ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року Справа № 906/1183/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Черначук А.

розглянувши у відкритому судовому матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Кривича Костянтина Володимировичана на рішення Господарського суду Житомирської області від 3 квітня 2025 року у справі № 906/1183/24 (суддя Лозинська І.В.)

час та місце ухвалення рішення: 3 квітня 2025 року; м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65: повний текст рішення складено 10 квітня 2025 року

за позовом Фізичної особи - підприємця Кривича Костянтина Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Всесвіт 2023"

про зобов`язання припинити порушення майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та стягнення 9000 грн

за участю представників:

від Позивача - Жаворонков П.Є.;

від Відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Кривич Костянтин Володимирович (надалі Позивач) звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Всесвіт 2023" (надалі Відповідач) про:

· заборону Відповідачу використовувати для магазинів позначення " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", яке є схожим до ступеня змішування із торгівельною маркою " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 11 жовтня 2010 року та відповідно до свідоцтва на торговельну марку № НОМЕР_2 від 17 травня 2023 року);

· припинення порушення прав Позивача, як власника свідоцтва на знак для товарів та послуг (торгівельну марку) № НОМЕР_1 від 11 жовтня 2010 року та відповідно до свідоцтва на торговельну марку № НОМЕР_2 від 17 травня 2023 року, шляхом зобов`язання Відповідача демонтувати вивіски і рекламні матеріали магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", за адресою: Житомирська область, Житомирський район, село Оліївка, вул. Народицька, будинок 1;

· стягнення з Відповідача на користь Позивача 9000 грн збитків (упущеної вигоди).

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилався на те, що 17 жовтня 2024 року Позивач придбав товар на 50 грн згідно з копією фіскального чеку ІД 36 у Відповідача в магазині села Оліївка Житомирського району Житомирської області, по вул. Народицька, 1, на фасаді якого було розміщено вивіску "оптовичок". Позивач направив Відповідачу претензію на адресу: про неправомірне використання торгової марки, в якій вимагав у семиденний строк з моменту одержання цієї претензії здійснити демонтаж вивісок, табличок, написів "ОПТОВИЧОК", яку, як зазначає Позивач, Відповідач не отримав, що стало підставою для звернення Позивача з відповідними позовними вимогами до Відповідача.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 3 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. При цьому місцевий господарський суд вказав, що відповідно до наявного в матеріалах справи фото вивіски з зображенням назви на магазині "оптовичок", де за словами Позивача здійснюється підприємницька діяльність Відповідача, графічно вбачається, що знак оформлений писаними малими білими літерами на фіолетовому фоні, обведеними білою хвилястою лінією. Суд констатував, що вказані зображення подібні лише фонетично, однак, відрізняються за оформленням, кольором, та написанням літер.

З огляду на вказане, місцевий господарський суд вказав, що Позивач не надав належних доказів щодо того, що Відповідач надає послуги за класом 35, зазначеним у Свідоцтві на торговельну марку № 333013 від 17 травня 2023 року і отримує за це плату.

Що ж до позовної вимоги про стягнення 9000 грн збитків (упущеної вигоди), то місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні звернув увагу на те, що такий спосіб захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів як відшкодування збитків, спрямований на відновлення порушеного майнового стану потерпілої особи та на усунення негативних майнових наслідків, що настали. Зазначив, що відповідальність за порушення права інтелектуальної власності в вигляді відшкодування шкоди, завданої суб`єктові відповідного права, може наставати лише за одночасної наявності таких умов: протиправної поведінки відповідача (зокрема, використання об`єкта права інтелектуальної власності без дозволу правовласника); шкоди, завданої суб`єктові права інтелектуальної власності (зокрема, в вигляді упущеної вигоди); причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду.

При цьому суд першої інстанції вказав на відповідність усіх цих складових, що виключає можливість задоволення такої позовної вимоги.

Позивач не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 104-106), в якій з підстав, висвітлених в ній, просив суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що розбіжність в окремих елементах не повинна грати визначальної ролі, оскільки варто враховувати, що споживач, як правило, не має можливості порівняти два знаки, а керується загальними, часто нечіткими враженнями про знаки, які він сприймав раніше. При цьому в пам`яті залишаються, як правило, відмітні елементи знака. Як вказує апелянт, у спірних випадках, коли розрізняльні елементи також мають певну схожість, збіг неохороноздатних елементів підсилює схожість порівнюваних позначень в цілому і тим самим може призвести до сплутування таких позначень споживачами. Скаржник зазначив, що ним відвідано ще ряд закладів/магазинів з вивіскою «ОПТОВИЧОК» в м. Житомир, після чого суб`єктам підприємництва було направлено претензії. Вказує, що всі вивіски в м. Житомир були демонтовані, про що повідомлено у відповіді на претензію.

Також, апелянт зазначає, про хибність висновків місцевого господарського суду про те, що написання слова «оптовичок», яке зазначене на вивісці магазину, зображеному на фото, яке надав Позивач, не співпадає із зображенням слова «ОПТОВИЧОК» як торговою маркою позивача. Наголошує, що з точки зору статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» дії з боку Відповідача завдають шкоди Позивачу, призводять до введення споживачів в оману стосовно особи, яка є власником торговельної марки

Скаржник вказав, що суд першої інстанції належним чином не дослідив види діяльності Позивача (вказує, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що Позивачем зазначено такі види діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний)). Констатував, що суд дослідив, що згідно із відомостями (витягом) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ТОВ «Всесвіт 2023» зазначено такі види діяльності: 47.11 - роздрібна торгівля не в спеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 47.19 - інші види роздрібної торгівлі не в спеціалізованих магазинах. З вищевказаного Позивач вказує, що абсолютно однакові види діяльності як Позивача так і Відповідача. Позивач здійснює свою діяльність як в Полтавській області так і поза її межами в різних областях України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 5 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Житомирської області від 3 квітня 2025 року по справі №906/1183/24.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 29 травня 2025 року, проведення підготовчих дій закінчено; розгляд апеляційних скарг призначено на 7 липня 2025 року об 14:40. Задоволено клопотання представника Позивача про участь в розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Гудак А.В., на підставі Службової записки головуючого судді по даній справі, розпорядженням керівника апарату суду від 7 липня 2025 року за №01-05/336 призначено заміну судді-члена колегії в справі №906/1183/24.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б., суддя Маціщук А.В..

Ухвалою апеляційного господарського суду від 29 травня 2025 року прийнято справу №906/1183/24 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б., суддя Маціщук А.В..

В судове засідання від 7 липня 2025 року представник Відповідача не з`явився.

12 травня та 5 червня 2025 року до суду повернулися ухвали від 5 травня та 29 травня 2025 року, адресована Відповідачу на його поштову адресу, з відміткою відділення поштового зв`язку: "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 Господарсько процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи те, що поштова кореспонденція направлялася відповідачу за його юридичною адресою, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про відкриття апеляційного провадження та забезпечення права на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Водночас, саме відповідач наділений правом отримувати вчасно адресовану йому поштову кореспонденцію і несе відповідні ризики неналежної реалізації цього права та не повідомлення про зміну свого місцезнаходження, якщо таке має місце.

Крім того, ухвала про відкриття апеляційного провадження та призначення судового засідання направлялися до Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого має загальний доступ.

Також, згідно частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

При цьому суд констатує, що згідно з частинами 1 та 2, пунктами 1, 2, 6, 8-11 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує факт закінчення шестидесятиденного строку розгляду апеляційної скарги, що вказує на неможливість відкладення розгляду без порушення строку розгляду апеляційної скарги.

Водночас апеляційний господарський суд враховує і те, що Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року в справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи вищевказане суд апеляційної інстанції констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.

Окрім того, відповідно до пункту 7 частини першої статті 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на все вищевказане, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника Відповідача.

В судовому засіданні, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Позивача просив суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити. Представник Позивача вказав, що розбіжність в окремих елементах не повинна грати визначальної ролі, оскільки варто враховувати, що споживач, як правило, не має можливості порівняти два знаки, а керується загальними, часто нечіткими враженнями про знаки, які він сприймав раніше. Представник вказав, що Позивачем відвідано ще ряд закладів/магазинів з вивіскою «ОПТОВИЧОК» в м. Житомир, після чого суб`єктам підприємництва було направлено претензії. Наголосив, що всі вивіски в м. Житомир були демонтовані, про що повідомлено у відповіді на претензію.

Представник також вказав, що суд першої інстанції належним чином не дослідив види діяльності Позивача, згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Звертає увагу, що у Позивача зазначено такі види діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. В той же час вказує, що суд дослідивши, що згідно із відомостями (витягом) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ТОВ «Всесвіт 2023» зазначено такі види діяльності: 47.11 - роздрібна торгівля не в спеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 47.19 - інші види роздрібної торгівлі не в спеціалізованих магазинах - не встановив, що у Позивача та Відповідача, абсолютно однакові види діяльності.

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду прийшла висновку, що апеляційну скаргу Позивача на рішення суду слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

При цьому колегія виходила з наступного.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що в згідно із копією Свідоцтва на знак для товарів і послуг №129905 від 11 жовтня 2010 року (очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва 25 серпня 2019 року) ОСОБА_1 набув права власності на знак класу 35 "ОПТОВИЧОК" (а.с. 24, 36,36 на звороті).

Відповідно до копії рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 2 грудня 2015 року право власності на знак для послуг класу 35 згідно із свідоцтвом України № НОМЕР_1 передано ОСОБА_2 (а. с. 24 на звороті).

У копії Свідоцтва на торговельну марку № НОМЕР_2 від 17 травня 2023 (очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва 2 червня 2031 року) зазначено таке зображення торговельної марки " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", поєднання кольорів, які охороняються - червоний, чорний та власника свідоцтва - Кривич Костянтин Володимирович, АДРЕСА_1 ; клас 35 (а. с. 33, 34, 74).

Як зазначає Позивач, 17 жовтня 2024 року він придбав товар на 50 грн згідно з копією фіскального чеку ІД 36 (відділ магазину; а. с. 29) в магазині АДРЕСА_2 , на фасаді якого було розміщено вивіску "оптовичок" (а. с. 17, 73).

Позивач, посилаючись на пункти 4.3. 2.4, 4.3.2.6 Правил складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Держпатенту України №116 від 28 липня 1995 року, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економіки України №19889 від 6 серпня 2024 року "Про затвердження Правил складання, подання заявки на торговельну марку, заявки на міжнародну реєстрацію торговельної марки та проведення експертизи заявки на торговельну марку, міжнародної реєстрації торговельної марки з поширенням на Україну", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 серпня 2024 року за № 1263/42608, зазначає, що позначення "оптовичок", яке використовує у своїй діяльності Відповідач, і торгівельна марка " ІНФОРМАЦІЯ_1 " є тотожними за двома критеріями, а саме, вони тотожні по звучанню (фонетиці) і мають тотожне смислове навантаження (симетрична тотожність), виходячи з того, що позначення вважається тотожним з іншим позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах; позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати із іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним у цілому, незважаючи на окрему різницю елементів. Тому, на думку Позивача, Відповідач в своїй господарській діяльності незаконно використовує вищезазначений знак для товарів та послуг " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

25 жовтня 2024 року Позивач направив Відповідачу претензію на адресу: про неправомірне використання торгової марки, в якій вимагав у семиденний строк з моменту одержання цієї претензії здійснити демонтаж вивісок, табличок, написів "ОПТОВИЧОК" (а. с. 30-32), яку, однак, як зазначає сам Позивач, Відповідач не отримав.

На підставі викладеного, Позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з вимогами до Відповідача щодо припинення порушення його прав, як власника Свідоцтва на знак для товарів та послуг (знак) № 129905 від 11 жовтня 2010 року та Свідоцтва на знак для товарів та послуг (торгівельну марку) № 333013, шляхом зобов`язання Відповідача демонтувати вивіски і рекламні матеріали магазину "оптовичок" за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Оліївка, вул. Народицька, буд. 1. Також за використання торгівельної марки " ІНФОРМАЦІЯ_1 " без належних правових підстав, Позивач нарахував Відповідачу збитки (упущену вигоду) за період з 17 жовтня 2024 року по 31 грудня 2024 року в розмірі 9000 грн.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства щодо регулювання використання комп`ютерної програми в аспекті її визначення саме як літературного твору з урахуванням фактичних даних справи.

Згідно пункту 1 статті 4 Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків від 14 квітня 1891 року (набуття чинності для України: 25 грудня 1991 року), з дати реєстрації, зробленої таким чином в Міжнародному бюро відповідно до положень статей 3 та 3 ter, у кожній зацікавленій Договірній країні знаку надається така сама охорона, як і у випадку, коли б він був заявлений там безпосередньо. Класифікація товарів або послуг, передбачена у статті 3, не пов`язує Договірні країни відносно визначення обсягу охорони знака.

За змістом пункту (1)(а) статті 4 Протоколу до Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків прийнятий в Мадриді 28 червня 1989 року ( Про приєднання до Протоколу див. Закон N1763-III ( 1763-14 ) від 1червня 2000 року)), з дати реєстрації або внесення запису, зробленого відповідно до положень статей 3 і 3, охорона знака в кожній зацікавленій Договірній стороні буде такою же, якби цей знак був заявлений безпосередньо у Відомстві цієї Договірної сторони. Якщо Міжнародне бюро не було сповіщено про будь-яку відмову відповідно до статті 5(1) і (2) або якщо відмова, про яку зроблене повідомлення відповідно до цієї статті, була згодом відкликана, охорона знака в зацікавленій Договірній стороні з зазначеної дати буде такою же, якби цей знак був зареєстрований Відомством цієї Договірної сторони.

В силу дії частини 1 статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно статті 37 Закону України "Про міжнародне приватне право", до правовідносин у сфері захисту прав інтелектуальної власності застосовується право держави, у якій вимагається захист цих прав.

Отже, на відносини, що виникають з приводу захисту торгівельних марок за міжнародними реєстраціями, дія яких поширюється на територію України, застосовується чинне в Україні законодавство.

Приписами частин 1, 2 статті 154 Господарського кодексу України передбачено, що відносини, пов`язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються цим Кодексом та іншими законами.

До відносин, пов`язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

У відповідності до частин 1-3 статті 418 Цивільного кодексу України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

За змістом частини 1 статті 420 Цивільного кодексу України, до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать, зокрема, комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення.

Згідно статті 492 Цивільного кодексу України, торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

За змістом частин 1, 2 статті 493 Цивільного кодексу України, суб`єктами права інтелектуальної власності на торговельну марку є фізичні та юридичні особи.

Право інтелектуальної власності на певну торговельну марку може належати одночасно кільком фізичним та (або) юридичним особам.

Приписи статті 494 Цивільного кодексу України визначають, що набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом.

Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом.

Згідно частин 1, 2 статті 495 Цивільного кодексу України, майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

За змістом статті 1 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", торговельна марка - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб; зареєстрована торговельна марка - торговельна марка, на яку видано свідоцтво або яка має міжнародну реєстрацію, що діє на території України.

Відповідно до частин 2-4 статті 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", об`єктом торговельної марки може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори, форма товарів або їх пакування, звуки, за умови що такі позначення придатні для відрізнення товарів або послуг одних осіб від товарів або послуг інших осіб, придатні для відображення їх у Реєстрі таким чином, що дає змогу визначити чіткий і точний обсяг правової охорони, що надається.

Набуття права на торговельну марку засвідчується свідоцтвом.

Обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням торговельної марки та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення торговельної марки та переліком товарів і послуг.

Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», використанням торговельної марки визнається нанесення її на будь-який товар, для якого торговельну марку зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення).

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в сукупності з вищенаведеною нормативно-правовою базою Законодавства України, та дослідивши доводи та заперечення Позивача, наведені в апеляційній скарзі, які зводяться до того, що підлягають забороні, зокрема всі дії, котрі здатні яким би то не було способом викликати змішування відносно підприємства, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує наступне.

Аналізуючи викладені норми законодавства можна прийти до висновку, що торговельна марка має здійснювати розрізняльну функцію, виділяти товар серед маси аналогічних, яким притаманні такі самі споживчі якості, так як її призначення полягає в тому, щоб індивідуалізувати товар на ринку, відмежувати його від схожих товарів інших виробників.

Схожість до ступеня змішування базується на загальному враженні, що створюють знаки для товарів і послуг. Під час купівлі товару споживач зазвичай візуально сприймає знак, що позначає товари. Споживач сприймає товар та не аналізує окремо слово.

В той же час дослідивши наявні у справі докази апеляційний господарський суд констатує, що Відповідач не використовує спірне позначення саме на товарах і послугах, відповідно чого зареєстроване спірне зображення. При цьому колегія наголошує, що Свідоцтво видано відносно знаку для товарів та послуг, в той же час суд констатує, що Позивач по суті не довів належними і допустимими доказами, що вивіска на магазині є у повному розумінні тим самим же позначенням товарів та послуг, до яких застосовується поняття схожості до ступеня змішування в даних правовідносинах, і яке може ввести споживачів в оману.

Зокрема колегія суддів акцентує увагу, що вивіска навігаційний елемент будівлі, що інформує про розміщені в ній підприємства, установи та організації, і немає ніякого відношення до товарів, зокрема виду, асортименту, їх поставки, що в ньому продаються.

Відтак, вивіска за загальним правилом є саме навігаційним елементом, а не знаком для товарів та послуг, який охороняється в інтелектуальній власності з призми дії знаків для товарів та послуг.

В той же час у кожній справі у котрі Позивач доводить порушення свого права інтелектуальної власності, така особа доводить не лише факт існування схожого напису (котрий по своїй суті містить і певні конструктивно-дазанерські відмінності), але й зобов`язана довести належними і допустимими доказами факт схожості аби на основі такого доказу суд міг би безперечно прийти до відповідного висновку.

В певних же випадках особа, котра має зареєстрований знак, що є об`єктом інтелектуальної власності, реєструє не лише певне кольорове зображення у відповідній кольоровій гамі (котре підлягає безумовному захисту), але й у певних випадках користується своїм правом для реєстрації таких позначень у будь-якій кольоровій гамі (чого не вбачається з доказів по справі), чи реєстрації лише певної гами кольорів як для самого позначення, так і для позначення зображень, що входять до такого знаку.

Оцінюючи докази наявні в матеріалах справи у контексті вищевказаного суд констатує, що з наданих Позивачем копій документів вбачається, що Позивач набув право власності на торговельну марку згідно із Свідоцтвом на торговельну марку № 333013 від 17 травня 2023 року (очікувана дата закінчення строку дії свідоцтва 2 червня 2031 року), де зазначено таке зображення: " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", поєднання кольорів: червоний, чорний та власник свідоцтва - Кривич Костянтин Володимирович, АДРЕСА_1 ; клас 35; знак зображений чіткими чорними великими друкованими літерами, обведеними рівною, прямокутною рамкою червоного кольору (а. с. 33, 34, 74).

Разом з тим, відповідно до наявного в матеріалах справи фото вивіски з зображенням назви на магазині "оптовичок", де за словами Позивача здійснюється підприємницька діяльність Відповідача, графічно вбачається, що знак оформлений писаними малими білими літерами на фіолетовому фоні, обведеними білою хвилястою лінією. При цьому дане зображення не містить прямокутної рамки, що входить у загальний зареєстрований знак апелянта (а. с. 73).

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що в матеріалах справи недостатньо доказів, котрі б могли би призвести апеляційний господарський суд до висновку, що зареєстрований Позивачем знак є таким, що може привести до ступеня змішування і введення в оману споживача.

Таким чином, вказані зображення подібні лише фонетично, однак, відрізняються за оформленням, кольором, та написанням літер.

При цьому, в матеріалах справи, окрім долученої фотографії неспеціалізованого магазину (без ідентифікуючої інформації щодо часу її виготовлення), де нібито розміщення спірна вивіска, відсутні будь-які докази, котрі б вказували, на використання такої вивіски Відповідачем станом на час звернення до суду та перебуванням справи в суді апеляційної інстанції. Дане в свою чергу вказує також, що в матеріалах справи відсутні докази, котрі б вказували, що як вказує скаржник саме Відповідач, порушує права Позивача, що полягає в несанкціонованому використані знака для товарів та послуг.

При цьому, долучений до матеріалів справи чек, окрім як зазначення на ньому юридичного найменування Відповідача, аж ніяк не засвідчує про використання спірної вивіски в господарській діяльності товариства, зокрема шляхом її адаптації чи співставленння, з товарами, що продаються в магазині Відповідача та використанням на цих товарах спірної марки, що охороняється Свідоцтвом за № НОМЕР_2 .

Відтак суд резюмуючи все вищевказане констатує, що саме по собі написання слова "оптовичок", яке зазначене на вивісці магазину, зображеному на фото, яке надав Позивач, і котре не співпадає із зображенням слова "ОПТОВИЧОК" як торговою маркою Позивача як за форматом так і за графічним оформленням (доказів що б спростували такі висновки судів апелянт не подав, а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції) (а. с. 74).

Крім того, щодо доводів апелянта про те, що у Позивача такий же вид економічної діяльності як і у Відповідача (47.11), то колегія суду вважає такі доводи безпідставними та такими, що спростовуються наступним.

Власник прав на знак для товарів і послуг має право забороняти іншим особам використовувати не тільки тотожне, але і схоже до ступеня змішування з цим знаком позначення, однак такі вимоги можуть бути лише стосовно тих товарів і послуг, щодо яких цей знак зареєстровано, чи щодо споріднених з ними товарів і послуг.

Саме тому у спорі про припинення порушення прав інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг суд повинен:

· з`ясовувати перелік товарів і послуг, для яких спірні знаки зареєстровано;

· встановлювати фактичні обставини використання спірних позначень відповідачами у справах у частині їх фактичного зображення та переліку товарів і послуг, для яких вони використовуються.

Відтак, ключове значення, для зрівняння спірних знаків має саме види товарів і послуг, щодо яких цей знак зареєстровано, а не вид діяльності власника Свідоцтва на торгівельну марку.

В той же час невідповідність такого знаку для товарів і послуг (що повинні відповідати зазначеним вище критеріям) виду діяльності іншої особи по суті вказує, що цією особою подібне зображення не використовується для тих самих товарів і послуг, на котрі Позивачем зареєстровано відповідне право. Те ж, що за доводами апелянта в нього самого існують однакові види економічної діяльності, на переконання колегії суду не може змінювати кваліфікацію надану судом, а лише вказує, що маючи відповідне зареєстроване право інтелектуальної власності іПпозивач не використовує у своїй діяльності зареєстрований знак за зареєстрованими ним критеріями. В той же час, це не спростовує висновків місцевого господарського суду, які апелянт спробував поставити під сумнів тезою про аналогічність певних видів діяльності Позивача і Відповідача.

При цьому апеляційни господарський суд приходить до аналогічних висновків адже на зворотній стороні копії Свідоцтва на торговельну марку № 333013 від 17 травня 2023 року зазначено перелік товарів та послуг за класом 35, зокрема, адміністративна допомога щодо певних видів діяльності, забезпечення інформацією в сфері підприємницької діяльності за допомогою вебсайтів, організовування виставок на комерційні або рекламні потреби, оформлення вітрин, послуги зі створювання та керування списками подарунків, послуги з імпорту - експорту, послуги щодо комерційного посередництва (а.с.33 на звороті).

Водночас, згідно із відомостями (витягом) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Відповідачем зазначено такі види діяльності: 47.11 - роздрібна торгівля не в спеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 47.19 - інші види роздрібної торгівлі не в спеціалізованих магазинах (а. с. 12, 13).

Окрім того колегія суду, в призмі висновків місцевого та апеляційного сідів описаних вище в постанові вказує, що у даній справі будь-яких належних доказів (зокрема й експертних висновків) щодо питання схожості та спорідненості спірних знаків, та щодо того, що Відповідач фактично використовує зображення на товарах і послугах, або в своїй діяльності, зокрема, надає послуги за класом 35, зазначеним у Свідоцтві на торговельну марку № 333013 від 17 травня 2023 року і отримує за це плату, в той же час як на нього покладено доведення таких обставин.

Поміж тим, Відповідач не реєстрував та не використовує зображення, що має відмінність від зображення Позивача, ніяким іншим чином. Зокрема, не позначає ніяких товарів та послуг, що охороняються Свідоцтвом № 333013 від 17 травня 2023 року та можуть вести споживача в оману відносно тих товарів та послуг, що охороняються Свідоцтвом Позивача (дане судом першої та апеляційної інстанції не доведено).

Крім того, використання на вивісці магазину, який спеціалізується на торгівлі товарами загального вжитку, назви "оптовичок", не може розцінюватися як порушення прав Позивача, враховуючи також географічну віддаленість між здійсненням підприємницької діяльності Позивача - м. Кременчук, Полтавська область та здійсненням підприємницької діяльності Відповідача - Житомирська область, Житомирський район, село Оліївка.

Суд апеляційної інстанції констатує, що установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких поданий позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, з огляду на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відтак підсумовуючи усе описане вище з огляду на відсутність порушеного права Позивача, позовна вимога в частині зобов`язання припинити порушення майнових прав на торгову марку " ІНФОРМАЦІЯ_1 " не підлягає задоволенню. Відповідно апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги.

Дане рішення було прийнято і місцевим господарським судом в цій частині, а відтак Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду у відповідній частині без змін.

Що ж до позовної вимоги про стягнення 9000 грн збитків (упущеної вигоди), то колегія суду зауважує наступне.

Згідно з частинами 1, 3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

З урахуванням змісту наведених норм, такий спосіб захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів як відшкодування збитків, спрямований на відновлення порушеного майнового стану потерпілої особи та на усунення негативних майнових наслідків, що настали.

Відповідальність за порушення права інтелектуальної власності в вигляді відшкодування шкоди, завданої суб`єктові відповідного права, може наставати лише за одночасної наявності таких умов: протиправної поведінки відповідача (зокрема, використання об`єкта права інтелектуальної власності без дозволу правовласника); шкоди, завданої суб`єктові права інтелектуальної власності (зокрема, в вигляді упущеної вигоди); причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання певних грошових сум, якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

В той же час, з огляду на відмову в задоволенні первинних позовних вимог та встановлення факту не доведення порушення прав Позивача, за захистом яких він звернувся до суду з відповідним позовом, колегія суддів виснує, що задоволенню не підлягає і похідна вимогам про стягнення збитків, пов`язаних із нібито незаконним використанням Відповідачем знака для товарів та послуг. Відповідно апеляційний господарський суд відмовляє Позивачу і у задоволенні даної позовної вимоги.

Відповідне рішення було прийнято і місцевим господарським судом в цій частині, а відтак апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін і у зазначеній частині.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Апеляційний господарський суд з огляду на все вищевстановлене в даній постанові, ще раз констатує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, та спростовані судом апеляційної інстанції всім вищеописаним у цьому судовому рішенні.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга Позивача, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно колегія суду залишає без змін оспорюване рішення, а подану Відповідачем апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Позивача, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Кривича Костянтина Володимировичана на рішення Господарського суду Житомирської області від 3 квітня 2025 року в справі № 906/1183/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 3 квітня 2025 року в справі № 906/1183/24 - залишити без змін.

3. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Справу №906/1183/24 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови виготовлено 9 липня 2025 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.