РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.20250Справа № 910/3101/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 24 036 442,21 грн.

Представники сторін:

від позивача: Боричевський В.М., ордер серія АС № 1131798;

від відповідача: Акуленко А.В., довіреність № 267-Д від 30.12.2024.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення 24 036 442,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором про забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2295/02/21 від 15.09.2021, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 14.04.2025.

04.04.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

08.04.2025 від представника позивача - Боричевського Вадима Михайловича надійшла заява про участь представник позивача у судовому засіданні, призначеному на 14.04.2025, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2025 задоволено заяву представника позивача - Боричевського Вадима Михайловича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судове засідання 14.04.2025 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 12.05.2025.

28.04.2025 представником позивача подано відповідь на відзив.

08.05.2025 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

У судове засідання 12.05.2025 представник відповідача з`явився, представник позивача не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 02.06.2025, яку занесено до протоколу судового засідання

У судове засідання 02.06.2025 представники сторін з`явились.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.2025, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 30.06.2025 представники сторін з`явились.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 30.06.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (далі - постачальник, позивач) та Державним підприємством «Гарантований покупець» (далі - замовник, відповідач) укладено Договір про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2295/02/21 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується надавати замовнику послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів (далі - послуги), а замовник зобов`язується отримувати надані постачальником послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеному цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою КМУ від 05.06.2019 № 483.

Відповідно до п. 4 Договору загальна вартість послуг за цим договором визначається як сумарна вартість послуг, які надаються постачальником кожного розрахункового періоду протягом строку дії цього договору, крім того - податок на додану вартість.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Згідно з п. 5 та п. 6 Договору прогнозована вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником відповідно до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.

До 15 числа місяця що передує розрахунковому періоду, постачальник надсилає на електронні адреси замовника інформацію за формами, наведеними у додатках 2-5 до договору, в електронному вигляді з накладенням кваліфікаційного електронного підпису з подальшим надсиланням на поштову адресу по одному примірнику оригіналу.

За умовами п. 7 Договору оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

- перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до Акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня.

У відповідності до пунктів 8-9 Договору фактична вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником відповідно до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії на підставі фактичних даних.

До 10 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, постачальник надсилає на електронні адреси замовника інформацію за формами, наведеними у додатках № 1-4 цього Договору, в електронному вигляді з накладенням кваліфікаційного електронного підпису з подальшим надсиланням на поштову адресу по одному примірнику оригіналу.

У пункті 10 Договору визначено, що факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг.

Постачальник надсилає не пізніше 11 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, замовнику з накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженої особи акт приймання-передачі послуг, складений на підставі фактичної вартості наданих послуг у розрахунковому періоді.

Замовник розглядає акт приймання-передачі послуг та у разі відсутності зауважень підписує його кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи протягом двох робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуг або надсилає постачальнику обґрунтовану відмову в його підписанні із зазначенням причин відмови, які повинні бути усунені.

Постачальник надсилає не пізніше 12 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, замовнику поштою або передає через уповноваженого представника постачальника два примірники підписаних зі своєї сторони акта приймання-передачі послуг. Замовник протягом 3 робочих днів після отримання оригіналів акта приймання-передачі послуг підписує їх та повертає один оригінал на адресу постачальника.

У пунктів 12 Договору визначено, що замовник зобов`язаний, зокрема здійснювати в повному обсязі оплату послуг у порядку, визначеному пунктом 7 цього Договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 47 438 839,16 грн, 3% річних у розмірі 23 368 647,96 грн, інфляційні втрати у розмірі 76 332 734,78 грн. Провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 190 783 449,13 грн закрито, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09.04.2025 касаційне провадження у справі № 910/18154/23 за касаційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2024 закрито.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що під час розгляду господарськими судами справи № 910/18154/23 був вирішений спір між сторонами про стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань по Договору № 2295/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг за період, починаючи з 05.03.2022 по 26.10.2023, а отже обставини, встановлені судом під час розгляду справи № 910/18154/23, мають преюдиціальне значення для вирішення цього господарського спору.

Позивач зазначає, що після прийняття рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23 відповідачем був сплачений залишок боргу за послуги, надані у липні, серпні, вересні 2023, у розмірі 47 438 839,16 грн відповідно до платіжних інструкцій від 29.08.2024 на суму 690 973,76 грн, від 30.08.2024 на суму 1 599 473,79 грн та 439 382,13 грн, від 11.09.2024 на суму 734 175,86 грн, від 16.09.2024 на суму 95 976,71 грн, від 17.09.2024 на суму 2 664 676,45 грн, від 18.09.2024 на суму 1 895 054,52 грн, від 27.09.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 30.09.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 15.10.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 18.10.2024 на суму 366 151,78 грн, від 28.10.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 30.10.2024 на суму 3 661 517,77 грн, від 05.11.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 12.11.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 20.11.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 22.11.2024 на суму 2 207 195,68 грн, від 27.11.2024 на суму 3 661 517,77 грн, від 29.11.2024 на суму 1 098 455,33 грн, від 04.12.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 10.12.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 12.12.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 19.12.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 23.12.2024 на суму 1 830 758,88 грн, від 24.12.2024 на суму 6 355 180,94 грн.

Таким чином, позивач зазначає, що остаточно відповідач погасив перед позивачем борг за надану послугу за період липень-вересень 2023 року (враховуючи останній здійснений платіж за серпень 2023) 24.12.2024, в зв`язку з чим, з огляду на допущене відповідачем прострочення виконання зобов`язань по Договору за період з 27.10.2023 по 23.12.2024 (борг за надану послугу у липні-вересні 2023) позивач нарахував інфляційні втрати у розмірі 6 764 458,99 грн та 3 % річних у розмірі 3 216 717,17 грн.,

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення за інший спірний період (листопад 2023 року - січень 2025 року включно) інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань по Договору за період надання послуги: листопад 2023-січень 2025 у розмірі 9 192 827,75 грн. та 4 862 438,30 грн. відповідно.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що відповідно до умов договору та підпункту 2 пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 № 483, існує відкладальна обставина, яка звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані послуги. Також відповідач зазначає, що позивачем здійснено невірне нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки у відповідача відсутні зобов`язання щодо здійснення оплат за першим-п`ятим платежем згідно Договору, які виникали у відповідача у останній день календарного місяця, у який сторонами підписувались акти приймання-передачі. Відповідач зазначає, що база для нарахування 3% річних та інфляційних втрат перевищує як прогнозовану, так і фактичну вартість послуг із забезпечення доступності електричної енергії, а також не здійснено заокруглення індексу інфляції. Крім того. Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат до 1%.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 та яке набрало законної сили 19.11.2024, встановлено неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором в частині сплати за надані у липні-вересні 2023 року послуги та встановлено заборгованість в розмірі 47 438 839,16 грн., на яку позивачем у даній справі нараховано та заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Вказану правову позицію викладено у постанові від 03.07.2018 Великої палати Верховного Суду по справі №917/1345/17.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2024 у справі № 910/18154/23 набрало законної сили, а відтак, у відповідності до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, встановлені ним обставини щодо прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання повторного доведення не потребують.

При цьому, суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

При цьому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на обставини справи, відповідач своїми діями порушив зобов`язання (ст. 610 ЦК України), тому він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування відповідальності, встановленої законом.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Cтаття 625 ЦК розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Отже, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо виплати вартості невід`ємних поліпшень орендованого приміщення, нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість у розмірі 47 438 839,16 грн сплачено відповідачем відповідно до платіжних інструкцій від 29.08.2024 на суму 690 973,76 грн, від 30.08.2024 на суму 1 599 473,79 грн та 439 382,13 грн, від 11.09.2024 на суму 734 175,86 грн, від 16.09.2024 на суму 95 976,71 грн, від 17.09.2024 на суму 2 664 676,45 грн, від 18.09.2024 на суму 1 895 054,52 грн, від 27.09.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 30.09.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 15.10.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 18.10.2024 на суму 366 151,78 грн, від 28.10.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 30.10.2024 на суму 3 661 517,77 грн, від 05.11.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 12.11.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 20.11.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 22.11.2024 на суму 2 207 195,68 грн, від 27.11.2024 на суму 3 661 517,77 грн, від 29.11.2024 на суму 1 098 455,33 грн, від 04.12.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 10.12.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 12.12.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 19.12.2024 на суму 1 830 758,89 грн, від 23.12.2024 на суму 1 830 758,88 грн, від 24.12.2024 на суму 6 355 180,94 грн.

При цьому, посилання відповідача на те, що відповідно до умов договору та підпункту 2 пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 № 483, існує відкладальна обставина, яка звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані послуги, судом відхиляється, з огляду на встановлені судом обставини у справі № 910/18154/23 щодо як недоведеності існування заборгованості позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 Положення про ПСО та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів наявності такої заборгованості відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах у цій справі підпункту 2 пункту 8 Положення про ПСО, так і наявності обов`язку зі сплати боргу у розмірі 47 438 839,16 грн. у цілому.

Отже, з огляду на встановлені судом у справі № 910/18154/23 обставини щодо прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунків за період липень-вересень 2023 року та порядок його виконання, заперечення відповідача щодо того, що позивачем здійснено невірне нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки у відповідача відсутні зобов`язання щодо здійснення оплат, судом відхиляються, як такі, що не відповідають встановленим у справі № 910/18154/23 обставинам.

Щодо заперечень відповідача проти здійсненого позивачем обрахунку 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що змагальність сторін є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства (пункту 4 частини третьої статті 2 ГПК України), зміст якої розкривають положення статті 13 цього Кодексу.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя та четверта статті 13 ГПК України).

Відповідачем власного контррозрахунку до матеріалів справи не надано.

Так, питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання було предметом розгляду Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19, за наслідками розгляду якого об`єднана палата в постанові від 26.06.2020 виклала правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів), а подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Втім, якщо при обчисленні інфляційних втрат за наступний період до початкової заборгованості включати вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період (дивись пункту 28 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19), то розмір інфляційних втрат буде математично ідентичним тому, який розраховано позивачем.

Отже, збільшений розмір нарахованих позивачем інфляційних втрат через не заокруглення показників індексу інфляції до десятого числа після коми слід кваліфікувати як частину інфляційних, збільшених за рахунок включення до складу початкової заборгованості інфляційних втрат попередніх періодів, що узгоджується з висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2025 року у справі № 910/9201/23.

Поряд з цим, суд також зазначає, що спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, і в обраному позивачем способі обрахунку, позивачем правомірно застосовано показник індексу інфляції до десятого числа після коми, що узгоджується із висновками Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19.

Натомість заперечення щодо того, що база для нарахування 3% річних та інфляційних втрат перевищує як прогнозовану, так і фактичну вартість послуг із забезпечення доступності електричної енергії, а також включено до періоду нарахування дні оплати, судом відхиляються, оскільки наведених обставин зі здійсненого позивачем обрахунку 3% річних та інфляційних втрат не вбачається, оскільки база включає в себе непогашену заборгованість за попередній період, що відповідає інституту застосування ст. 625 ЦК України.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення розмірів 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму заборгованості за послуги отримані у липні-вересні 2023 року, судом встановлено, що обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 3 216 717,17 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6 764 458,99 грн.

В свою чергу, щодо вимог позивача стягнення за інший спірний період (листопад 2023 року - січень 2025 року включно) інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань по Договору за період надання послуги: листопад 2023-січень 2025 у розмірі 9 192 827,75 грн. та 4 862 438,30 грн. відповідно, суд зазначає наступне.

За умовами п. 7 Договору оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

- перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до Акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами без заперечень та зауважень складено та підписано Акти приймання-передачі послуг від 30.11.2023 на суму 436 292 673,53 грн., від 31.12.2023 на суму 461 251 480,32 грн., від 31.01.2024 на суму 513 193 455,08 грн., від 29.02.2024 на суму 442 106 931,92 грн., від 31.03.2024 на суму 412 457 200,01 грн., від 30.04.2024 на суму 262 654 845,35 грн., від 31.05.2024 на суму 254 576 394,65 грн., від 30.06.2024 на суму 133 512 538,14 грн., від 31.07.2024 на суму 251 208 429,65 грн., від 31.08.2024 на суму 357 515 116,92 грн., від 30.09.2024 на суму 378 605 685,98 грн., від 31.10.2024 на суму 423 472 633,56 грн., від 30.11.2024 на суму 414 204 685,08 грн., від 31.12.2024 на суму 475 438 555,43 грн., від 31.01.2025 на суму 524 606 396,11 грн.

Натомість, як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних інструкцій та Актів зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за Договором в частині здійснення розрахунків у визначені Договором строки за надані у період з листопада 2023 року по січень 2025 року включно послуги.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Врахувавши наведене, а також встановивши факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором, суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на ненадання відповідачем власного контррозрахунку, встановив, що стягненню з відповідача підлягають за цей період надання послуг інфляційні втрати в розмірі 9 192 827,75 грн. та 3% річних у розмірі 4 862 438,30 грн.

При цьому, з огляду на встановлені судом обставини щодо прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання та порядок його виконання у відповідності до п. 6 Договору, заперечення відповідача щодо того, що позивачем здійснено невірне нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки у відповідача відсутні зобов`язання щодо здійснення оплат за першим-п`ятим платежем згідно Договору, які виникали у відповідача у останній день календарного місяця, у який сторонами підписувались акти приймання-передачі, судом відхиляються, як такі, що не відповідають як обставинам справи, так і правовідносинам, що склались між сторонами.

Також, в умовах недоведеності існування заборгованості позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 Положення про ПСО та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів наявності такої заборгованості відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах у цій справі підпункту 2 пункту 8 Положення про ПСО.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23.

Щодо клопотання відповідача про зменшення 3% річних, то суд зазначає таке.

Згідно із ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, інфляційні втрати та відсотки річних не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, у зв`язку з знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та користування цими коштами (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 22.02.2022 у справі № 924/441/20).

Так, у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зокрема зазначено, що стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №924/441/20 суд звертав увагу на необхідність врахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та зазначав, що "виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання."

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17).

Таким чином, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (аналогічний висновок викладено і у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

У справі, яка розглядається, позивачем заявлено до стягнення 3% річних, тобто розмір передбачений законодавством (ч.2 ст.625 ЦК України), отже, в даному випадку, оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача щодо підстав зменшення 3% річних, відсутні підстави для зменшення заявленого до стягнення розміру 3% річних (аналогічний висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 921/94/21).

Враховуючи встановлені у цій справі обставини та судову практику, що склалася в аналогічних правовідносинах, суд вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню клопотання відповідача, оскільки, обставини очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних відсутні, розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом, та окрім того, відповідачем, в свою чергу, не доведено наявність будь-яких виключних (надзвичайних) обставин, які вплинули на несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Також, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру інфляційних втрат, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру нарахувань у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27; ідентифікаційний код: 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Єршова, 11-А; ідентифікаційний код: 42159289) 3% річних у розмірі 8 079 155 (вісім мільйонів сімдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят п`ять) грн. 47 коп., інфляційні втрати у розмірі 15 957 286 (п`ятнадцять мільйонів дев`ятсот п`ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 74 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 288 437 (двісті вісімдесят вісім тисяч чотириста тридцять сім) грн. 32 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.07.2025

Суддя О.А. Грєхова