ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2025 р. Справа№ 910/10370/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Хрипуна О.О.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 26.06.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Південбудтранс"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.03.2025 (повний текст складено та підписано 15.04.2025)

у справі № 910/10370/24 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Південбудтранс"

до Держави Україна в особі Міністерства юстиції

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення 3 348 306,97 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Південбудтранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність держави Україна у зв`язку з надмірно тривалим розглядом Господарським судом Миколаївської області справи № 5/19 "Про банкрутство АТВТ ЮжноукранськийДБК", що призвело до невиконання наказу Господарського суду Миколаївської області № 7/71 від 12.08.2002;

- стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Південбудтранс" грошові кошти в розмірі 3 348 306,97 грн, в т. числі: компенсацію матеріального збитку в розмірі нестягнутої на користь позивача суми за рішенням суду - 564 171,85 грн; компенсацію збитків від інфляції в розмірі 2 422 343,44 грн; компенсацію 3% річних в розмірі 227 121,68 грн; компенсацію моральної шкоди в розмірі 134 670,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 в позові відомлено повністю.

Приймаючи оскаржуване рішення суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України. Суд також зазначив, що питання компенсації моральної та матеріальної шкоди позивачу за порушення Державою Україна пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції, за скаргою позивача на надмірну тривалість розгляду судами різних інстанцій справи № 5/19 про банкрутство, було вирішено Європейським судом в рішенні від 18.05.2017, на виконання якого позивачеві сплачено грошові кошти в якості відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Крім того, суд дійшов висновку, що Міністерство юстиції України є неналежно визначеним органом представництва Держави, тож позивачем пред`явлено позовні вимог до неналежного відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Південбудтранс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 25.03.2025 у справі №910/10370/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте місцевим судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому скаржник стверджує, що:

- відсутній висновок суду щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Держави Україна у зв?язку з надмірно тривалим розглядом Господарським судом Миколаївської області справи №5/19 Про банкрутство АТВТ Южноукранський ДБК, що призвело до невиконання наказу Господарського суду Миколаївської області №7/71 від 12 серпня 2002 року та висновок суду щодо компенсації моральної шкоди;

- позивачем пред`явлено позовні вимоги до належного відповідача;

- позивачу було завдано матеріального збитку в розмірі не стягнутої на його користь суми боргу згідно рішення суду у розмірі 564 171,85 грн, відповідальність за це згідно норм ч.1 ст.1174 ЦК України несе Держава Україна, оскільки посадові особи (судді) діяли від імені Держави. А відтак, позивач має право на стягнення звідповідача (Держави) грошових коштів в рахунок компенсації матеріального збитку в розмірі 564 171,85 грн у зв?язку з надмірно тривалим розглядом Господарським судом Миколаївської області справи Про банкрутство АТВТ Южноукраїнський ДБК.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача

03.06.2025 через підсистему Електронний суд від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

У відзиві відповідач наголосив, що суд першої інстанції правильно встановив природу заявленого позову та характер спірних правовідносин.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2025 апеляційну скаргу у справі №910/10370/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва справу №910/10370/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

19.05.2025 матеріали справи №910/10370/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Південбудтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі №910/10370/24. Судове засідання призначено на 26.06.2025.

У судовому засіданні 26.06.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 26.06.2025 з`явився представник відповідача, який надав свої пояснення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом доставки процесуальних документів до Електронного кабінету, що підтверджується довідкою від 05.06.2025.

Відповідно до частини п`ятої статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про ЄСІТС та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача про місце, дату і час судового розгляду, враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Південбудтранс" за відсутності представника позивача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.07.2002 у справі №7/71 стягнуто з Акціонерного товариства відкритого типу "Южноукраїнський домобудівний комбінат" на користь Закритого акціонерного товариства "Південбудтранс" (у подальшому організаційно-правову форму змінено на Приватне акціонерне товариство) 558 000,00 грн боргу, 4 402,85 грн відсотків, 1 700 грн витрат на сплату державного мита, 69,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, всього - 564 171,85 грн.

12.08.2002 Господарським судом Миколаївської області на виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24.07.2002 у справі №7/71 видано наказ №7/71.

09.10.2002 Відділом Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області відкрито виконавче провадження з виконання означеного наказу.

Постановою Відділу ДВС Южноукраїнського МУЮ Миколаївської області від 16.05.2003 об`єднане виконавче провадження №56 відносно боржника АТВТ "Южноукраїнський ДБК" було зупинено у зв`язку із відкриттям 24.01.2003 Господарським судом Миколаївської області справи №5/19 за заявою кредитора ЗАТ "Південбудтранс" про банкрутство боржника АТВТ "Южноукраїнський ДБК".

За доводами позивача, порушена справа про банкрутство відносно боржника відповідно до приписів ст. ст. 11, 15, 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мала бути завершена протягом 24 місяців, натомість справа №5/19 розглядалася судом протягом більше п`ятнадцяти років, а саме:

- ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.01.2003 порушено провадження у справі у справі № 5/19 про банкрутство Акціонерного товариства відкритого типу "Южноукраїнський домобудівний комбінат" за заявою кредитора ЗАТ "Південбудтранс" у зв`язку з непогашенням боржником протягом трьох місяців боргу в сумі 564 171,85 грн за наказом Господарського суду Миколаївської області №7/71 від 12.08.2002;

- ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.05.2005 затверджено реєстр вимог кредиторів АТВТ "Южноукраїнський ДБК" м. Южноукраїнськ станом на 10.05.2005 в сумі 1 437 766,11 грн, в тому числі вимоги ЗАТ "Південбудтранс" на суму 804 814,85 грн, з яких 564 171,85 грн за наказом Господарського суду Миколаївської області №7/71 від 12.08.2002;

- постановою Господарського суду Миколаївської області від 10.06.2008 у справі №5/19 визнано боржника АТВТ "Южноукраїнський ДБК" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру;

- ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.07.2018 у справі №5/19 затверджено Звіт Ліквідатора та ліквідаційний баланс АТВТ "Южноукраїнський домобудівний комбінат" станом на 30.06.2018, ліквідовано АТВТ "Южноукраїнський домобудівний комбінат" та закрито провадження у справі про банкрутство АТВТ "Южноукраїнський домобудівний комбінат".

Позивач зазначає, що оскільки станом на 24.05.2016 ліквідаційну процедуру не було завершено, ліквідаційний баланс судом не затверджено, АТВТ "Южноукраїнський ДБК" як юридичну особу банкрута не ліквідовано, заявлені позивачем кредиторські вимоги не погашено, активи, за рахунок яких можливо погасити кредиторські вимоги згідно звіту Ліквідатора за березень 2016 року відсутні, позивач звернувся із заявою до Європейського Суду з прав людини (Заява № 379777/16 ЗАТ "Південбудтранс" проти України).

Рішенням Європейського Суду з прав людини від 18.05.2017 за заявою №37977/16 було визнано порушення Державою Україна:

- пункту 1 статті 6 Конвенції стосовно необґрунтовано тривалого цивільного провадження у справі № 5/19 "Про банкрутство АТВТ "Южноукраїнський ДБК" за період з 24 січня 2003 року по 17 березня 2010 року;

- статті 13 Конвенції - щодо відсутності ефективних юридичних засобів захисту в Державі Україна.

За доводами позивача, всупереч вимогам ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та рішення Європейського Суду з прав людини від 18 травня 2017 року у справі "ЗАТ "Південбудтранс" проти України " Господарський суд Миколаївської області в період з 30 липня 2015 року по 03 липня 2018 року постійно відкладав розгляд справи про банкрутство АТВТ "Южноукраїнський ДБК"

Таким чином, має місце порушення судом норм частини 2 статті 22 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки лише сама ліквідаційна процедура тривала десять років (з 10 червня 2008 року по 03 липня 2018 року) замість дванадцяти місяців, передбачених Законом, а саме провадження у справі про банкрутство ДТВТ "Южноукраїнський ДБК" тривало більше п`ятнадцять років (з 24 січня 2003 року по 03 липня 2018 року), замість максимального строку у два роки, згідно Закону.

Відповідно до ухвали Господарського суду Миколаївської області від 03.07.2018 у справі №5/19, в ході ліквідаційної процедури від реалізації активів Ліквідатором було отримано грошові кошти у загальній сумі 2 554 553,83 грн, якими частково було погашено кредиторську заборгованість на загальну суму 1 807 773,67 грн та відшкодовано ліквідаційні витрати на загальну суму 747 108,27 грн. Залишок заборгованості банкрута перед кредиторами складає 2 605 263,61 грн, в тому числі 564 171,85 грн перед ПрАТ "Південбудтранс". Зазначені вимоги кредиторів не можуть бути задоволені з причин відсутності рухомого та нерухомого майна, а також грошових коштів Банкрута.

З огляду на викладене позивач вказує про порушення Державою Україна:

- пункту 1 статті 6 Європейської Конвенції - стосовно необґрунтовано тривалого (15 років) цивільного провадження у справі №5/19 "Про банкрутство АТВТ "Южноукраїнський ДБК", що призвело до невиконання наказу Господарського суду Миколаївської області №7/71 від 12.08.2002, виданого на виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24.07.2002 у справі №7/71;

- статті 13 Європейської Конвенції - щодо відсутності ефективних юридичних засобів захисту в Державі Україна.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ПрАТ "Південбудтранс" було завдано матеріальні збитки в розмірі нестягнутої на його користь суми боргу за рішенням суду в розмірі 564 171,85 грн, відповідальність за що відповідно до ст. 1174 ЦК України несе Держава Україна.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані відповідачем пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з такого.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про міжнародні договори України" міжнародні договори набирають чинності для України після надання нею згоди на обов`язковість міжнародного договору відповідно до цього Закону в порядку та в строки, передбачені договором, або в інший узгоджений сторонами спосіб.

Стаття 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі - Конвенція).

За змістом ст. 1 Конвенції високі договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї Конвенції.

Відповідно до статті 34 Конвенції суд може приймати заяви від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб, які вважають себе потерпілими від допущеного однією з високих договірних сторін порушення прав, викладених у Конвенції або протоколах до неї, високі договірні сторони зобов`язуються не перешкоджати жодним чином ефективному здійсненню цього права.

Отже, сторонами у справах, які розглядаються ЄСПЛ, є заявник та відповідач - Держава, а рішення виносяться Судом проти держави-відповідача, а не проти конкретних державних органів, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб.

Держава Україна в особі Уряду України, який в Європейському суді представляє Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, у кожній конкретній справі відповідає перед заявниками у Європейському суді за дії (бездіяльність) того чи іншого державного органу, підприємства, установи, організації, їх посадових осіб.

Відповідно до положень статті 46 Конвенції високі договірні сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Органом представництва, відповідно до статті 1 цього Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та Положення про Міністерство юстиції України, є зазначений орган.

За змістом статті 16 Цивільного кодексу України, норми якої кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Європейського Суду з прав людини від 18.05.2017 за заявою позивача №37977/16 було визнано порушення Державою Україна пункту 1 статті 6 Конвенції стосовно необґрунтовано тривалого цивільного провадження у справі № 5/19 "Про банкрутство АТВТ "Южноукраїнський ДБК" за період з 24 січня 2003 року по 17 березня 2010 року та статті 13 Конвенції щодо відсутності ефективних юридичних засобів захисту в Державі Україна.

Цим же рішенням Європейський Суд з прав людини постановив, що: (a) упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені в додатку; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; (b) із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на вищезазначені суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Суд першої інстанції вірно встановив, що обставини щодо тривалого розгляду судами справи №5/19 про банкрутство АТВТ "Южноукраїнський ДБК", відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту та порушення права юридичної особи мирно володіти своїм майном (порушення права власності), вже була предметом розгляду в Європейському суді, і питання компенсації моральної та матеріальної шкоди позивачу вирішено Європейським судом в рішенні від 18.05.2017.

Так, присуджена позивачу виплата в розмірі 4 200 євро є відшкодуванням моральної та матеріальної шкоди за тривалий розгляд судами різних інстанцій справи №5/19 про банкрутство АТВТ "Южноукраїнський ДБК", яка станом на момент винесення рішення тривала.

На виконання рішення Європейського суду з Державного бюджету України на особовий рахунок ЗАТ "Південбудтранс" перераховано 124 057,56 грн (еквівалент 4 200 євро), що підтверджується платіжним дорученням від 05.07.2017 №1895.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Крапівницький проти України" від 17.09.2002 Суд зазначив, що "заявник, який отримує на внутрішньому рівні відшкодування шкоди за заявлене порушення Конвенції, більше не може вважатися "жертвою" порушення прав, передбачених Конвенцією, з боку однієї із договірних сторін".

Отже, питання компенсації моральної та матеріальної шкоди позивачу за порушення Державою Україна пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції, за скаргою позивача на надмірну тривалість розгляду судами різних інстанцій справи № 5/19 про банкрутство, було вирішено Європейським судом в рішенні від 18.05.2017, на виконання якого позивачеві сплачено грошові кошти в якості відшкодування моральної та матеріальної шкоди, про що обгрунтовано виснував суд першої інстанції.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частинами першою та другою статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи. Вказану правову позицію було висловлено Верховним Судом у постановах від 23.05.2018 у справі №923/574/17 та від 18.06.2018 у справі №904/1284/17.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Аналогічні висновки наведені в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №910/9095/18.

В контексті дослідження питання доведеності позивачем наявності таких елементів складу цивільного правопорушення, як наявність шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, колегія суддів зазначає таке.

Судом встановлено, що заборгованість АТВТ "Южноукраїнський ДБК" перед позивачем виникла з їхніх господарських відносин та була стягнута постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.07.2002 у справі №7/71.

09.10.2002 Відділом Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 12.08.2002 №7/71, виданого на виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24.07.2002 у справі №7/71.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.01.2003 порушено провадження у справі у справі № 5/19 про банкрутство Акціонерного товариства відкритого типу "Южноукраїнський домобудівний комбінат" за заявою кредитора ЗАТ "Південбудтранс" у зв`язку з непогашенням боржником протягом трьох місяців боргу в сумі 564 171,85 грн за наказом Господарського суду Миколаївської області №7/71 від 12.08.2002.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.05.2005 затверджено реєстр вимог кредиторів АТВТ "Южноукраїнський ДБК" м. Южноукраїнськ станом на 10.05.2005 в сумі 1 437 766,11 грн, в тому числі вимоги ЗАТ "Південбудтранс" на суму 804 814,85 грн, з яких 564 171,85 грн за наказом Господарського суду Миколаївської області №7/71 від 12.08.2002;

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.07.2018 у справі №5/19 затверджено Звіт Ліквідатора та ліквідаційний баланс АТВТ "Южноукраїнський домобудівний комбінат" станом на 30.06.2018, ліквідовано АТВТ "Южноукраїнський домобудівний комбінат" та закрито провадження у справі про банкрутство АТВТ "Южноукраїнський домобудівний комбінат". У ході ліквідаційної процедури від реалізації активів Ліквідатором було отримано грошові кошти у загальній сумі 2 554 553,83 грн, якими частково було погашено кредиторську заборгованість на загальну суму 1 807 773,67 грн та відшкодовано ліквідаційні витрати на загальну суму 747 108,27 грн. Залишок заборгованості банкрута перед кредиторами складає 2 605 263,61 грн, в тому числі 564 171,85 грн перед ПрАТ "Південбудтранс". Зазначені вимоги кредиторів не задоволені з причин відсутності рухомого та нерухомого майна, а також грошових коштів Банкрута.

З наведеного слідує, що причиною незадоволення грошових вимог позивача в розмірі 564 171,85 грн була відсутність рухомого та нерухомого майна, а також грошових коштів Банкрута.

Відповідно до пункту 6 статті 31 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вимоги незадоволені за недостатністю майна вважаються погашеними.

При цьому, місцевий суд доцільно зазначив, що позивачем не доведено, яким саме чином тривалий розгляд справи №5/19 пов`язаний з відсутністю у боржника майна, за рахунок якого можливо було б задовольнити грошові вимоги ПрАТ "Південбудтранс".

Так, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про наявність у боржника такого майна як станом на час закриття провадження в означеній справі, так і на час його порушення (24.01.2003) або станом на будь-яку іншу дату під час розгляду цієї справи судом.

Відтак, твердження позивача про те, що неотримання ним коштів у розмірі 564 171,85 грн є наслідком тривалого розгляду справи №5/19 правомірно визнані судом недоведеними та необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів ззначає, що сума кредиторських вимог, які підлягали погашенню в порядку, визначеному спеціальним законом Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів також зазначає про безпідставність вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність Держави Україна в особі Міністерства юстиції України під час розгляду судом питання про банкрутство №5/19, з огляду на те, що Міністерство юстиції України, в силу своїх повноважень, принципу розподілу влади, ніяким чином не впливає і не може впливати на хід і спосіб судового процесу.

За наведених обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що пред`явлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

В контексті викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Міністерство юстиції України є неналежно визначеним органом представництва Держави.

Так, частиною першою статті 170 ЦК України визначено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з частиною 4 статті 58 ЦПК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діє та керується у своїй діяльності Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228 (далі - Положення № 228).

Згідно з пунктом 4 Положення № 288, Міністерство юстиції України бере участь у справах, діє в судах України від імені та в інтересах держави у випадках, передбачених законом.

Відповідно до Положення № 288 Міністерство юстиції України має повноваження здійснювати представництво держави виключно під час урегулювання спорів, які розглядаються в закордонних юрисдикційних органах справ за участю іноземного суб`єкта та України, в Європейському суді з прав людини під час розгляду справ про порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також в судах України у спорах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування за рішеннями Європейського суду з прав людини.

Тобто вказаним Положенням чітко окреслені випадки, коли Міністерство юстиції України є представником саме держави у судах.

У той же час, Міністерство юстиції України не наділене повноваженнями по предствляти державу як відповідача у судовому процесі за

До того ж, законодавством, що регулює порядок та підстави стягнення шкоди, завданої фізичній особі органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, чітко встановлено суб`єктний склад учасників цих спірних правовідносин, до яких Міністерство юстиції України не відноситься.

Отже, Міністерство юстиції України як орган, до компетенції якого не віднесені питання, пов`язані з урегулюванням діяльності судової системи України, судів і суддів, є неналежним суб`єктом владних повноважень, що має діяти від імені держави як відповідача у даній справі, а відтак у цій справі позивач пред`явив позов до неналежного відповідача.

Щодо тверджень апелянта, наведених в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягають у невизначенні судом належного відповідача, колегія суддів зазначає, що в межах спірних правовідносин, визначення належного відповідача ускладнюється предметом та підставами позову, в основу яких позивачем покладено надмірно тривалий термін розгляду Господарським судом Миколаївської області справи №5/19 про банкрутство АТ відкритого типу "Южноукраїнський домобудівний комбінат". З огляду на це у суду першої інстанції були відсутні підстави для заміни неналежного відповідача на належного, оскільки судовий орган в силу діючого законодавтсва не може виступати відповідачем у судових спорах.

У свою чергу, викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони грунтуються виключно на власному тлумаченні скаржником спірних правовідносин та норм чинного законодавства, зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, та не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Південбудтранс".

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення від 25.03.2025 відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Південбудтранс" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2025 у справі № 910/10370/24 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Південбудтранс".

Матеріали справи № 910/10370/24 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.07.2025

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

О.О. Хрипун