ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року Справа № 902/209/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. , суддя Грязнов В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику представників сторін апеляційні скарги Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України та Фізичної особи-підприємця Гапонова Андрія В`ячеславовича на рішення Господарського суду Вінницької області від 23 квітня 2025 року (повний текст складено 28.04.2025) та апеляційної скарги Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 14 травня 2025 року у справі №902/209/25 (суддя Виноградський О.Є.)

за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України

до Фізичної особи-підприємця Гапонова Андрія В`ячеславовича

про стягнення 115 751,61 грн штрафних санкцій

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270 та частини 13 статті 8 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 23.04.2025 у справі №902/209/25 позов Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України до Фізичної особи-підприємця Гапонова Андрія В`ячеславовича про стягнення 115 751,61 грн штрафних санкцій задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Гапонова Андрія В`ячеславовича на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України 52 443,51 грн - пені та 1567,78 грн - відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Вінницької області від 14.05.2025 у справі №902/209/25 заяву представника Фізичної особи-підприємця Гапонова Андрія В`ячеславовича (адвоката Шапошнікова І.Б.) про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на користь Фізичної особи-підприємця Гапонова Андрія В`ячеславовича 10588,87 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Витрати понесені відповідачем на професійну правничу допомогу в розмірі 18411, 13 грн залишено за відповідачем.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 55 363,8 грн пені, 7944,3 грн штрафу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задоволити у повному обсязі.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/209/25 у складі: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду Вінницької області від 23 квітня 2025 року у справі №902/209/25 - залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом надання суду доказів доплати судового збору в установленому законом порядку і розмірі. Роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

30 травня 2025 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України про усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату від 30 травня 2025 року №01-05/196 у справі №902/209/25 в зв`язку з перебуванням у відпустці судді - члена колегії Саврія В.А. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі №902/209/25 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2025 (головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В., суддя Грязнов В.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на рішення Господарського суду Вінницької області від 23 квітня 2025 року у справі №902/209/25. Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) апелянту копії відзиву та доданих до нього документів протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, з урахуванням положень статті 263 Господарського процесуального кодексу України. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Також не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ФОП Гапонов Андрій В`ячеславович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 52 443,51 грн пені скасувати та прийняти нове судове рішення, яким стягнути з ФОП Гапонова А.В. на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України 7462,72 грн пені, а в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/209/25 у складі: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гапонова Андрія В`ячеславовича на рішення Господарського суду Вінницької області від 23 квітня 2025 року у справі №902/209/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом надання суду доказів доплати судового збору в установленому законом порядку і розмірі (доплатити судовий збір у розмірі 726,72 грн).

02.06.2025 через підсистему "Електронний Суд" від ФОП Гапонова А.В. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків.

Розпорядженням керівника апарату від 03 червня 2025 року №01-05/214 у справі №902/209/25 з метою недопущення порушення процесуальних строків та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 8.5 Засад використання автоматизованої системи документообігу Північно-західного апеляційного господарського суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №902/209/25.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі №902/209/25 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Розізнана І.В., суддя Саврій В.А., Миханюк М.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09 червня 2025 року (головуюча суддя Розізнана І.В., суддя Саврій В.А., Миханюк М.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Гапонова Андрія В`ячеславовича на рішення Господарського суду Вінницької області від 23.04.2025 року у справі №902/209/25. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано Головному центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України у строк до 01.07.2025 включно надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції додатковим рішенням, Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/209/25 у складі: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В., суддя Грязнов В.В.

Розпорядженням керівника апарату від 03 червня 2025 року №01-05/215 у справі №902/209/25 відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 7.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Північно-західного апеляційного господарського суду, передано судову справу №902/209/25 раніше визначеному у судовій справі судді (колегії суддів).

Згідно Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.06.2025 у справі №902/209/25 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Розізнана І.В., суддя Саврій В.А., Миханюк М.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09 червня 2025 року (головуюча суддя Розізнана І.В., суддя Саврій В.А., Миханюк М.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 14.05.2025 у справі №902/209/25. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Об`єднано апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гапонова Андрія В`ячеславовича на рішення Господарського суду Вінницької області від 23.04.2025 року у справі №902/209/25 із апеляційною скаргою Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 14.05.2025 у справі №902/209/25 у одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Запропоновано Фізичній особі-підприємцю Гапонову Андрію В`ячеславовичу надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України, та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншому учаснику справи до 01.07.2025 включно.

Розпорядженням керівника апарату від 10 липня 2025 року №01-05/357 у справі №902/209/25 відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 7.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Північно-західного апеляційного господарського суду, передано судову справу №902/209/25 раніше визначеному у судовій справі судді (колегії суддів).

Згідно Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.07.2025 у справі №902/209/25 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14 липня 2025 року справу №902/209/25 прийнято до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В., суддя Грязнов В.В.

Розпорядженням керівника апарату від 10 липня 2025 року №01-05/358 у справі №902/209/25 відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 7.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Північно-західного апеляційного господарського суду, передано судову справу №902/209/25 раніше визначеному у судовій справі судді (колегії суддів).

Згідно Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.07.2025 у справі №902/209/25 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14 липня 2025 року справу №902/209/25 прийнято до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В., суддя Грязнов В.В. Об`єднано апеляційні скарги Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України та Фізичної особи-підприємця Гапонова Андрія В`ячеславовича на рішення Господарського суду Вінницької області від 23.04.2025 у справі №902/209/25 та апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України на додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 14.05.2025 у справі №902/209/25 у одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційних скарг відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянти посилаються на порушення Господарським судом Вінницької області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу ФОП Гапонова А.В. залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд апеляційних скарг підлягає здійсненню у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 червня 2024 року між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (покупець/позивач) та Фізичною особою-підприємцем Гапоновим Андрієм В`ячеславовичем (постачальник/відповідач) укладено договір № 147-24 про закупівлю шин для бронетанкової техніки (далі договір), згідно пунктом 1.1 якого визначено, що постачальник зобов`язується у 2024 році поставити товароодержувачу Автомобільні шини, код ДК 021:2015-34350000-5 "Шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності", кількість, ціна, інформація, асортимент щодо товару та технічної документації до нього, наведені в Специфікації, яка є Додатком № 1 та Технічному опису, який є Додатком № 2 до цього Договору (далі - товар), а покупець прийняти та оплатити такий товар в порядку та на умовах, визначених цим договором. При цьому, товароодержувачем є уповноважена особа за місцем поставки товару згідно зі Специфікацією (Додаток № 1).

Відповідно до пункту 1.3 договору, постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом договорів оренди, застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого законодавством України.

Згідно з пунктом 2.1 договору товар та його складові (комплектуючі частини) повинні бути не раніше 2023 року випуску, новими не уживаними, тобто такими, що не були у використанні та відносно товару не було проведено відповідну державну реєстрацію.

Якість товару повинна відповідати технічному опису (Додаток №3) та підтверджуватись відповідними документами (сертифікат відповідності).

Постачальник гарантує якість товару, яка повинна відповідати найвищому рівню технологій і стандартів, існуючих в країні виробника на аналогічні товари та надає гарантію на товар 2 роки без обмеження пробігу (з обов`язковим наданням сервісної книжки).

Відповідно до пункту 2.5 договору, комплектність товару, що поставляється, повинен відповідати умовам Специфікації (Додаток 1) до цього договору.

Пунктом 5.1 договору строк поставки визначається у Графіку постачання (Додаток № 4), що є невід`ємною частиною цього договору.

Відвантаження постачальником не вказаних у Специфікації товарів не допускається. Відвантажений постачальником з порушенням цього пункту товари не підлягають оплаті покупцем (пункт 5.3 договору).

До кожної партії товару, що постачається, постачальник обов`язково надає покупцю видаткові накладні (не менше двох примірників) до моменту здійснення поставки товару, підписані уповноваженою особою (уповноваженими особами) постачальника.

Уповноваженою особою (уповноваженими особами) постачальника складається акт приймання-передавання товару (далі акт або акт приймання-передавання товару) (Додаток №3) до цього договору у трьох примірниках (перший товароодержувачу, другий покупцю, третій - постачальнику) та надається товароодержувачу разом з товаром та документами, визначеними пунктом 5.4 цього договору.

Після підтвердження товароодержувачем отримання поставленого товару шляхом підписання трьох примірників акту приймання-передавання товару, акти (три примірники) постачальником надаються товароодержувачу (пункти 5.7-5.8 договору).

Під час приймання товару товароодержувач, зокрема, перевіряє надані постачальником документи на товар (акт приймання-передавання товару, документи, що підтверджують якість товару, їх кількість, довіреність представника постачальника тощо); підписує акт приймання-передавання товару або Акт про виявлені недоліки (приховані недоліки) товару (пункти 5.12.2 та 5.12.7 договору).

Загальна вартість по договору становить 8259990,00 грн (вісім мільйонів двісті п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто гривень 00 копійок), без ПДВ (пункт 3.1 договору).

Пунктом 6.3.1 договору встановлено, що постачальник зобов`язаний постачати товароодержувачу товар в кількості, строк та на умовах даного договору.

Згідно з пунктом 7.3 договору за порушення строків поставки товарів або недопоставку Товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товарів понад тринадцять днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості товарів, поставку яких прострочено.

Обставинам непереборної сили сторони присвятили ІХ розділ договору.

Так, відповідно до пункту 9.1 договору сторони звільняються за невиконання бо неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею Сторін.

Сторона для якої склались обставини непереборної сили, зобов`язана не пізніше 15 днів з дати їх настання письмово (шляхом направлення цінного листа з описом вкладення та повідомленням про вручення) інформувати інші сторону про настання таких обставин та про їх наслідки. Разом з письмовим повідомленням така Сторона зобов`язана надати іншій стороні копію звернення до Торгово-промислової палати України або уповноваженої регіональної торгово-промислової палати. Сторона для якої склались обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) зобов`язана надати впродовж 30 днів з дня такого повідомлення іншої Сторони сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою торгово-промисловою палатою, яким засвідчене настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Аналогічні умов застосовуються стороною в разі припинення дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та їх наслідків.

Неповідомлення/несвоєчасне повідомлення стороною, для якої склались обставини непереборної сили (форс-мажорної обставини), інші сторони про їх настання або припинення веде до втрати права сторони посилатись на такі обставини як на підставу, що звільняє її від відповідальності за невиконання/несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором.

Відповідно до пункту 11.1 договору, останній набирає чинності з дня підписання його уповноваженими на те сторонами і діє до 31.12.2024.

Припинення дії договору чи його розірвання не звільняє будь-яку із сторін від обов`язку виконати свої зобов`язання за договором, які виникли до такого припинення (розірвання) на підставі належно виконаного іншою стороною свого зобов`язання за договором.

Згідно з пунктом 12.1 договору усі зміни і доповнення до договору оформлюються додатковими угодами, які підписуються сторонами і мають однакову юридичну силу.

Додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками (пункт 14.1 договору).

У Додатку № 4 до договору "Графік постачання" сторони погодили, що у червні 2024 року постачальник зобов`язується поставити такий товар:

- шини для бронетранспортерів техніки всесезонні 365/90 R18 (13,00R18) 8PR 131F KNK14 TT (OZKA) у кількості 160 шт;

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні GRENLANDER DRAK M/T 235/85 R16 120/116Q у кількості 4 шт.;

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Kapsen RS25 PracticalMax M/T 285/75 R16 126/123Q у кількості 20 шт.;

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Sportrak SP329 (універсальна) 335/80 R20 149K, у кількості 200 шт.;

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні HABILEAD RS25 PRACTICALMAX M/T 265/75 R16 123/120Q у кількості 40 шт.;

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні FIREMAX FM523 M/T 285/70 R17 121/118Q у кількості 80 шт.

На виконання умов договору 17.06.2024 покупець та товароодержувач прийняли від постачальника товар на загальну суму 2063582,00 грн:

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні GRENLANDER DRAK M/T 235/85 R16 120/116Q у кількості 4 шт. на суму - 18880,00 грн;

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Sportrak SP329 (універсальна) 335/80 R20 149K, у кількості 88 шт. на суму - 1581800,00 грн;

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні HABILEAD RS25 PRACTICALMAX M/T 265/75 R16 123/120Q у кількості 40 шт. на суму - 286640,00 грн;

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Kapsen RS25 PracticalMax M/T 285/75 R16 126/123Q у кількості 4 шт. на суму - 24342,00 грн.

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні FIREMAX FM523 M/T 285/70 R17 121/118Q у кількості 22 шт. на суму - 151920,00 грн, - що підтверджується актом № 1237 приймання-передачі товарів від 17.06.2024.

27.06.2024 постачальник передав, а покупець прийняв шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Kapsen RS25 PracticalMax M/T 285/75 R16 126/123Q у кількості 8 шт на суму 48684,00 грн.

Актом № 136 приймання-передавання товару від 28.06.2024 сторони підтвердили те, що покупець прийняв від постачальника шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Kapsen RS25 PracticalMax M/T 285/75 R16 126/123Q у кількості 8 шт на суму 48684,00 грн.

21.06.2024 відповідач звернувся до позивача з листами щодо укладення додаткових угод до договору в частині продовження терміну поставки та заміни деяких товарів. Так, у листі № 21/06/01 від 21.06.2024 ФОП Гапонов А. В., посилаючись на агресію Російської Федерації проти України та її повномасштабним вторгненням на територію України тощо, фактично просив перенести місяць поставки шин для бронетранспортерів техніки всесезонні 365/90 R18 (13,00R18) 8PR 131F KNK14 TT (OZKA) у кількості 160 шт. з червня на липень 2024 року. До вказаного листа додається проєкт додаткової угоди з Додатком № 4 у новій редакції.

Також у листі № 21/06/02 від 21.06.2024 відповідач повідомив позивача про відсутність товару (позиція № 4 та № 6) на ринку України, натомість пропонує замість позиції № 4 поставити шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Wanli SMT02 (універсальна) 335/80 R20 149K в кількості 112 шт., замість позиції № 6 постачальник пропонує поставити шини для броньованих автомобілів всесезонні "Grenlander PREDATOR M/T 285/70 R17 121/118Q" в кількості 58 шт. З урахуванням вищевикладених пропозицій, відповідач просить викласти пункт 3.1 договору в такій редакції: "Загальна вартість по Договору становить 8203990,00 грн, без ПДВ.". До вказаного листа також додається проєкт додаткової угоди та Додатки № 1 та № 4 у новій редакції.

Листом відповідача № 25/06 від 25.06.2024 підтверджується звернення ФОП Гапонова А. В. до Вінницької торгово-промислової палати із заявою про встановлення факту наявності в офіційного дистриб`ютора в Україні торгової марки OZKA, виробника OZKA LASTIK VE KAUCUK SAN.TIC. A.S., Туреччина - шин 13,00-18 KNK 14 131F (PR8) TT б/н в кількості 200 шт. в період з 10.06.2024 по 27.06.2024.

08.07.2024 між сторонами підписано додаткову угоду № 02-24 про внесення змін до договору від 10.06.2024 № 147-24 про закупівлю шин для бронетанкової техніки, в якій погоджено: з метою виконання умов договору, своєчасного та повного забезпечення товароодержувача автомобільними шинами літніми для бронетанкової техніки, у зв`язку з письмовими зверненнями постачальника (лист від 21.06.2024 № 21/06/02, лист від 27.06.2024 №27/06/01), керуючись пунктом 12.1 Договору, підпунктом 5 пункту 19 "Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування", затверджених Постановою КМУ від 12 жовтня 2022 р. № 1178, замінити товар на аналогічний, а саме:

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Sportrak SP329 (універсальні) 335/80 К20 149K замінити на "Шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Wanli SMT02 (універсальна) 335/80 R20 149K" в кількості 112 шт;

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні FIREMAX FM523 M/T 285/70 R17 121/118Q замінити на "шини для броньованих автомобілів всесезонні Grenlander PREDATOR M/T 285/70 R17 121/118Q" в кількості 58 шт.

З урахуванням вищевикладеного сторони дійшли згоди викласти пункт 3.1 розділу ІІІ Договору у наступній редакції: "3.1 Загальна вартість по договору становить 8202540,00 грн, без ПДВ.".

Цього ж дня, 08.07.2024, сторонами підписано акт № 134 та видаткову накладну № 134 від 08.07.2024, згідно з якими товароодержувач прийняв від постачальника:

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Wanli SMT02 (універсальна) 335/80 R20 149K у кількості 112 шт на суму - 1957200,00 грн;

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Grenlander PREDATOR M/T 285/70 R17 121/118Q у кількості 40 шт на суму - 252200,00 грн.

Окрім того, сторонами підписано акт приймання-передавання товарів № 136 від 08.07.2024 та видаткову накладну № 136 від 08.07.2024 згідно з якими товароодержувач прийняв від Постачальника шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Kapsen RS25 PracticalMax M/T 285/75 R16 126/123Q у кількості 8 шт на суму - 48684,00 грн.

22.07.2024 сторонами підписано акт приймання-передачі товарів № 1724 та видаткову накладну № 153 згідно з якими товароодержувач прийняв від постачальника шини для бронетранспортерів техніки всесезонні 365/90 R18 (13,00R18) 8PR 131F KNK14 TT (OZKA) у кількості 160 шт на суму 3731360,00 грн.

09.08.2024 сторонами підписано видаткову накладну № 170 від 09.08.2024 про отримання покупцем товару - шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні SUNWIDE HUNTSMAN M/T 285/70 R17 121/118Q у кількості 18 шт. на суму 112950,00 грн.

Також Актом № 170 приймання-передавання товарів від 13.08.2024 підтверджується приймання від постачальника шин для бойових броньованих автомобілів всесезонні SUNWIDE HUNTSMAN M/T 285/70 R17 121/118Q у кількості 18 шт. на суму 112950,00 грн.

12.08.2024 сторони уклали додаткову угоду № 03-24 про внесення змін до договору від 10.06.2024 № 147/24, в якій погодили, що з метою виконання умов договору та повного забезпечення товароодержувача автомобільними шинами літніми для бронетанкової техніки, у зв`язку з письмовими зверненнями постачальника (лист від 02.08.2024 вих. № 70), керуючись пунктом 12.1 договору, частиною 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", сторони дійшли згоди внести до договору наступні зміни:

- шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Grenlander PREDATOR M/T 285/70 R17 121/118Q у кількості 18 шт. замінити на аналогічні з меншою ціною одиниці за штуку, які відповідають Додатку 2 - Технічному опису до Договору, а саме шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні SUNWIDE HUNTSMAN M/T 285/70 R17 121/118Q у кількості 18 шт.

Також у цій додатковій угоді сторони погодили викласти пункт 3.1 договору в наступній редакції: "3.1. Загальна вартість по Договору становить 8202000,00 грн, без ПДВ.".

20.08.2024 Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України № 06.1/6036-24-Вих від 20.08.2024 звернувся до ФОП Гапонова А. В. щодо виконання умов договору, в якому посилаючись на відсутність у відповідача достатньої кількості шин певного виробника у процесі виконання договірних зобов`язань до Специфікації до договору (Додаток 1 до договору), вказав про те, що сторонами були внесені зміни, що призвели до зменшення вартості договору без погіршення якісних та кількісних характеристик товару. Однак, під час виконання договору постачальник прострочив поставку товарів у зв`язку з чим зобов`язаний сплатити штрафні санкції, погоджені сторонами у пункті 7.3 договору.

Оскільки, ФОП Гапонов А. В. в добровільному порядку вимоги не виконав та штрафні санкції не сплатив Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України звернувся з відповідним позовом до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Приписами статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами частини другої статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як слідує з матеріалів справи, сторони уклали Договір за результатами процедури відкритих торгів з особливостями відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі», який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою Закону України "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями частини першої статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Частиною першою статті 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

При цьому, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 13 ЦК України).

Фізична особа-підприємець Гапонов Андрій В`ячеславович здійснює свою господарську діяльність на власний ризик та, підписуючи з позивачем договір поставки (укладений відповідно до тендерної пропозиції) погодив усі його істотні умови, зокрема, щодо кінцевої дати поставки товару.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (частина третя статті 611 ЦК України).

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У Додатку № 1 до договору сторони погодили асортимент товару, а в Додатку № 4 - графік постачання.

Так, відповідно до Додатку № 4 до договору постачальник зобов`язався поставити, визначений сторонами товар у червні 2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Положеннями частини п`ятої статті 254 ЦК України передбачено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи, що 30 червня 2024 року припадає на вихідний день, неділю, останнім днем строку виконання обов`язку щодо поставки товару згідно з Додатком № 1 до договору є 01.07.2024 (понеділок).

Надалі, Додатковою угодою № 02-24 про внесення змін до договору від 08.07.2024 та Додатковою угодою № 03-04 про внесення змін до договору від 12.08.2024 сторони дійшли згоди замінити асортимент Товару, тоді як строк його поставки залишився неузгодженим.

Як вже зазначалось, згідно із статтею 663 ЦК України, якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на вказані положення законодавства, враховуючи, що строк виконання зобов`язання щодо поставки товару, визначеного додатковими угодами, не встановлено, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що строк поставки становить 7 днів від дня пред`явлення позивачем вимоги.

Як вбачається, останнім днем строку виконання обов`язку поставити товар згідно з Додатком № 1 у початковій редакції договору є 01.07.2024, отже, у разі порушення зобов`язання відповідач набуває статусу боржника з 02.07.2024.

Щодо поставки товару згідно з Додатком № 1 в редакції додаткових угод до договору, то суд ураховує те, що матеріали справи не містять доказів пред`явлення позивачем вимоги поставити товар, а тому у суду відсутні підстави вважати, що має місце неналежне виконання умов договору в частині порушення строку поставки товару згідно з додатковими угодами.

Згідно із статтями 530, 610-612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Частинами першою та другою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу частини другої статті 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Встановлення судом факту прострочення відповідачем виконання зобов`язання в частині поставки товару в обумовлений строк, є підставою для застосування до останнього штрафних санкцій, визначених договором.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частини перша статті 216 ГК України).

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір пені встановлено сторонами у пункті 7.3 договору, згідно якого за порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення пеню у сумі 107807,31 грн, яку розраховано таким чином:

- 8 шт. (шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Kapsen RS25 PracticalMax M/T 235/75 R16 126/123Q) * 6 085,50 грн * 0,1% * 9 днів = 438,16 грн (з 01.07.2024 по 09.07.2024);

- 112 шт. (шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Wanli SMT02 (універсальна) 335/80 R20 149K) * 17 975,00 грн * 0,1% *7 днів = 14 092,40 грн (з 01.07.2024 по 07.07.2024);

- 112 шт. (шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Wanli SMT02 (універсальна) 335/80 R20 149K) * 17 475,00 грн (ціну за одиницю товару змінено додатковою угодою від 08.07.2024 № 02-24) * 0,1% *2 днів = 3 914,40 грн (з 08.07.2024 по 09.07.2024);

- 40 шт. (шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Grenlander PREDATOR M/T 285/70 R17 121/118Q) * 6 330,00 грн * 0,1% *7 днів = 1 772,40 грн (з 01.07.2024 по 07.07.2024);

- 40 шт. (шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Grenlander PREDATOR M/T 285/70 R17 121/118Q) * 6 305,00 грн (ціну за одиницю товару змінено додатковою угодою від 08.07.2024 № 02-24) * 0,1% *2 днів = 504,40 грн (з 08.07.2024 по 09.07.2024);

- 18 шт. (шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні SUNWIDE HUNTSMAN M/T 285/70 R17 121/118Q) * 6 330,00 грн * 0,1% *7 днів = 797,58 грн (з 01.07.2024 по 07.07.2024);

- 18 шт. (шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні SUNWIDE HUNTSMAN M/T 285/70 R17 121/118Q) * 6 305,00 грн (ціну за одиницю товару змінено додатковою угодою від 08.07.2024 № 02-24) * 0,1% *35 днів = 3 972,15 грн (з 08.07.2024 по 11.08.2024);

- 18 шт. (шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні SUNWIDE HUNTSMAN M/T 285/70 R17 121/118Q) * 6 275,00 грн (ціну за одиницю товару змінено додатковою угодою від 12.08.2024 № 03-24) * 0,1% * 2 дні = 225,90 грн (з 13.08.2024 по 14.08.2024);

- 160 шт. (шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні SUNWIDE HUNTSMAN M/T 285/70 R17 121/118Q) * 23 321,00 грн * 0,1% * 22 дня = 82 089,92 грн (з 01.07.2024 по 22.07.2024).

Перевіривши розрахунок пені, що міститься у позовній заяві, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем допущено помилки у зв`язку із неправильно визначеною кількістю днів прострочення зобов`язання, з огляду на висновки, викладені вище щодо дати, з якої відповідач вважається таким, що набув статусу боржника.

Окрім того, суд бере до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08.05.2019 у справі №910/9078/18, згідно з яким пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення виконання зобов`язання, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені.

Отже, прострочення зобов`язання мало місце у періоди:

- за несвоєчасну поставку шин для бойових броньованих автомобілів всесезонні Kapsen RS25 PracticalMax M/T 235/75 R16 126/123Q у кількості 8 шт. вартістю 48684,00 грн - з 02.07.2024 по 07.07.2024;

- за несвоєчасну поставку шин для бронетранспортерів техніки всесезонні 365/90 R 18 (13,00R18) 8PR 131F KNK14 TT (OZKA) у кількості 160 шт. вартістю 3731360,00 грн - з 02.07.2024 по 21.07.2024.

Здійснивши власний розрахунок пені, виходячи із вищевикладених висновків щодо періодів прострочення, суд встановив, що правомірною сумою до стягнення є 74 919,30 грн.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п. 7.3. договору передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції визнавши розрахунок пені, наданий позивачем невірним та провівши його самостійно з урахуванням вищевикладених обставин щодо кількісті днів прострочення виконання зобов`язання, правомірно задоволив пеню в розмірі 52443,51, зменшивши їх розмір на 30% з огляду на клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

При цьому, у стягненні 32 888,01 грн пені суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та, відповідно, пред`явлено до стягнення безпідставно.

Щодо доводів позивача стосовно визначення дати поставки товару, то колегія суддів зазначає наступне.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

За змістом частини третьої статті 6 ЦК України сторони у договорі на власний розсуд можуть урегулювати у договорі відносини, диспозитивно врегульовані в актах цивільного законодавства та не можуть відступати від імперативних його положень.

Суд зазначає, що видаткова накладна є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарських операцій та факт встановлення договірних відносин.

Водночас з положень договору слідує, що документом, який підтверджує отримання покупцем та товароодержувачем товару є підписані покупцем, товароодержувачем та постачальником акти приймання-передачі товару у трьох примірниках.

Такий висновок випливає із пункту 5.7 договору, в якому вказано про те, що постачальник надає покупцю підписані уповноваженою особою видаткові накладні до моменту здійснення поставки. У пункті 5.12 договору сторони погодили, що акт приймання-передавання товару підписується товароодержувачем під час приймання товару.

Такі положення договору не визнаються сторонами недійсними та не є нікчемними в силу закону, а тому, враховуючи те, що у деяких товаросупровідних документах зазначені різні дати, суд дійшов висновку, що перевагу слід надати даті поставки товару, яка зазначена у акті приймання-передавання товару.

Отже, датою поставки товару, шин для бойових броньованих автомобілів всесезонні SUNWIDE HUNTSMAN M/T 285/70 R17 121/118Q у кількості 18 шт. на суму 112950,00 грн, є дата, вказана в акті № 170 приймання-передачі товару, тобто 13.08.2024.

При цьому, посилання скаржників на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права в частині зменшення пені, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч. 3 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За ч. 2 ст. 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (подібний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013).

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п.67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21).

Аналізуючи наведені доводи заявника судом враховано, що відповідач зобов`язання за контрактом виконав у повному обсязі, проте з невеликим строком прострочення. При цьому, стягнення з відповідача значних сум штрафних санкцій під час воєнного стану може призвести до негативних наслідків для господарської діяльності товариства.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, приймаючи рішення про зменшення розміру пені вірно взяв до уваги наступні обставини:

- наявність істотних обставин, які суттєво вплинули на можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а саме, відсутність на ринку шин відповідної модифікації у офіційного дистриб`ютора протягом визначеного періоду та тривалий строк їх виготовлення;

- повідомлення позивача про вказані обставини та невідкладна поставка товару після усунення вищевказаних обставин;

- покладення надмірного фінансового тягаря на відповідача може призвести до погіршення його матеріального становища, що може мати наслідком його неплатоспроможність.

Судом прийнято до уваги також відсутність доказів на підтвердження завдання позивачу збитків порушенням відповідачем умов вказаного договору в частині своєчасної поставки, причини та наслідки невиконання спірного зобов`язання, а також розмір нарахованих штрафних санкцій. Також суд зазначає, що неустойка має на меті в першу чергу стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання і не може лягати непомірним тягарем на боржника й бути джерелом отримання додаткових прибутків.

Крім того, судом першої інстанції враховано самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Матеріалами справи підтверджується, що при вирішенні клопотання про зменшення розміру пені, суд першої інстанції перевірив всі доводи сторін і врахував всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, з огляду на що визнав за можливе реалізувати надане йому право та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 30%, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Щодо звільнення відповідача від відповідальності у зв`язку із форс-мажорними обставинами, то колегія суддів зазначає таке.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Відповідно до частини другої статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне виконання договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 07.06.2023 у справі № 906/540/22).

У постанові Верховного Суду від 16.05.2024 у справі № 913/308/23 сформульовано такі загальні правові висновки у правовідносинах, пов`язаних зі встановленням наявності/відсутності форс-мажорних обставин: 1) неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин; 2) перед тим як з`ясовувати правову природу обставин, які перешкодили належному виконанню договору, та їх правових наслідків, суди повинні з`ясувати право сторони посилатися на наявність форс-мажорних обставин; 3) форс-мажор не звільняє сторони договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

В свою чергу саме лише посилання сторони на наявність обставин непереборної сили та надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду, оскільки саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Саме ж дослідження таких обставин повинно відбуватись із дотриманням вимог частини першої статті 86 ГПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та положень статті 236 ГПК України, відповідно до яких обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідач, вчиняючи правочин за результатами участі у публічній закупівлі, шляхом вільного волевиявлення, щодо поставки товару у встановлений у договорі строк, повинен був розумно оцінити цю обставину, з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки, а також прийняв настання відповідних несприятливих для нього наслідків, що передбачені цим договором у разі порушення зобов`язання, що узгоджується з вимогами статей 42, 44 ГК України, за змістом яких підприємницька діяльність здійснюється суб`єктом господарювання на власний ризик.

Укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, під час виконання договору можуть виявлятися обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (постанова Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 910/13557/21).

Матеріалами справи підтверджується, що 21.06.2024 відповідач звернувся до позивача з листами № 21/06/01 та 21/06/02, в яких: спочатку з посиланням на воєнний стан в Україні, а потім у зв`язку відсутністю у постачальника товару, - намагався схилити позивача до внесення змін до договору в частині строку поставки товару та асортименту товару.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що сторони у пункті 9.2 договору передбачили алгоритм дій, який повинна вчинити сторона, для якої склались обставини непереборної сили, а саме: не пізніше 15 (п`ятнадцяти) днів з дати їх настання письмово) шляхом направлення цінного листа з описом вкладення та повідомленням про вручення) інформувати іншу сторону про настання таких обставин та про їх наслідки. Разом з письмовим повідомленням така сторона зобов`язана надати іншій стороні копію звернення до Торгово-промислової палати України або уповноваженої регіональної торгово-промислової палати. Сторона, для якої склались обставини непереборної сили повідомлення іншої сторони сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або непереборної сили (форс-мажорних обставин). Аналогічні умови застосовуються стороною в разі припинення дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та їх наслідків.

Згідно п.9.3 договору неповідомлення/несвоєчасне повідомлення стороною, для якої склались обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), іншу сторону про їх настання або припинення веде до втрати права сторони посилатись на такі обставини як на підставу, що звільняє її від відповідальності за невиконання/несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором.

Також суд відзначає, що у пункті 9.5 договору сторони передбачили, що військова агресія російської федерації проти України не може бути підставою для невиконання цього договору.

Апеляційним господарським судом враховується правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31.08.2022 у cправі №910/15264/21, згідно якого:

- повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору;

- водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення має бути прямо зазначено в договорі (п.5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21).

Разом з тим, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано, а матеріали справи не містять, доказів дотримання відповідачем положень п.9.2. договору та у визначений термін повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили. Зазначене, в свою чергу, позбавляє відповідача права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності.

Таким чином, у суду немає підстав для визнання обставин, наведених у листах від 21.06.2024 за вих. № 21/06/01 та № 21/06/02 форс-мажорними.

Надаючи оцінку обставинам, встановленим експертом Вінницької торгово-промислової палати Олішевським О. М. у висновку № В-593 від 14.01.2025, суд бере до уваги таке.

Експертний висновок № В-593 від 14.01.2025 підготовлено на замовлення відповідача на підставі відповіді ТОВ "Торгово-промислова компанія "Омега-Автопоставка" на запити Вінницької торгово-промислової палати за вих. № 23/05/283 від 27.06.2024 та № 23/05/595 від 19.12.2024.

Вказаний висновок містить підтвердження того, що у офіційного дистриб`ютора в Україні, ТОВ "Торгово-промислова компанія "Омега-Автопоставка", у період з 10.06.2024 по 27.06.2024 шини 13,00-18 KNK 14 131F (PR8) TT б/н виробника OZKA в кількості 200 шт були відсутні, а строк їх виготовлення - 4 місяці, з дати розміщення замовлення.

Приписами частини другої статті 218 ГК України передбачено, що не вважаються обставинами непереборної сили порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Разом з тим, у пункті 1.3 договору постачальник підтвердив наявність у нього права власності на товар, визначений у Додатку № 1 та Технічному описі, який є Додатком № 2 до цього договору на дату укладення договору (10.06.2024), а також зобов`язався поставити товар до дати, визначеної у графіку поставки до договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відсутність товару у конкретного виробника у період часу після підписання сторонами договору, а також тривалість виготовлення товару мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, які мали та могли бути передбачені відповідачем при укладенні договору, з огляду на його обізнаність з технічними умовами товару (продукції) та необхідності виробництва відповідних комплектуючих, які поставляються із-за кордону, а тому є обставинами, ризик настання яких несе сам учасник правовідносин.

Таким чином, відповідач не довів, що порушення строку поставки товару (шин 13,00-18 KNK 14 131F (PR8) TT б/н виробника OZKA) сталося внаслідок випадку або непереборної сили, а тому останній не може бути звільнений від відповідальності за порушення зобов`язання з цих підстав.

Щодо стягнення 7944,30 грн штрафу, то колегія суддів зазначає таке.

Так, у пункті 7.3 договору сторони, зокрема, погодили, що за порушення строків поставки товарів понад тридцять днів, постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 7 відсотків від вартості товарів, поставку яких прострочено.

Як вбачається, позивачем здійснено нарахування суми штрафу таким чином:

- 18 шт. (шини для бойових броньованих автомобілів всесезонні Grenlander PREDATOR M/T 285/70 R17 121/118Q)* 6 305,00 грн * 7% = 7 944,30 грн.

Як встановлено судом вище, сторони погодили поставку шин для бойових броньованих автомобілів всесезонні Grenlander PREDATOR M/T 285/70 R17 121/118Q у кількості 58 шт у Додатковій угоді № 02-24 про внесення змін до договору від 08.07.2024, вартість одиниці товару - 6305,00 грн.

Згідно висновків суду, строк поставки товару, вказаного у Додатку № 1 в редакції Додаткової угоди № 02-24 про внесення змін до договору від 08.07.2024, становить 7 днів від дня пред`явлення позивачем вимоги.

Оскільки матеріали справи не містять доказів пред`явлення вимоги щодо поставки шин для бойових броньованих автомобілів всесезонні Grenlander PREDATOR M/T 285/70 R17 121/118Q у кількості 58 шт., як того вимагає стаття 530 ЦК України, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 7 944,30 грн, оскільки їх нараховано та відповідно пред`явлено до стягнення безпідставно.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржниками не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржників, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, рішенням Господарського суду Вінницької області від 23.04.2025 у справі №902/209/25 позов Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України до Фізичної особи-підприємця Гапонова Андрія В`ячеславовича про стягнення 115 751,61 грн штрафних санкцій задоволено частково. Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Гапонова Андрія В`ячеславовича на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України 52 443,51 грн - пені та 1567,78 грн - відшкодування судових витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

29 квітня 2025 року до Господарського суду Вінницької області від представника відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу, в якій представник відповідача просить ухвалити додаткове рішення у справі у справі №902/209/25, яким вирішити питання щодо розподілу судових витрат у частині витрат на правничу допомогу адвоката, фактично понесених відповідачем, у розмірі 29000,00 грн.

05 травня 2025 року до Господарського суду Вінницької області надійшли заперечення на клопотання (заяву) про ухвалення додаткового рішення, в яких просить суд відмовити в ухваленні додаткового рішення, а в разі наявності підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, зменшити розмір витрат на 99 %.

Місцевий господарський суд, розглянувши заяву представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду даної заяви, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частинами 1,3 ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Беручи до уваги те, що висновки "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи", суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Подібна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №908/3182/20, від 30.11.2020 у справі №922/2869/19.

Як вбачається, відповідачем на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу до справи надано:

- ордер серії АІ № 1845926 від 12.03.2025;

- копію Договору про надання правової допомоги №19/7/2 від 19.07.2024 (далі - договір);

- копію Додатку № 6/3 від 06.03.2025 до Договору (далі - Додаток);

- копію платіжної інструкції № 39 від 08.03.2025;

- копію платіжної інструкції № 53 від 24.03.2025;

- копію платіжної інструкції № 54 від 29.03.2025;

- копію платіжної інструкції № 61 від 25.04.2025;

- копію акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 23.04.2025 (далі - Акт);

- копію титульної сторінки Статуту Адвокатського об`єднання «Альва Прайвесі», Довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо Адвокатського об`єднання «Альва Прайвесі».

Так, 19.07.2024 між ФОП Гапоновим А.В. (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Альва Прайвесі" (об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги № 19/7/2, згідно п.1.1 якого клієнт доручає, а об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу, передбачену Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", у сферах кримінального, цивільного, адміністративного та інших галузей права, а також здійснювати представництво інтересів клієнта в судах, інших органах та у відносинах з третіми особами, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, додатковими угодами (додатками) до нього та зверненнями (замовленнями) клієнта з відповідними дорученнями та надання правової допомоги, а клієнт у свою чергу зобов`язується оплатити надання такої правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено, для виконання доручень клієнта і надання йому правової допомоги в рамках цього договору, які (яка) за згодою сторін або за законом потребують участі адвоката, об`єднання призначає відповідного адвоката, про що об`єднанням видається відповідний ордер. Якщо інший адвокат не був призначений об`єднанням, то правову допомогу за цим договором клієнтові безпосередньо надають наступні адвокати, для підтвердження повноважень яких окремий ордер об`єднанням може не видаватися, а достатньо наявності лише цього договору:

- адвокат Шапошніков Ілля Борисович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3284/10 від 19.04.2007, видане на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 151 від 19.04.2007);

- адвокат Шапошнікова Тетяна Геннадіївна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю КС № 8661/10 від 27.12.2019, видане на підставі рішення Ради адвокатів Київської області № 77 від 27.12.2019).

У разі виникнення необхідності заміни та/чи неможливості виконання вказаними адвокатами доручення клієнта об`єднання зобов`язане призначити іншого адвоката, про що об`єднанням видається відповідний ордер.

В усіх інших випадках правову допомогу (юридичні послуги) в рамках цього договору клієнтові можуть безпосередньо надавати також юристи об`єднання. В цьому разі їх повноваження діяти від імені клієнта та представляти його інтереси у відносинах з третіми особами підтверджуються відповідною довіреністю, яку клієнт повинен видати за зверненням об`єднання.

Згідно з пунктом 1.3 договору сторони домовились, що в рамках цього договору об`єднання (його адвокати, юристи) може (-уть) надавати клієнту наступні види правової допомоги:

Брати участь у якості його представника, захисника, надавати послуги із захисту прав та інтересів клієнта перед третіми особами, в державних органах, підприємствах та організаціях будь-якої форми власності;

Надавати клієнту усні і письмові консультації та роз`яснення з правових (юридичних) питань, усні письмові довідки щодо законодавства; складати заяви, скарги та інші документи правового характеру; здійснювати представництво в суді, інших державних органах перед громадянами та юридичними особами; здійснювати правове забезпечення підприємницької та зовнішньоекономічної діяльності;

Складати проекти листів, заяв, претензій, клопотань, скарг, запитів, відповідей на запити та інші документи правового характеру (в т.ч. позовних заяв та інших процесуальних документів); складати та проводити юридичну експертизу договорів, в т.ч. зовнішньоекономічних контрактів; здійснювати для клієнта інформаційно-аналітичні дослідження з проблем правового характеру, правовий супровід (забезпечення) інвестиційної діяльності та господарських операцій;

Представляти інтереси (здійснювати представництво) та вести справи в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, об`єднаннях громадян, з усіх без винятку питань, пов`язаних з інтересами клієнта;

Вести справи, представляти (здійснювати представництво) і захищати права та інтереси (здійснювати захист) клієнта в судах будь-якої юрисдикції та інстанцій, третейських судах, органах дізнання та досудового розслідування (слідства), прокуратурі, інших правоохоронних органах, органах нотаріату, - у якості його представника, довіреної особи, захисника, з усіма процесуальними правами, що надані законом позивачеві, відповідачеві, третій особі, потерпілому, підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, виправданому, особі, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особі, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), зокрема у господарському, цивільному, адміністративному, кримінальному провадженні (судочинстві), а також у справах про адміністративні правопорушення;

Всі інші види правової допомоги, передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 1.5 договору, конкретний вид та обсяг правової допомоги, вартість (розмір гонорару) та порядок її оплати можуть визначатися сторонами також шляхом підписання додаткових угод (додатків) до цього договору.

Платою ллієнта за надання правової допомоги за цим договором є гонорар, що виплачується на користь об`єднання. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення об`єднанням позитивного результату, якого бажає клієнт (пункт 3.1 договору).

Пунктом 3.2. договору передбачено, що вартість надання правової допомоги (розмір гонорару) за цим договором може визначатися Сторонами у додатках / додаткових угодах до цього договору.

Якщо вартість надання правової допомоги (розмір гонорару) за цим договором додатками/додатковими угодами не встановлена, то вона визначається, виходячи з обсягу фактично витраченого адвокатами та юристами об`єднання часу на надання правової допомоги клієнту та погодинної ставки, яку сторони за взаємною згодою визначили в розмірі 1500,00 грн (без ПДВ) за одну годину роботи адвоката (юриста) об`єднання.

Остаточна вартість наданої правової допомоги (розмір гонорару), що підлягає оплаті клієнтом за виконання певного доручення клієнта (надання певного обсягу правової допомоги), визначається в рахунках-фактурах (інвойсах) (та/або за необхідності - у актах здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг)), які складаються об`єднанням. Сторони окремо визначають строки (терміни, періоди часу) виставлення інвойсів та відповідно - порядок їх оплати клієнтом. Такі інвойси (акти) за надану правову допомогу готує об?єднання та надає клієнту для оплати (підписання). Якщо оплата наданої правової допомоги здійснюється на підставі інвойсу, то підписання акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих/послуг) між сторонами не здійснюється. Оплата вартості (гонорару) фактично наданої правової допомоги здійснюється клієнтом в узгоджені сторонами строки, а якщо такі строки сторонами узгоджені не були, то надана у минулому місяці правова допомога оплачується не пізніше 10-го числа поточного місяця (підпункт 3.2.3 договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 3 (трьох) років, а в частині доручень клієнта, виконання яких вже розпочато об`єднанням узгодженого між сторонами доручення клієнта чи скасування (відкликання) такого доручення клієнтом або ж до розірвання (припинення дії) цього договору (пункт 5.1 договору).

Згідно з пунктом 1 Додатку сторони домовились, що клієнт доручає, а об?єднання приймає на себе зобов?язання в рамках укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги надати клієнту правову щодо повного ведення судової справи №902/209/25 за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України до клієнта про стягнення 115751,61 грн штрафних санкцій, а саме: аналіз наданих клієнтом документів, представництво та захист інтересів клієнта в суді першої інстанції, у т.ч. (але не обмежуючись) підготовка і подання до суду відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, інших необхідних заперечень, клопотань, пояснень, заяв тощо, участь адвоката у судовому розгляді справи (участь у судових засіданнях) тощо.

У пункті 2 Додатку зазначено, що сторони домовились, що вартість надання правової допомоги (гонорар) та порядок розрахунків за цим додатком є наступними:

2.1. 17000,00 грн клієнт сплачує шляхом безготівкового перерахування на банківський рахунок об?єднання - протягом 3 календарних днів з дня підписання цього Додатку.

2.2. 4000,00 грн клієнт сплачує шляхом безготівкового перерахування на банківський рахунок об?єднання - протягом 3 банківських днів з дня отримання клієнтом та/або адвокатом об`єднання відповіді на відзив у судовій справі.

2.3. Сторони також домовились, що за кожне судове засідання клієнт зобов`язується додатково оплачувати по 4000,00 грн (за 1 судове засідання).

2.4. У разі, якщо адвокат об`єднання бере учать у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду і таке засідання не відбулось з технічних чи інших причин (наприклад, оголошення повітряної тривоги, технічний збій, хвороба судді або іншого співробітника суду, зняття з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в іншому процесі тощо), які не залежали від адвоката, то клієнт зобов`язується оплатити таке засідання за ставкою 2000,00 грн за кожне таке засідання, яке не відбулось.

2.5. Оплати, передбачені підпунктами 2.3., 2.4, клієнт сплачує шляхом безготівкового перерахування на банківський рахунок Об`єднання - протягом 2-х банківських днів з дня судового засідання.

Цей додаток є невід`ємною частиною договору про надання правової допомоги №19/7/2 від 19.07.2024 (пункт 3 Додатку).

23 квітня 2025 року між ФОП Гапоновим А.В. та Адвокатським об`єднанням "Альва Прайвесі" підписано акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), згідно з яким клієнт прийняв надану відповідно до Додатку об`єднанням в строк і належної якості правову допомогу (послуги), зокрема (але, не обмежуючись) з наступних питань:

- повного ведення судової справи №902/209/25 за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України до Клієнта про стягнення 115751,61 грн штрафних санкцій, а саме: аналіз наданих Клієнтом документів, представництво та захист інтересів Клієнта в суді першої інстанції у т. ч. (але не обмежуючись) підготовка і подання до суду відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, інших необхідних заперечень, клопотань, пояснень, заяв тощо, участь адвоката у судовому розгляді справи (участь у судових засіданнях) тощо.

Вартість вищеописаної правової допомоги (послуг), фактично наданої об`єднанням клієнту, становить 29000,00 грн, без ПДВ.

Клієнт не має претензій до якості та обсягу наданої об`єднанням правової допомоги (послуг).

Доказами у справі підтверджується сплата відповідачем на користь об`єднання коштів у сумі 29000,00 грн, а саме: згідно з платіжною інструкцією № 39 від 08.03.2025 ФОП Гапонов А. В. сплатив на користь АО "Альва Прайвесі" 17000,00 грн, згідно з платіжною інструкцією № 53 від 24.03.2025 - 4000,00 грн, згідно з платіжною інструкцією № 54 від 29.03.2025 - 4000,00 грн та згідно з платіжною інструкцією № 61 від 25.04.2025 - 4000,00 грн.

Вказані матеріали є належними доказами (належно оформлені) того, що відповідачу надано професійну правничу допомогу у даній справі Адвокатським об`єднанням "Альва Прайвесі" адвокатом Шапошніковим І.В.), згідно відповідного договору, що в силу ст. 126 ГПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви та необхідність відшкодування відповідачу понесених витрат на професійну правничу допомогу (враховуючи, що позов задоволений частково).

Разом з тим, проаналізувавши надані відповідачем в обґрунтування розміру адвокатських витрат документи, здійснивши аналіз доводів відповідача, а також співмірності заявленого останнім розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг на суму 29 000,00 грн), керуючись в тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц), колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг (з огляду на часткове задоволення позовних вимог та зважаючи на обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору), не відповідають критерію розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а відтак розумним розміром судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем при розгляді даної справи є 23375,00 грн, що відповідає принципам господарського судочинства, зокрема - забезпеченню дотримання балансу інтересів сторін.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що завищеними є витрати часу тривалістю 5 годин на таку послугу, як "підготовка заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, відправка заяви позивачу, подання заяви до суду", оскільки форма та зміст такої заяви є типовими та об`єктивно не потребують витрат часу у зазначеному розмірі. Крім того, такі заяви не є заявами процесуального характеру, а лише відображають організаційно-технічне забезпечення участі представника у судовому засіданні по справі поза межами приміщення суду.

Суд вважає справедливим, за даних обставин, що витрачений адвокатом час не може перевищувати 1 год 15 хвилин (із розрахунку 15 хвилин на підготовку 1 сторінки заяви про участь в судових засідання у відеоконференції і 15 хвилин на перевірку та 30 хвилин на відправку документів через електронний кабінет в ЄСІТС). Відтак, з врахуванням зазначення в договорі про надання правової допомоги № 19/7/2 погодинної ставки в розмірі 1500 гривень судом першої інстанції правомірно зменшено розмір витрат на професійну правничу допомоги на 5625,00 гривень.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що за наслідками розгляду справи №902/209/25 в суді першої інстанції позовні вимоги Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України задоволено частково, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції у відповідності до вимог ст.129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме до стягнення з позивача підлягають понесені відповідачем судові витрати у сумі 10588,87 грн.

При цьому, доводи позивача про те, що в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити, оскільки відповідачем порушено вимоги ст. 221 ГПК України, а саме, не вказано поважних причин, що перешкоджають вчинити такі дії (подати докази до закінчення судових дебатів), а також відповідач не звернувся із заявою до суду до закінчення судових дебатів з вказанням поважних причин неподання таких доказів та наміром подати їх не пізніше 5 днів після ухвалення основного рішення у справі №902/209/25, колегією суддів до уваги не беруться з огляду на таке.

Згідно із частинами першою, другою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частиною восьмою статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом статті 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів.

Відповідно до матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву відповідачем повідомлено орієнтовний розмір судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а саме: 29000,00 - 39 000,00 грн. Також відповідачем зазначено, що передбачені ст. 129 ГПК України докази розміру витрат, які відповідач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом цієї справи у суді першої інстанції разом з відповідною заявою будуть подані до суду не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення у цій справі.

У подальшому, 28.04.2025 (у межах визначеного частиною восьмою статті 129 ГПК України п`ятиденного строку з дати ухвалення рішення суду) відповідачем подано докази витрат на професійну правничу допомогу разом із відповідною заявою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем дотримано процесуальні вимоги щодо порядку та строків подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу для вирішення судом питання щодо їх стягнення з іншої сторони, так як такі докази були подані в межах визначеного нормами процесуального законодавства п`ятиденного строку з дати ухвалення рішення суду, про що було попередньо зроблено письмову заяву, викладену у відзиві на позовну заяву, тобто до закінчення судових дебатів.

При цьому, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права в частині своєчасності подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зокрема:

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанова Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19);

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та від 31.05.2022 у справі №917/304/21);

- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц);

- потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №161/5317/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржниками не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржників, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для їх скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України та Фізичної особи-підприємця Гапонова Андрія В`ячеславовича залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 23 квітня 2025 року та додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 14 травня 2025 року у справі №902/209/25 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Грязнов В.В.