянкою комунальної власності (кадастровий номер :62:030:0012, площею 0,1873 га по вулиці Шолом-Алейхема, 17 у місті Києві), на якій розташоване нерухоме майно, що належить Товариству на праві власності, без оформлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку.

Згідно із частинами 1-5 статті 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, Верховним Судом у постановах від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру НВ-024 від 26.01.2024 земельна ділянка, на якій розташований об`єкти нерухомого майна Товариства (нежитлова будівля - магазин продовольчих та непродовольчих товарів, літ. «А» загальною площею 1457,6 кв. м), і за користування якою Рада просить стягнути безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати, сформована з 02.08.2021 (визначено її площу і межі), їй присвоєно кадастровий номер :62:030:0012, відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру, а відтак може бути об`єктом цивільних прав.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про те, що Товариство, здійснюючи фактичне користування земельною ділянкою комунальної форми власності площею 0,1873 га (кадастровий номер :62:030:0012,) по вулиці Шолом-Алейхема, 17 у місті Києві без оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а відтак, без достатньої правової підстави, за рахунок власника цієї ділянки - територіальної громади міста Києва в особі Ради, фактично зберегло в себе кошти, які мало сплатити за користування земельною ділянкою, а тому, відповідно до положень статті 1212 ЦК України, зобов`язане повернути ці кошти власнику земельної ділянки - територіальній громаді міста Києва в особі Ради.

Перевіряючи доводи Ради в частині розміру безпідставно збережених коштів, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про оцінку земель» нормативно-методичне регулювання оцінки земель здійснюється у відповідних нормативно-правових актах, що встановлюють порядок проведення оцінки земель, організації і виконання землеоціночних робіт, склад і зміст технічної документації та звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок, вимоги до них, порядок їх виконання.

Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Згідно з абзацом 1 пункту 289.1 ПК України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).

Згідно з положеннями частини 3 статті 23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частина 3 статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок №1051), про що зазначено в пункті 2 розділу III Порядку № 489.

Також суд зазначає, що земельне законодавство, й зокрема стаття 20 Закону України «Про оцінку земель», не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі. При цьому, витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі «реального часу», тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула. Подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 29.05.2020 у справі №922/2843/19, від 07.07.2020 у справі №922/3208/19.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17).

Відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 16.01.2024 № НВ-024, вартість земельної ділянки з кадастровим номером :62:030:0012 на 2024 рік становить 9 679 133,10 грн.

Як вірно зазначив позивача, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель міститься на офіційному сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, адже саме цей орган уповноважений реалізовувати державну політику у сфері земельних відносин, (https://land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyu-normatyvnoyi-groshovoyi-oczinky-zemel-za-2023-rik/), де зазначено таке: «Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь); 2023 рік - 1,051».

А відтак, нормативна грошова оцінка земельної ділянки визначалась з врахуванням вищезазначених положень законодавства та за 2024 рік становить 9 679 133,10 грн (відповідно до витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок); за 2023 рік становить 9 209 451,09 грн (9 679 133,10/1,051); за 2022 рік становить 8 008 218,34 (9 209 451,09/1,15); за 2021 рік становить 7 280 198,49 (8 008 218,34/1,1).

Оскільки, як вірно зазначає позивач, вказана земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України 02.08.2021, останнім нараховано безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності з 02.08.2021 до 14.05.2024 (до моменту реєстрації права оренди на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

Так, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.01.2024 № НВ-024, земельна ділянка з кадастровим номером :62:030:0012 належить до земель з видом цільового призначення - 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Ставка орендної плати визначається за період 02.08.2021-31.12.2021 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2021 рік» від 24.12.2020 № 24/24; 01.01.2022 - 31.12.2022 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» від 09.12.2021 № 3704/3745; 01.01.2023 - 31.12.2023 відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2023 рік» від 08.12.2022 № 5828/5869; 01.01.2024 - 14.05.2024 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2024 рік» від 14.12.2023 № 7531/7572 та за умови, що приміщення нерухомого майна, розташованого в межах земельної ділянки, не передавались в оренду їх власником, де визначені розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки). До земель з видом цільового призначення - 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, застосовується ставка орендної плати - 5%

За розрахунком позивача загальна сума відшкодування складає 1 190 979,76 грн та розрахована наступним чином:

1) з 02.08.2021 по 31.12.2021 7 280 198,49*5%/365*152 дні = 151 587,69 грн;

2) з 01.01.2022 по 31.12.2022 8 008 218,34*5%/365*365 днів = 400 410,92 грн;

3) з 01.01.2023 по 31.12.2023 9 209 451,09*5%/365*365 днів = 460 472,55 грн;

4) з 01.01.2024 по 14.05.2024 9 679 133,10*5/366*135 днів = 178 508,60 грн.

Однак, суд не погоджується із розрахунком позивача в частині нарахування за період з 01.03.2022 по 31.12.2022. При цьому, суд виходить з такого.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України за період з 01.03.2022 року до 31.12.2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної форми власності) за земельні ділянки, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 06.12.2022 № 1364, визначено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. До територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій та території активних бойових дій.

Наказом від 22.12.2022 № 309 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, додатком (Переліком) до якого, у п. 2.11 «Вся територія міста Києва» була віднесена до території активних бойових дій з 24.02.2022 по 30.04.2022.

Із граматичного тлумачення норми вбачається, що період пільги визначається з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року та не ставиться в залежність від періоду дії активних бойових дій, а обумовлена фактом проведенням на території активних бойових дій або тимчасової окупації.

Здійснюючи систематичне тлумачення, суд вважає необхідно порівняти формулювання аналогічної пільги 2022 року із пільгою 2023 року, яка закріплена в наступному абзаці цього пункту.

Так, згідно абз. 2 п. 69.14 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення. Податкового кодексу України починаючи з 1 січня 2023 року, за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому було завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території.

Відтак, законодавець у 2023 році, запроваджуючи аналогічну пільгу, використав інакше формулювання норми, чітко вказавши обмеження періоду дії пільги. Така пільга у 2023 році обмежена періодом календарного місяця, в якому на території відбувалися активні бойові дії або територія була тимчасово окупована.

Використані судом методи тлумачення норми закону усувають сумнів у тому, що норма закону спрямована на звільнення наймачів (юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) земельних ділянок державної та комунальної власності від сплати плати за землю за період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Таким чином, за вказаний період відповідач не повинен був платити плату за користування земельною ділянкою безвідносно до укладення ним договору оренди чи без нього, тому територіальна громада міста Києва не могла набути майно (кошти) в якості орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :62:030:0012 за період з 01 березня 2022 по 31 грудня 2022 року на суму 335 686,96 грн, яке б міг безпідставно зберегти відповідач про що вірно зазначив відповідач у своєму відзиві.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» в частині стягнення 855 292,80 грн тобто, за виключенням з розрахунку періоду з 01 березня 2022 по 31 грудня 2022 на суму 355 686,96 грн.

Щодо заявленої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності в частині стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 02.08.2021 року по 08.05.2022 року включно, з огляду на те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України.

У відповідності до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частинами 1, 2. ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1.);

Відповідно до частин 1, 6 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так, за доводами відповідача, звернувшись із позовною заявою 09.05.2025 із даною позовною заявою, Київська міська рада пропустила строк позовної давності в частині стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 02.08.2021 року по 08.05.2022 року включно, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за цей період.

Суд відзначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 30.06.2023.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.".

Також, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 №2120-ІХ доповнено розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 19, за яким У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Водночас, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який станом на момент прийняття даного рішення суду не є скасованим.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 258 пунктів 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у суду відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності за вищезазначеними вимогами.

Інші заперечення відповідача, наведені у відзиві не беруться судом до уваги, як такі що спростовані наведене вищими обставинами справи.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Київської міської ради у повному обсязі.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-ІНВЕСТ» (49069, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 21-А, ідентифікаційний код 30691543) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, ідентифікаційний код 22883141) безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,1873 га, кадастровий номер :62:030:0012, місце розташування - вул. Шолом-Алейхема, будинок 17 у Деснянському районі міста Києва за період з 02.08.2021 по 14.05.2024 у сумі 855 292 грн 80 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 10 263 грн 51 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.07.2025

Суддя Л. Г. Пукшин