РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2025Справа № 910/1695/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЗ"

до Приватного підприємства "МАККОМ ХАУС"

про розірвання договору та стягнення 1 751 414,33 грн.,

За участі представників сторін:

від позивача: Теплюк В.С. за ордером від 12.02.2025 року серії АА № 1541946;

від відповідача: Бойчук Н.Д. за ордером від 08.04.2025 року серії АА № 1563894.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БРАЗ" (далі - позивач, Товариство) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "МАККОМ ХАУС" (далі - відповідач, Підприємство) про розірвання договору підряду від 13.06.2024 року № 13/06-1 (далі - Договір) та стягнення грошових коштів у загальному розмірі 1 751 414,33 грн., з яких: 1 471 837,44 грн. - попередня оплата, 279 576,89 грн. - неустойка.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем робіт за Договором, у зв`язку з чим у Товариства виникло право на його розірвання. Крім того, Підприємство добровільно не повернуло отриману від позивача попередню оплату за Договором, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій у вищевказаному розмірі.

Ухвалою від 17.02.2025 року господарський суд міста Києва залишив означену позовну заяву без руху з одночасним встановленням Товариству строку та способу усунення її недоліків.

27.02.2025 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання Товариства про усунення недоліків позовної заяви.

Враховуючи наведені обставини, ухвалою 28.02.2025 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/1695/25, вирішив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 26.03.2025 року.

Ухвалою від 26.03.2025 року господарський суд міста Києва відклав підготовче засідання на 09.04.2025 року.

До початку призначеного підготовчого засідання 09.04.2025 року через систему "Електронний суд" надійшла заява відповідача від 09.04.2025 року про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву, а також відзив від 09.04.2025 року, в якому заперечило проти вимог позивача. У цій заяві по суті справи відповідач зазначив, що умовою для розірвання сторонами Договору є укладення між ними відповідної додаткової угоди, яка підписана не була. Більше того, матеріали справи не містять доказів направлення позивачем на адресу Підприємства претензії № 1 та проекту додаткової угоди від 03.01.2025 року про розірвання договору, тоді як відповідач не підтверджує факту отримання цих документів. Також відповідач звернув увагу на те, що на час звернення Товариства до суду з даним позовом строк дії договору підряду закінчився, а заявлена позивачем до стягнення сума є необґрунтованою.

У підготовчому засіданні 09.04.2025 року суд продовжив відповідачу процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву до 09.04.2025 року та долучив відзив від 09.04.2025 року до матеріалів справи. Крім того, суд встановив позивачу процесуальний строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву до 15.04.2025 року, встановив відповідачу строк на подання заперечень до 22.04.2025 року, а також відклав підготовче засідання на 23.04.2025 року.

Разом із тим, підготовче засідання у вказаній справі, призначене на 23.04.2025 року, не відбулося, у зв`язку із оголошенням у місті Києві повітряної тривоги.

Ухвалою від 23.04.2025 року господарський суд міста Києва призначив підготовче засідання у справі № 910/1695/25 на 13.05.2025 року.

До початку призначеного підготовчого засідання 13.05.2025 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача від 12.05.2025 року № 12/05-25 про поновлення строку та долучення до матеріалів справи доказів.

У підготовчому засіданні 13.05.2025 року суд долучив подані відповідачем докази до матеріалів справи та без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/1695/25 на 30 днів.

Ухвалою від 13.05.2025 року господарський суд міста Києва закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 28.05.2025 року.

У судовому засіданні 28.05.2025 року оголошувалася перерва до 02.07.2025 року.

01.07.2025 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання позивача від 01.07.2025 року, в якому останній просив суд відкласти розгляд справи до отримання Товариством висновку судової будівельно-технічної експертизи атестованого судового експерта Черніна Я.О., а також повернутися до стадії підготовчого провадження у справі № 910/1695/25 для подання позивачем додаткових доказів - висновку судової будівельно-технічної експертизи щодо виконаних ремонтно-будівельних робіт з відновлення покрівель адміністративних та виробничих будівель Товариства за Договором.

Розглянувши у судовому засіданні 02.07.2025 року клопотання позивача про повернення до стадії підготовчого провадження у справі № 910/1695/25 для подання позивачем додаткових доказів, суд дійшов висновку про таке.

В обґрунтування вищенаведеного клопотання позивач посилався на висловлені представником відповідача твердження про те, що ремонтно-будівельні роботи за Договором з відновлення покрівель адміністративних та виробничих будівель Товариства, розташованих за адресою: 07400, місто Бровари, бульвар Незалежності, 32, були повністю виконані Підприємством. Відтак, з метою об`єктивного, повного та всебічного дослідження усіх обставин справи, для підтвердження або спростування заявленої відповідачем інформації Товариство замовило проведення судової будівельно-технічної експертизи у справі № 910/1695/25 відносно виконання відповідачем вищезазначених ремонтно-будівельних робіт (відповідно до поставлених у заяві (зверненні) позивача від 11.06.2025 року питань).

Оскільки за умовами укладеного 11.06.2025 року між позивачем та Фізичною особою-підприємцем Черніним Яковом Олександровичем договору на проведення судової будівельно-технічної експертизи № 15/06-25 термін виконання робіт з проведення судової будівельно-технічної експертизи становить 60 робочих днів (при умові перерахування попередньої оплати за проведення зазначеної експертизи на підставі рахунку, надання всієї необхідної інформації щодо об`єкту дослідження та надання доступу для огляду об`єктів дослідження), Товариство просило суд відкласти розгляд справи до отримання ним відповідного висновку судової будівельно-технічної експертизи, а також повернутися до стадії підготовчого провадження у справі № 910/1695/25 для подання позивачем цього висновку експерта.

Главою 6 Розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Суд враховує, що у пункті 30 постанови Верховного Суду від 03.10.2019 року в справі № 902/271/18 сформульовано такий правовий висновок: "Також Верховний Суд звертається до власної практики, зокрема, постанови від 02.10.2019 у справі № 916/2421/18, у якій Верховний Суд погодився з судами першої та апеляційної інстанцій у питанні можливості повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття у випадку, якщо судом встановлено замовчування відповідачем важливого питання, яке мало б бути вирішено саме на стадії підготовчого провадження. На думку Верховного Суду, стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя. На важливість дотримання строку на подання доказів звертав свою увагу Верховний Суд й раніше у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 03.04.2019 № 913/317/18".

У той же час, у даному випадку суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення до стадії підготовчого провадження у справі № 910/1695/25, оскільки Товариством не було наведено ґрунтовних підстав для повернення судом до означеної стадії, а можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті. При цьому, судом враховано, що Товариство звернулося до суду з позовом у справі № 910/1695/25 ще в лютому 2025 року та не було позбавлене можливості завчасно укласти відповідний договір на проведення судової будівельно-технічної експертизи (у тому числі ініціювати проведення експертизи на власне замовлення до звернення з позовом до Товариства) та подати суду означений доказ протягом встановленого законом строку, чи долучити клопотання про призначення експертизи до позовної заяви (у порядку частини 3 статті 164 Господарського процесуального кодексу України), заявити відповідне клопотання протягом підготовчого провадження для його вирішення судом у порядку пункту 8 частини 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України) тощо.

Враховуючи відсутність підстав для повернення до стадії підготовчого провадження у справі № 910/1695/25, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання Товариства в частині відкладення розгляду справи до отримання ним висновку судової експертизи.

У судовому засіданні 02.07.2025 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у цьому судовому засіданні проти задоволення вимог Товариства заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 02.07.2025 року проголошену вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.06.2024 року між Товариством (замовник) та Підприємством (підрядник) було укладено Договір, за змістом якого підрядник зобов`язався за завданням замовника на свій ризик виконати ремонтно-будівельні роботи по відновленню покрівель адміністративних та виробничих будівель Товариства за адресою: 07400, місто Бровари, бульвар Незалежності, 32, та здати замовнику в установлений Договором строк належним чином виконані та закінчені роботи, а замовник зобов`язався надати підряднику фронт робіт за актом прийому-передачі, прийняти належним чином виконані та закінчені роботи по акту прийому-передачі робіт та оплатити їх відповідно до умов Договору.

Вказаний правочин та додатки до нього підписані уповноваженими представниками сторін, а також скріплені печатками вказаних суб`єктів господарювання.

Перелік, зміст, обсяг та вимоги до виконання робіт, які підрядник зобов`язується виконати відповідно до Договору, зазначені в технічному завданні/проектній документації, які є невід`ємною частиною Договору у вигляді Додатка № 1 до цього Договору "Технічне завдання" (пункт 2.2 Договору).

У пунктах 2.3, 2.4 Договору сторони погодили, що вартість робіт, які підрядник зобов`язується виконати відповідно до цього договору (вартість кожного з етапів робіт та загальна вартість робіт), зазначається у додатку № 2 "Договірна ціна"; строки виконання кожного етапу робіт в цілому по Об`єкту визначаються Додатком № 3 "Календарний графік виконання робіт".

Зі змісту пункту 3.2 Договору вбачається, що підрядник виконує роботи за цим Договором з використанням власних матеріалів, своїми інструментами, за допомогою власних механізмів, конструкцій, комплектуючих.

У разі виникнення необхідності внесення змін в Технічне завдання, Договірну ціну, Графік виконання робіт чи Графік фінансування робіт, підрядник зобов`язаний попередньо письмово узгоджувати ці питання із замовником (пункт 4.1.2 Договору).

Згідно з пунктом 4.1.4 Договору підрядник зобов`язаний до підписання акту (-ів) виконаних робіт передати замовнику оформлену належним чином виконавчу документацію, а саме: акти прихованих робіт, виконавчі схеми (геодезія), загальний журнал робіт, сертифікати, паспорти, гарантійні талони на матеріали, документи, які підтверджують вартість використаних ресурсів.

У пункті 4.1.24 Договору його сторони погодили, що у разі припинення робіт за цим Договором за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до Договору, підрядник зобов`язаний забезпечити проведення звірки за розрахунками із замовником та протягом 3-х банківських днів після підписання акту звірки повернути суму авансових платежів, зроблених замовником, та матеріалів, що були придбані (закуплені) на кошти замовника чи були отримані для виконання робіт за Договором за актом приймання-передачі матеріалів замовника чи були отримані для виконання робіт за Договором за актом приймання-передачі матеріалів замовника, за вирахуванням вартості робіт, що були фактично виконані та прийняті до моменту припинення робіт. У випадку недостатності коштів замовник повинен оплатити підряднику вартість фактично виконаних робіт протягом 3 (трьох) календарних днів з дати направлення письмової вимоги підрядника про оплату.

Згідно з пунктом 5.1 Договору загальна вартість робіт за цим правочином та вартість кожного з етапів робіт зазначені в Договірній ціні (Додаток № 2 до Договору). Вартість робіт у Договірній ціні включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконані ним роботи.

Відповідно до пункту 5.5 Договору оплата виконаних робіт здійснюється замовником підряднику по їх поетапному завершенні відповідно до Додатку № 3 "Графік виконання робіт" протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту прийняття відповідного етапу робіт замовником за актом виконаних робіт.

В силу пункту 5.6 Договору за згодою сторін замовник може сплатити підряднику аванс в рахунок загальної вартості робіт за Договором. У такому випадку розмір авансу, порядок та строки його виплати встановлюються в додатках до цього Договору. Замовник перераховує підряднику аванс на підставі рахунків, виставлених підрядником, протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунку від підрядника.

Остаточний розрахунок за виконані роботи проводиться замовником на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі робіт за Договором та довідки про вартість виконаних робіт протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту приймання робіт та підписання замовником акту приймання-передачі робіт (пункт 5.7 Договору).

Згідно з пунктом 6.1 Договору протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня закінчення відповідного етапу робіт, передбачених Графіком, підрядник письмово повідомляє про це замовника шляхом надсилання повідомлення або кур`єрською службою, або цінним листом з описом вкладення або надання такого повідомлення нарочно уповноваженій особі замовника.

Підрядник готує три екземпляри акту виконаних робіт із зазначенням в них обсягу і вартості виконаних робіт та використаних матеріалів з видатковими накладними, підписує їх і направляє замовнику (пункт 6.2 Договору).

Відповідно до пунктів 6.3, 6.4 Договору замовник протягом 10 робочих днів після отримання актів виконаних робіт зобов`язаний або прийняти виконані роботи, підписати і повернути підряднику два примірника або надати підряднику вмотивовану письмову відмову в підписанні актів виконаних робіт шляхом надсилання письмової відмови або кур`єрською службою листом з описом вкладення, або вручення такої письмової відмови нарочно уповноваженій особі підрядника. У разі, якщо протягом 10 робочих днів після отримання актів виконаних робіт, замовник не підпише їх або не надасть вмотивовану письмову відмову в підписанні, такі акти виконаних робіт вважаються підписаними з боку замовника, а фактично виконані роботи підлягають оплаті згідно з цим Договором.

Замовник приймає виконані належним чином підрядником роботи шляхом підписання акту виконаних робіт, які є підставою для розрахунків за фактично виконані роботи (пункт 6.5 Договору).

Згідно з пунктом 8.6 Договору за прострочення передбачених цим Договором строків закінчення робіт/невиконання/неналежне виконання робіт підрядник сплачує замовникові штраф за кожне таке порушення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних/неналежно виконаних робіт, щодо яких порушено строк виконання за цим Договором за кожний день прострочення.

У пункті 8.7 Договору його сторони погодили, що у випадку затримки усунення дефектів і недоробок у роботах проти термінів, передбачених актом усунення недоліків/дефектів та або у випадку неявки підрядника та/або його відмови від складання і підписання акту усунення недоліків/дефектів підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі 1 % від суми робіт згідно з актом усунення недоліків/дефектів.

За змістом пункту 10.1 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2024 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Датою закінчення робіт вважається дата прийняття робіт замовником за актом приймання-передачі робіт за Договором.

У Додатку № 1 до Договору його сторони погодили технічне завдання "Ремонтно-будівельні роботи по відновленню покрівель адміністративних та виробничих будівель Товариства за адресою: 07400, місто Бровари, бульвар Незалежності, 32".

У Додатках № 2.1, № 2.2, № 2.3 до Договору сторони погодили договірну ціну і вартість робіт та матеріалів. Загальна договірна ціна складає 3 467 925,84? грн., у т.ч. ПДВ 577 992,14 грн.

У Додатку № 3 до Договору сторони визначили графіки виконання робіт та передбачили завершення підрядником виконання робіт у наступні строки:

- покрівля адміністративної будівлі - 3-ій тиждень липня 2024 року (20.07.2024 року);

- покрівля ливарного цеху - 1-ий тиждень вересня 2024 року (07.09.2024 року);

- покрівля цеху гальвано-захисних покриттів - 2-ий тиждень жовтня 2024 року (14.10.2024 року).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору Товариство здійснило попередню оплату робіт, а саме: 24.06.2024 року - на суму 937 156,40 грн., в т.ч. ПДВ 156 192,73 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 24.06.2024 року № 2775; 29.07.2024 року - на суму 937 156,40 грн., в т.ч. ПДВ - 156 192,73 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 29.07.2024 року № 3081.

18.07.2024 року сторони підписали акт виконання робіт № 1, відповідно до якого підрядник виконав роботи за першим етапом (покрівля адміністративної будівлі) на суму 201 147,34 грн.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що листом від 26.08.2024 року № 26/08-24 Підприємство повідомило позивача про те, що з 22.08.2024 року роботи за Договором були призупинені без попереднього офіційного повідомлення співробітником Товариства ОСОБА_1.

У листі від 28.08.2024 року № 08-08/24 позивач повідомив відповідача про те, що станом на 28.08.2024 року головним інженером Товариства та представником технічного нагляду від ПНВП "Спектр" в особі директора ремонтно-будівельні роботи з відновлення покрівель адміністративних та виробничих будівель були призупинені, у зв`язку зі зміною відповідачем технології виконання робіт без інформування та погодження з Товариством. За таких обставин, позивач запропонував надати на погодження вичерпну інформацію щодо змін до технології виконання робіт, передбачених Договором.

З матеріалів справи також вбачається, що Товариство перерахувало відповідачу 56 105,87 грн. - за платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 16.09.2024 року № 3611, а також 56 105,87 грн. - за платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 16.09.2024 № 3612.

Листом від 17.09.2024 року № 01-09/24 Товариство погодило запропоновані відповідачем зміни до технології виконання робіт та наголосило на необхідності продовження виконання ремонтно-будівельних робіт протягом 5 календарних днів з дня отримання даного листа (не пізніше 23.09.2024 року).

Листом від 07.10.2024 року № 07/10-24 відповідач повідомив позивача про те, що кінцевий термін виконання робіт за Договором - перша декада листопада 2024 року.

Листом від 06.11.2024 року № 06/11-24 Підприємство звернулося до позивача з пропозицією провести взаєморозрахунки за Договором, зокрема за актом від 23.08.2024 року на суму 62 574,61 грн. та актом від 23.08.2024 року на суму 803 287,83 грн.

У листі від 07.11.2024 року № 06-11/24 позивач заперечив проти підписання вищевказаних актів з посиланням на те, що Договором не передбачено оплати частково виконаних робіт та підписання проміжних актів.

Листом від 03.12.2024 року № 03/12-24 Підприємство повідомило позивача про призупинення робіт за Договором до квітня 2025 року.

В обґрунтування пред`явлених у даній справі позовних вимог Підприємство посилалося на те, що за іншими етапами (крім першого, який був виконаний у повному обсязі) Товариство фактично виконало роботи лише частково, а саме: роботи з покрівлі ливарного цеху на суму 304 660,96 грн., в т.ч. ПДВ - 50 776,83 грн., а також роботи з покрівлі цеху гальвано-захисних покриттів вартістю 8 878,80 грн., в т.ч. ПДВ - 1 479,80 грн.

Листом від 06.01.2025 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 01-01/25, в якій, зокрема, вимагав підписати акти на фактично виконані роботи, розірвати Договір шляхом підписання додаткової угоди від 03.01.2025 року, а також повернути 1 471 837,44 грн. попередньої оплати та сплатити 217 113,32 грн. штрафу за порушення строків виконання робіт.

Оскільки Підприємство вказану претензію позивача залишило без задоволення, попередню оплату в сумі 1 471 837,44 грн. у добровільному порядку не повернуло, Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з означеним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе за Договором зобов`язань, Товариство просило суд стягнути з відповідача на його користь 279 576,89 грн. неустойки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши умови укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою означений правочин є договором підряду.

Частинами 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як було зазначено вище, у пред`явленому позові Товариство просило суд, зокрема, розірвати Договір, у зв`язку з невиконанням Підприємством робіт з покрівлі ливарного цеху та покрівлі цеху гальвано-захисних покриттів у погоджені сторонами строки на підставі частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України.

Суд зауважує, що за загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 651 Цивільного кодексу України та частині 1 статті 188 Господарського кодексу України, розірвання договору допускається лише за згодою сторін. Виключенням з цього загального правила є випадки, якщо право на односторонню відмову від договору передбачене договором або законом.

Відповідно до частини 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Водночас, відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У статті 653 Цивільного кодексу України визначені правові наслідки розірвання договору, за змістом якої у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, наслідком розірвання договору є припинення зобов`язання, що виникли між сторонами на підставі такого розірваного договору.

У постанові від 05.12.2023 року в справі № 917/1593/22 Верховний Суд зазначив, що перш ніж розглядати по суті заявлену у справі вимогу про розірвання договору, господарському суду слід пересвідчитись (шляхом встановлення відповідних обставин та оцінки пов`язаних з цим доказів зі справи) у чинності такого договору. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24.10.2024 року в справі № 911/2231/23.

Разом із тим, згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

При цьому, застосування приписів статей 651, 653 Цивільного кодексу України має універсальний характер незалежно від правової природи правочину, якого стосується спір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12 щодо змісту понять "строк договору", "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" зазначила таке:

Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами Цивільного кодексу України мають різний зміст.

Відповідно до частини 1 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - з календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 Цивільного кодексу України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 Цивільного кодексу України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина 4 статті 631 Цивільного кодексу України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Отже, "строк дії договору" та "строк/термін виконання зобов`язання" за своїм юридичним змістом не є тотожними поняттями, та в залежності від умов договору, укладеного між сторонами, останні можуть як співпадати між собою, так і бути відмінними один від одного.

Як встановлено судом, відповідно до пункту 10.1 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання (13.06.2024 року) і діє до 31.12.2024 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У постанові від 03.04.2024 року в справі № 910/21315/21 Верховний Суд вказав, що погоджена сторонами умова до "повного виконання сторонами своїх зобов`язань" у розумінні приписів статті 530 Цивільного кодексу України є нічим іншим, як строком (терміном) виконання зобов`язання, що у даному випадку не збігається зі строком дії договору та є відмінним від нього.

З огляду на те, що сторонами було визначено строк дії Договору, а вказівка на "повне і належне виконання сторонами своїх зобов`язань, взятих на себе за договором" не є у розумінні статті 252 Цивільного кодексу України строком договору, строк дії Договору закінчився ще до подання Товариством позову в даній справі.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.09.2023 року в справі № 910/8413/21 вказала про недоцільність розірвання договору, який є припиненим (нечинним) на час звернення до суду з відповідною вимогою, зазначивши, що задоволення вимоги про розірвання договору, який вже є припиненим, не тільки не поновить порушені права позивача, але є неможливим як таке.

Також Верховний Суд у постановах від 07.08.2018 року в справі № 910/7981/17, від 18.11.2019 року в справі № 910/16750/18, від 12.05.2020 року в справі № 911/991/19, від 14.07.2021 року в справі № 911/1442/19, від 21.06.2022 року в справі № 911/3276/20, від 05.07.2022 року в справі № 922/2469/21, від 16.09.2022 року в справі № 913/703/20, від 14.09.2023 року в справі № 910/4725/22 неодноразово викладав висновок про те, що розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Як було зазначено вище, з позовом у справі № 910/1695/25 Товариство звернулося до суду в лютому 2025 року, тобто вже після припинення дії Договору (згідно з пунктом 10.1 Договору останній діяв до 31.12.2024 року).

Зважаючи на викладене, оскільки можливість розірвання договорів в судовому порядку стосується лише тих договорів, які на момент звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення є чинними, за висновками суду спірний у даній справі Договір, про розірвання якого Товариством заявлено вимогу, не може бути розірваний.

У постанові від 24.10.2024 року в справі № 911/2231/23 Верховний Суд зазначив, що встановлення обставин закінчення строку дії договору, щодо якого заявлено позов про його розірвання, є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові про його розірвання, оскільки розірвання договору, строк дії якого закінчився, є неможливим як таке. За висновками Верховного Суду обставини наявності/відсутності істотного порушення умов договору однією з його сторін не мають визначального характеру у вирішенні спору про розірвання договору, строк дії якого закінчився.

Враховуючи вищенаведені правові висновки Верховного Суду у подібних до спірних правовідносинах, а також зважаючи на фактичні обставини даної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про розірвання Договору, в зв`язку із чим, у задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Щодо вимоги Товариства про повернення 1 471 837,44 грн. попередньої оплати, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з частиною 1 статті 846 Цивільного кодексу України унормовано, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Як встановлено судом вище, у Додатку № 3 до Договору сторони визначили графіки виконання робіт та передбачили завершення підрядником виконання робіт у наступні строки: покрівля адміністративної будівлі - 3-ий тиждень липня 2024 року (20.07.2024 року); покрівля ливарного цеху - 1-ий тиждень вересня 2024 року (07.09.2024 року); покрівля цеху гальвано-захисних покриттів - 2-ий тиждень жовтня 2024 року (14.10.2024 року).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору Товариство здійснило попередню оплату робіт, а саме: 24.06.2024 року - на суму 937 156,40 грн., в т.ч. ПДВ 156 192,73 грн. (платіжна інструкція кредитового переказу коштів від 24.06.2024 року № 2775), а також 29.07.2024 року - на суму 937 156,40 грн., в т.ч. ПДВ - 156 192,73 грн. (платіжна інструкція кредитового переказу коштів від 29.07.2024 року № 3081).

Крім того, 16.09.2024 року замовник перерахував підряднику 56 105,87 грн. за платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 16.09.2024 року № 3611 та 56 105,87 грн. - за платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 16.09.2024 року № 3612.

Загальна сума сплачених позивачем на виконання Договору коштів склала 1 986 524, 54 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 18.07.2024 року замовник та підрядник підписали акт № 1, яким підтвердили виконання ремонтно-будівельних робіт з покрівлі адміністративної будівлі на суму 201 147,34 грн., тоді як будь-які інші акти між сторонами на підтвердження виконання Підприємством робіт за Договором підписані не були.

Як стверджує позивач, та що не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи, 02.12.2024 року відбувся комісійний огляд об`єкта за участі представників позивача, відповідача та представника технічного нагляду.

У позовній заяві Товариство визнало, що за результатами вказаного комісійного огляду було встановлено фактичне виконання відповідачем робіт з покрівлі ливарного цеху вартістю 304 660,96 грн. та робіт з покрівлі цеху гальвано-захисних покриттів вартістю 8 878,80 грн. без підписання сторонами відповідних актів.

За таких обставин, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем за Договором були виконані роботи на загальну суму 514 687,10 грн. (201 147,34 грн. + 304 660,96 грн. + 8 878,80 грн.).

У відзиві на позовну заяву Підприємство не погодилося з обсягом робіт, визначених позивачем, та їх вартістю, вказавши про те, що останнім були виконані ремонтно-будівельні роботи з покрівлі цеху гальвано-захисних покриттів відповідно до акту виконаних робіт від 23.08.2024 року на суму 62 574,61 грн., а також підготовчі, покрівельні та інші роботи на виконання ремонтно-будівельних робіт покрівлі ливарного цеху на суму 700 457,01 грн. за актом від 05.11.2024 року.

Проте, наведені відповідачем у відзиві посилання на обсяги виконаних робіт та їх вартість суд оцінює критично, з урахуванням такого.

Листом від 06.11.2024 року № 06/11-24 Підприємство зверталося до позивача з пропозицією провести взаєморозрахунки за Договором, зокрема за актами від 23.08.2024 року на суми 62 574,61 грн. та 803 287,83 грн. Разом із тим, жодних обґрунтувань зменшення у листопаді обсягу та вартості робіт за актом від 23.08.2024 року в розмірі 803 287,83 грн. більше, ніж на 100 000,00 грн., відповідачем не наведено.

Також судом враховано, що у пунктах 6.1-6.4 Договору сторони погодили порядок прийняття робіт. Так, в силу пункту 6.1 Договору протягом 5 (п`яти) робочих днів дня закінчення відповідного етапу робіт, передбачених Графіком, підрядник письмово повідомляє про це замовника шляхом надсилання повідомлення або кур`єрською службою, або цінним листом з описом вкладення, або надання такого повідомлення нарочно уповноваженій особі замовника. Підрядник готує три екземпляри акту виконаних робіт із зазначенням в них обсягу і вартості виконаних робіт та використаних матеріалів з видатковими накладними, підписує їх і направляє замовнику (пункт 6.2 Договору).

Відповідно до пунктів 6.3, 6.4 Договору замовник протягом 10 робочих днів після отримання актів виконаних робіт зобов`язаний або прийняти виконані роботи, підписати і повернути підряднику два примірника, або надати підряднику вмотивовану письмову відмову в підписанні актів виконаних робіт шляхом надсилання письмової відмови або кур`єрською листом з описом вкладення, або вручення такої письмової відмови нарочно уповноваженій особі підрядника. У разі, якщо протягом 10 робочих днів після отримання актів виконаних робіт, замовник не підпише їх або не надасть вмотивовану письмову відмову в підписанні, такі акти виконаних робіт вважаються підписаними з боку замовника, а фактично виконані роботи підлягають оплаті згідно з цим Договором.

Замовник приймає виконані належним чином підрядником роботи, шляхом підписання акту виконаних робіт, який є підставою для розрахунків за фактично виконані роботи (пункт 6.5 Договору).

У той же час, матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення Підприємством позивача про закінчення виконання робіт з покрівлі ливарного цеху та покрівлі цеху гальвано-захисних покриттів, тобто за другим та третім етапами Договору, а також доказів передання позивачу відповідних видаткових накладних.

При цьому, судом враховано, що в силу статті 529 Цивільного кодексу України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Положення Договору також не передбачають можливості прийняття та оплати робіт частинами, а тільки за Графіком виконання робіт, що погоджений сторонами у Додатку № 3 до Договору.

Крім того, згідно з частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Однак будь-яких приміток щодо відмови Товариства від підписання актів виконаних робіт від 23.08.2024 року та від 05.11.2024 року вказані акти не містять.

Також, у акті від 05.11.2024 року Підприємством вказано про виконання робіт з гідроізоляції швів ліхтарів загальною вартістю 63 480,00 грн., проте Додатком № 1 до Договору "Технічне завдання" виконання підрядником такого виду робіт взагалі не передбачалось.

Судом також не можуть бути взяті до уваги долучені Підприємством 13.05.2025 року докази купівлі витратних матеріалів, оскільки у матеріалах справи відсутні документи на підтвердження передання таких матеріалів Товариству та їх використання на об`єкті позивача.

За таких обставин, оскільки Підприємство не довело належними доказами виконання передбаченого Договором обсягу робіт, то наведені відповідачем у відзиві заперечення проти позову судом до уваги не беруться.

У той же час, враховуючи те, що зобов`язання втратило інтерес для позивача, сторони припинили виконувати свої зобов`язання після закінчення строку дії Договору, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів щодо наявності у сторін дійсних намірів продовжувати виконання своїх обов`язків за Договором, а також доказів виконання відповідачем робіт на суму 1 471 837,44 грн., надіслання позивачем відповідачу вимоги про повернення коштів, а також приймаючи до уваги те, що у спірних правовідносинах положення статей 849, 852, 1212, 22 Цивільного кодексу України застосуванню не підлягають, суд вважає обґрунтованим посилання позивача на те, що сума невикористаного авансу у розмірі 1 471 837,44 грн. має бути повернута позивачу.

При цьому, в межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Відсутність дій відповідача щодо виконання робіт та припинення виконання сторонами своїх зобов`язань після закінчення строку дії Договору надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати.

Відповідач факт наявності заборгованості у зазначеній сумі належними доказами не спростував.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1 471 837,44 грн., у зв`язку із чим позов Товариства в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з Підприємства 279 576,89 грн. неустойки (штрафу), нарахованої позивачем на підставі пункту 8.3 Договору, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Висновки Верховного Суду щодо правової природи неустойки та щодо відмінностей між такими видами неустойки (формами відповідальності), як штраф та пеня, викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 року в справі № 922/3578/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.07.2018 року в справі № 922/4400/17, від 31.07.2019 року в справі № 910/3692/18, від 18.01.2024 року в справі № 916/410/23.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.07.2018 року в справі № 922/4400/17, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку.

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання (постанови Верховного Суду від 31.07.2019 року в справі № 910/3692/18, від 18.01.2024 року в справі № 916/410/23).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12 зазначила про те, що за змістом положень параграфу 2 глави 49 Цивільного кодексу України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.06.2020 року в справі № 922/3578/18 погодилася з правовою позицією Верховного Суду України про те, що міра відповідальності, виражена у відсотковому розмірі від суми боргу за поставлений товар за кожен день прострочення, є пенею, оскільки за способом обчислення вона визначається за кожний день прострочення.

У пункті 8.6 Договору сторони погодили, що за прострочення передбачених цим Договором строків закінчення робіт/невиконання/неналежне виконання робіт підрядник сплачує замовникові штраф за кожне таке порушення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних/неналежно виконаних робіт/робіт щодо яких порушено строк виконання за цим Договором, за кожний день прострочення.

Проаналізувавши зміст зазначеного пункту Договору, суд встановив, що у пункті 8.6 Договору сторони не встановили фіксованого розміру штрафу (що є визначальним для правової природи штрафу), а погодили міру відповідальності у відсотковому розмірі від суми боргу саме за кожен день прострочення. Надавши оцінку пункту 8.6 Договору, суд дійшов висновку про те, що погоджена сторонами у пункті 8.6 Договору міра відповідальність, з урахуванням приписів статті 549 Цивільного кодексу України та враховуючи спосіб її обчислення, за своєю правовою природою є саме пенею.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 08.02.2017 року в справі № 910/29752/15, які знайшли своє відображення у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року в справі № 904/3315/18 (пункт 112 постанови), для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді штрафної санкції забезпечення належного виконання зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 року в справі № 902/959/19.

Приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Дослідивши наданий Товариством розрахунок штрафної санкції за порушення відповідачем строків виконання робіт за Договором, суд не вважає його у повній мірі обґрунтованим, зважаючи на те, що за матеріалами справи роботи за Договором з 22.08.2024 року були призупинені з ініціативи самого позивача. Судом також встановлено, що листом від 17.09.2024 року № 01-09/24 Товариство погодило продовження виконання ремонтно-будівельних робіт протягом 5 календарних днів з дня отримання даного листа (не пізніше 23.09.2024 року).

Враховуючи наведене, очевидним є те, що Підприємство було позбавлене можливості виконати ремонтно-будівельні роботи у строк до 07.09.2024 року (за другим етапом) та до 14.10.2024 року (за третім етапом), у зв`язку з чим нарахування неустойки з 08.09.2024 року (за другим етапом) та з 15.10.2024 року (за третім етапом) є необґрунтованим. У той же час, строки виконання відповідних зобов`язань Підприємства, на переконання суду, підлягають збільшенню на кількість днів зупинки виконання робіт, ініційованої позивачем.

За таких обставин, нарахування неустойки за кожним з етапів слід здійснювати з 28.10.2024 року по 31.01.2025 року.

За обрахунком суду, сума неустойки, що є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача за порушення відповідачем строків виконання ремонтно-будівельних робіт покрівлі ливарного цеху та цеху гальвано-захисних покриттів, складає 206 917,18 грн., тоді як у задоволенні вимог Товариства про стягнення з Підприємства 72 659,71 грн. вказаної штрафної санкції слід відмовити.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні.

Підприємство не надало належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і належних доказів на підтвердження вчасного виконання робіт другим та третім етапами за Договором чи повернення позивачу спірної у даній справі попередньої оплати, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "МАККОМ ХАУС" (03150, місто Київ, вулиця Антоновича, будинок 13, офіс 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЗ" (07400, Київська область, Броварський район, місто Бровари, бульвар Незалежності, будинок 32; ) 1 471 837 (один мільйон чотириста сімдесят одну тисячу вісімсот тридцять сім) грн. 44 коп. попередньої оплати, 206 917 (двісті шість тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн. 18 коп. неустойки та 25 181 (двадцять п`ять тисяч сто вісімдесят одну) грн. 31 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 14.07.2025 року.

Суддя В.С. Ломака