РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2025Справа № 910/3922/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГА" та Фізичної особи-підприємця Коберника Сергія Леонідовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація"

про виселення з нежитлових приміщень.

Представники учасників справи:

від позивача: Онищенко Т.О., в порядку самопредставництва;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

від третьої особи: Богданевич Ю.В., в порядку самопредставництва.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВГА» та Фізичної особи-підприємця Коберника Сергія Леонідовича про виселення з нежитлових приміщень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що незважаючи на припинення Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2995 від 31.05.2019, укладеним між позивачем, відповідачем 1 та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація», у зв`язку з його розірванням, та як наслідок припинення Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в суборенду № 01-09/19 від 24.09.2019, відповідачі продовжують займати орендовані приміщення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, підготовче судове засідання призначено на 05.05.2025.

23.04.2025 представником третьої особи подано письмові пояснення.

У судове засідання 05.05.2025 представники позивача та третьої особи з`явились, представники відповідачів не з`явились.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 02.06.2025, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 02.06.2025 представники позивача та третьої особи з`явились, представники відповідачів не з`явились.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.2025, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 30.06.2025 представники позивача та третьої особи з`явились, представники відповідачів у судове засідання не з`явились.

В свою чергу, з метою повідомлення відповідачів про розгляд справи судом та про їх право подати відзиви на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду були направлені судом рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідачів, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак були повернуті відділом поштового зв`язку до суду з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

В п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відтак, останні вважаються повідомленими про розгляд справи належним чином.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачами не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як і не забезпечено реєстрацію свого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України дні складення підприємством поштового зв`язку повідомлень про неможливість вручення поштового відправлення, вважаються днями вручення відповідачам ухвал Господарського суду міста Києва.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, за приписами ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представників відповідачів не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 30.06.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2019 року між Департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - орендодавець, позивач), Товариством з обмеженою відповідальністю «ВГА» (далі -орендар, відповідач 1) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (далі -підприємство-балансоутримувач, третя особа) укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2995 (далі - Договір оренди), за умовами якого орендодавець на підставі рішення Київської міської ради "Про передачу в оренду нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва єдиним претендентам на право оренди" від 22.01.2015 року № 31/896 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Архипенка Олександра, будинок № 6, літера Б, для розміщення суб`єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення.

Об`єктом оренди, згідно з п. 2.1 Договору оренди, є нежитлові приміщення загальною площею 135,4 кв.м. на першому поверсі згідно з викопіюванням з поповерхового плану. Що складає частину цього Договору.

Відповідно до п. 2.4 Договору оренди орендар вступає у строкове платне користування об`єктом у термін, указаний у цьому Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації цього Договору) та акта приймання-передачі об`єкта.

Згідно з п. 3.1.Договору оренди орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від "21.04.2015 № 415/1280 (із змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 08.02.2018 № 21/4085) в редакції Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 06.12.2018 № 253/6304 та становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2019 року 25,24 грн. за 1 кв.м, що в цілому складає: 3 417,17 грн.

Якщо Договір укладено на строк, що перевищує три роки, розмір орендної плати за базовий місяць розрахунку переглядається кожні три роки і доводиться до орендаря листом за підписом уповноваженої особи орендодавця.

Пунктом 3.2 Договору оренди визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначаєтеся шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 3.6. Договору оренди орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

Орендна плата, згідно з п. 3.6 Договору оренди, сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця за поточний місяць.

У відповідності до п. 4.2.20 Договору оренди орендар зобов`язаний після припинення дії цього Договору протягом 3 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу. Акт приймання-передачі підписується сторонами Договору. У разі невиконання цього пункту орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати.

Пунктом 5.1.3 Договору оренди визначено, що орендодавець має право відмовитись від Договору та вжити необхідних заходів для примусового виселення орендаря при несплаті орендарем орендної сплати протягом 3 місяців підряд з дня закінчення строку платежу.

Згідно з п. 5.3.6 Договору оренди орендар має право, за попередньою згодою орендодавця здавати об`єкт в суборенду. Суборенднну плату в розмірі, що не перевищує орендної плати за об`єкт суборенди, отримує орендар, а решта суборендної плати спрямовується до бюджету міста Києва.

Відповідно до п. 7.5 Договору оренди у разі закінчення/припинення дії цього Договору або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт підприємству-балансоутримувачу у стані, не гіршому, ніж в якому перебував об`єкт на момент передачі його в оренду, з урахування усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії Договору оренди.

Цей Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 31.05.2019 до 29.05.2022 (п. 9.1 Договору оренди).

Відповідно до п. 9.3 Договору оренди одностороння відмова від Договору не допускається, крім випадку, передбаченого підпунктом 5.1.3 цього Договору. Лист з відмовою від Договору направляється поштою з повідомленням про вручення за місцезнаходженням орендаря, вказаним у Договорі. Договір є розірваним з дати одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від Договору, або з дати повернення орендодавцю відмови від Договору з відміткою відділення зв`язку про відсутність орендаря за вказаною адресою.

За Актом приймання-передачі нежилого майна від 10.06.2019, орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування приміщення у нежилому будинку, що перебуває на балансі КП «Київжитлоспецексплуатація», загальною площею 135,40 кв.м. розташоване за адресою: м. Київ, вул. Олександра Архипенка, 6, літ. Б.

Листом № 062/05/14-8273 від 23.09.2019 позивачем надано згоду на укладення Договору суборенди між ФОП Коберник С.Л. та ТОВ «ВГА» для розміщення кафе, барів, закусочних, буфетів, кафетеріїв, ресторанів, закладів ресторанного господарства з постачання страв, приготовлених централізовано, для споживання в інших місцях, що здійснюють продаж товарів підакцизної групи.

24 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВГА» (далі - орендар) та Фізичною особою-підприємцем Коберником Сергієм Леонідовичем (далі - суборендар, відповідач 2) укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в суборенду (далі - Договір суборенди), за умовами якого орендар на підставі рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва «із змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 08.02.2018 № 21/4085) в редакції Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 06.12.2018 № 253/6304 та листа Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.09.2019 № 062/05/14-8273, який є орендодавцем за Договором оренди передає, а суборендар приймає в суборенду нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (нежитлові приміщення), далі - об`єкт суборенди, яке знаходиться за адресою: вул. Архипенка Олександра, буд. 6, літ. Б, загальною площею 20,40 кв.м. для розміщення: кафе, барів, закусочних, буфетів, кафетеріїв, ресторанів, закладів ресторанного господарства з постачання страв, приготовлених централізовано, для споживання в інших місцях, що здійснюють продаж товарів підакцизної групи.

За Актом приймання-передачі нежилого майна від 24.09.2019, орендар передав, а суборендар прийняв в орендне користування приміщення у нежилому будинку, що перебуває на балансі КП «Київжитлоспецексплуатація», загальною площею 20,40 кв.м. розташоване за адресою: м. Київ, вул. Олександра Архипенка, 6, літ. Б.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджений Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому дія воєнного стану неодноразово продовжувалася, а правовий режим воєнного стану наразі триває.

Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 року № 634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" передбачено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

Відтак, строк дії Договору оренди після 29.05.2022 був продовжений на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, який наразі триває.

Водночас, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем 1 зобов`язань за Договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2995 від 31.05.2019 в частині здійснення повної та своєчасної оплати орендних платежів у період з 01.01.2021 по 31.07.2021, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2022 у справі № 910/12723/21 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГА" на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" 14 678,89 грн. заборгованості за орендною платою, 582,66 грн. пені, 121,95 грн. 3% річних, 347,83 грн. інфляційних втрат, 2 270,00 грн. судового збору.

Також, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГА" на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" 30 913,92 грн., 967,09 грн. 3% річних, 3 872,24 грн. інфляційних втрат, 422,22 грн. пені та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

У зв`язку з неналежним виконання відповідачем 1 зобов`язань за Договором оренди в частині сплати орендної плати, позивач на підставі пунктів 5.1.3, 9.3 Договору та ст. 782 ЦК України Листом № 062/05-14-4733 від 18.09.2024 відмовився від Договору оренди та повідомив відповідача 1 про необхідність звільнення орендованого майна.

Проте, означений лист, направлений на адресу ТОВ «ВГА» 23.09.2024 (трек-номер відправлення: 070), вручений відповідачу 1 не був та повернувся на адресу Департаменту у зв`язку із закінченням терміну його зберігання 11.10.2024.

Також, 07.02.2025 позивач звернувся до відповідача 2 із Листом № 062/05-14/633 від 05.02.2025, у якому зазначив, що оскільки Договір оренди розірвано 11.10.2024, а відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» строк надання майна в суборенду не може перевищувати строку дії Договору оренди, просив звільнити орендовані приміщення, який не був вручений відповідачу 2 та повернувся на адресу Департаменту у зв`язку із закінченням терміну його зберігання 25.02.2025.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що відповідачі об`єкт оренди не звільнили та продовжують його використовувати, порушуючи при цьому право власника майна володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном, зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутись до суду з позовом про виселення відповідача 1 з нежитлового приміщення, загальною площею 135,40 м2, розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Архипенка Олександра. 6, літ. Б та відповідача 2 з нежитлового приміщення, загальною площею 20,40 м2, розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Архипенка Олександра. 6, літ. Б.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами договір є договором найму, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до п. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною третьою статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

В свою чергу, статтею 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем 1 зобов`язань за Договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2995 від 31.05.2019 в частині здійснення повної та своєчасної оплати орендних платежів у період з 01.01.2021 по 31.07.2021, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2022 у справі № 910/12723/21 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГА" на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" 14 678,89 грн. заборгованості за орендною платою, 582,66 грн. пені, 121,95 грн. 3% річних, 347,82 грн. інфляційних втрат, 2 270,00 грн. судового збору.

Також, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 у справі № 910/8691/24 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГА" на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" 30 913,92 грн., 967,09 грн. 3% річних, 3 872,24 грн. інфляційних втрат, 422,22 грн. пені та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Вказану правову позицію викладено у постанові від 03.07.2018 Великої палати Верховного Суду по справі №917/1345/17.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2022 у справі № 910/12723/21 та від 16.09.2024 у справі № 910/8691/24 набрали законної сили, а відтак, у відповідності до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, встановлені ними обставини щодо прострочення відповідачем 1 виконання грошового зобов`язання повторного доведення не потребують.

При цьому, суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Пунктом 5.1.3 Договору оренди визначено, що орендодавець має право відмовитись від Договору та вжити необхідних заходів для примусового виселення орендаря при несплаті орендарем орендної сплати протягом 3 місяців підряд з дня закінчення строку платежу.

У зв`язку з неналежним виконання відповідачем 1 зобов`язань за Договором оренди в частині сплати орендної плати, позивач на підставі пунктів 5.1.3, 9.3 Договору та ст. 782 ЦК України Листом № 062/05-14-4733 від 18.09.2024 відмовився від Договору оренди та повідомив відповідача 1 про необхідність звільнення орендованого майна.

З огляду на викладене, суд звертає увагу, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

У той же час, негативні наслідки неодержання орендарем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на орендаря, а факт наявності відповідної заяви орендодавця та доказів її належного надсилання орендарю свідчить про добросовісне звернення орендодавця до орендаря, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Суд зазначає, що чинне законодавство не містить спеціальних вказівок щодо того, коли орендар вважається повідомленим чи способів такого повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи, означений лист орендаря, направлений на адресу ТОВ «ВГА» 23.09.2024 (трек-номер відправлення: 070), вручений відповідачу 1 не був та повернувся на адресу Департаменту у зв`язку із закінченням терміну його зберігання 11.10.2024.

Відповідно до п. 9.3 Договору оренди одностороння відмова від Договору не допускається, крім випадку, передбаченого підпунктом 5.1.3 цього Договору. Лист з відмовою від Договору направляється поштою з повідомленням про вручення за місцезнаходженням орендаря, вказаним у Договорі. Договір є розірваним з дати одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від Договору, або з дати повернення орендодавцю відмови від Договору з відміткою відділення зв`язку про відсутність орендаря за вказаною адресою.

З огляду на те, що лист позивача про відмову від Договору оренди був повернутий останньому підприємством поштового зв`язку 11.10.2024 року з посиланням на відсутність орендаря за вказаною Департаментом адресою, суд дійшов висновку про те, що саме з цієї дати Договір є розірваним.

Слід також зазначити, що наявність відповідної заяви орендодавця та належних доказів її надсилання орендарю за наданими орендарем реквізитами відповідно до встановлених судом обставин справи свідчить про добросовісність звернення позивача до відповідача, вчинення Департаментом залежних від його волі необхідних дій у спірних правовідносинах на відміну від відповідача, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/917/19.

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

За умовами пункту 7.5 Договору у разі закінчення/припинення дії цього Договору або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт підприємству-балансоутримувачу у стані, не гіршому, ніж в якому перебував об`єкт на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Пунктом 4.2.20 Договору також передбачено, що після припинення дії цього Договору орендар зобов`язаний протягом 3 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу.

Однак, матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем 1 орендованого майна, підписання уповноваженими особами відповідного акту приймання-передачі, що свідчило б про повернення такого майна позивачу чи підприємству-балансоутримувачу. Наведені обставини сторонами під час розгляду справи не заперечувалися. Доказів на спростування факту неповернення орендованого майна відповідачем 1 суду не надано.

Відтак, оскільки судом встановлено, що відповідач 1 належним чином не виконував свої зобов`язання за Договором щодо сплати орендної плати, в зв`язку з чим, позивачем було направлено у відповідності до ст. 782 ЦК України та п. 5.1.3, п. 9.3 Договору повідомлення про розірвання Договору та Договір є відповідно розірваним, а доказів повернення майна у встановленому вказаним договором порядку матеріали справи не містять, вимога позивача про виселення відповідача 1 підлягає задоволенню.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, на підставі наданого позивачем Листом № 062/05/14-8273 від 23.09.2019 погодження на укладення Договору суборенди, 24 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВГА» та Фізичною особою-підприємцем Коберником Сергієм Леонідовичем укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в суборенду, за умовами якого орендар передав, а суборендар приймає в суборенду нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (нежитлові приміщення), далі - об`єкт суборенди, яке знаходиться за адресою: вул. Архипенка Олександра, буд. 6, літ. Б, загальною площею 20,40 кв.м. для розміщення: кафе, барів, закусочних, буфетів, кафетеріїв, ресторанів, закладів ресторанного господарства з постачання страв, приготовлених централізовано, для споживання в інших місцях, що здійснюють продаж товарів підакцизної групи.

За Актом приймання-передачі нежилого майна від 24.09.2019, орендар передав, а суборендар прийняв в орендне користування приміщення у нежилому будинку, що перебуває на балансі КП «Київжитлоспецексплуатація», загальною площею 20,40 кв.м. розташоване за адресою: м. Київ, вул. Олександра Архипенка, 6, літ. Б.

Відповідно до ст.761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 774 ЦК України).

З аналізу положень статей 761, 774 ЦК України вбачається, що договір піднайму (суборенди) є похідним від договору найму (оренди, лізингу) і може зберігати свою чинність виключно протягом строку дії договору найму (оренди, лізингу). У разі втрати чинності договором найму (оренди, лізингу) припиняються права суборендаря на орендоване майно.

При цьому, до правовідносин з огляду на правовий статус переданого у піднайм нерухомого майна підлягають також застосуванню і приписи ч. 4 ст. 22 Закону України «Про оренду державного та комунального майн» відповідно до яких, строк надання майна в суборенду не може перевищувати строку дії договору оренди.

З огляду на викладене, суд погоджується із доводами позивача, що договір суборенди припиняється одночасно з припиненням договору найму, незалежно від підстав його припинення. Дія договору суборенди поза межами договору найму суперечить природі договору суборенди.

07.02.2025 позивач звернувся до відповідача 2 із Листом № 062/05-14/633 від 05.02.2025, у якому зазначив, що оскільки Договір оренди розірвано 11.10.2024, а відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» строк надання майна в суборенду не може перевищувати строку дії Договору оренди, просив звільнити орендовані приміщення, який не був вручений відповідачу 2 та повернувся на адресу Департаменту у зв`язку із закінченням терміну його зберігання 25.02.2025.

Однак, незважаючи на те, що припинення зобов`язань сторін за Договором оренди, призводить і до припинення зобов`язань сторін за договором суборенди, відповідач 2 дій з метою повернення орендованого майна не вчинив, доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Слід зазначити, що цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння.

При цьому, між власником майна, відповідачем 1 та 2 зобов`язально-правових відносин не існує, а відтак позивач вправі вимагати повернути йому майно шляхом виселення відповідача 2, застосувавши речово-правовий спосіб захисту права власності, а саме негаторний позов - позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Отже, позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод і означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 914/2265/20.

Відтак, з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування нежитловим приміщенням за договором суборенди, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення такої особи.

Отже, у даному випадку позов про виселення відповідача 2 є негаторним, а власник вправі застосувати речово-правовий спосіб захисту права власності.

Таким чином, оскільки відповідач 2 продовжує використовувати передано йому за Договором суборенди нерухоме майно, і відповідач 2, належними та допустимими доказами не довів правомірність користування нежитловими приміщеннями після припинення Договору оренди, а тому позовні вимоги про виселення відповідача 2 також підлягають задоволення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачі під час розгляду справи не надали суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про правомірність користування нежитловими приміщеннями.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволенням позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідачів в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "ВГА" (04212, м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, буд. 2-Д; ідентифікаційний код: 39035266) з нежитлових приміщень загальною площею 135,40 кв. м, за адресою: місто Київ, вулиця Архипенка Олександра, 6 літера Б.

3. Виселити Фізичну особу-підприємця Коберника Сергія Леонідовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер картки платника податків: НОМЕР_1 ) з нежитлових приміщень загальною площею 20,40 кв. м, за адресою: м. Київ, вул. Архипенка Олександра, 6, літера Б.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГА" (04212, м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, буд. 2-Д; ідентифікаційний код: 39035266) на користь Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 10; ідентифікаційний код: 19020407) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Коберника Сергія Леонідовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 10; ідентифікаційний код: 19020407) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

6. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.07.2025.

Суддя О.А. Грєхова