УХВАЛА

24 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 8/570(917/2104/24)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковський О. В. - головуючий, Картере В. І., Погребняк В. Я.,

за участю секретаря судового засідання Аліференко Т. В.

розглянув касаційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2025

у справі № 8/570 (917/2104/24)

за скаргою Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури

на бездіяльність ліквідатора Державної Галещинської біологічної фабрики арбітражного керуючого Терещенка Олександра Васильовича

у справі № 8/570

за заявою Головного управління ДФС у Полтавській області

до Державної Галещинської біологічної фабрики

за участю: 1) Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

2) Прокуратури Полтавської області

3) Фонду державного майна України

про визнання банкрутом

Учасники справи:

від Полтавської обласної прокуратури: Нечволод П. В.;

від Державної Галещинської біофабрики: Терещенко О. В. (ліквідатор);

від Фонду державного майна України: Скороход Р. В.;

ВСТАНОВИВ:

1. Заступник керівника Полтавської обласної прокуратури (далі - прокуратура) звернувся до Господарського суду Полтавської області зі скаргою на бездіяльність ліквідатора Державної Галещинської біологічної фабрики арбітражного керуючого Терещенка О. В., в якій з урахуванням уточнень вимог скарги просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ліквідатора Державної Галещинської біологічної фабрики Терещенка О.В. щодо не припинення права постійного користування земельною ділянкою, яка перебувала у користуванні банкрута згідно з Державним актом на право постійного користування землею І-ПЛ №001938 від 26.03.2002 шляхом надіслання відповідного письмового звернення до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області;

- зобов`язати ліквідатора Державної Галещинської біологічної фабрики Терещенка О.В. вчинити дії, спрямовані на припинення права постійного користування вищезгаданою земельною ділянкою.

2. Вимоги скарги обґрунтовані тим, що ліквідатор всупереч статті 62 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) та процесуальних рішень не вчиняє дій щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою, шляхом надіслання письмового звернення до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

3. Скаргу прокуратури було передано на розгляд судді в межах справи № 8/570 про банкрутство Державної Галещинської біологічної фабрики та присвоєно єдиний унікальний номер справи № 8/570/(917/2104/24).

4. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.12.2024 скаргу прокуратури на бездіяльність ліквідатора Державної Галещинської біологічної фабрики арбітражного керуючого Терещенка О. В. було задоволено.

5. Однак в подальшому постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 вищезгадану ухвалу Господарського суду Полтавської області від 19.12.2024 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні скарги прокуратури на бездіяльність ліквідатора Державної Галещинської біологічної фабрики арбітражного керуючого Терещенка О. В.

6. Не погоджуючись з ухваленим судом апеляційної інстанції рішенням, прокуратура звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 та залишити в силі ухвалу Господарського суду Полтавської області від 19.12.2024 у цій справі.

7. Ухвалою Верховного Суду від 23.04.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 8/570 (917/2104/24) за касаційною скаргою прокуратури на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2025, призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.05.2025.

8. В судовому засіданні 20.05.2025 оголошено перерву до 10.06.2025, з 10.06.2025 до 24.06.2025.

9. Розглянувши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про закриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

10. Згідно з частиною третьою статті 3 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

11. Відповідно до статей 55, 129 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення є однією із засад судочинства, яка застосовується з дотриманням принципу верховенства права, змагальності, рівності всіх учасників перед законом і судом, розумності строків розгляду справи.

12. Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

13. Аналогічні положення закріплено в частині першій статті 17 ГПК України, відповідно до якої учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

14. Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

15. Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, визначених законом, гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути забезпечене, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження, про що роз`яснено Конституційним Судом України у рішенні від 25.04.2012 № 11-рп/2012.

16. Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

17. В пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

18. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах Levages Prestations Sevices v. France від 23.10.1996; Brualla Gomes de la Torre v. Spain від 19.12.1997).

19. Як визначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пелевін проти України" від 20.05.2010, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення ЄСПЛ у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" від 28.05.1985).

20. Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (рішення ЄСПЛ у справі "Беллє проти Франції" від 04.12.1995). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд.

21. Водночас право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001).

22. ЄСПЛ у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

23. Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

24. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

25. Відповідно до частини шостої статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому ГПК України для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

26. Згідно з частиною першою статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України. Застосування положень ГПК України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

27. Таким чином, реалізація права на касаційне оскарження судових рішень у справі про банкрутство відбувається за правилами і в порядку, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей оскарження судових рішень у справі про банкрутство, визначених КУзПБ.

28. Відповідно до частини першої статті 9 КУзПБ ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

29. Частина третя наведеної статті визначає, що у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), ухвали попереднього засідання, ухвал за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, поданих після закінчення строку, встановленого для їх подання, ухвали про затвердження плану санації у справі про банкрутство, ухвали про затвердження плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника та рішень, прийнятих за результатами розгляду заяв, поданих у межах провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність).

30. Зазначений в частині третій статті 9 КУзПБ перелік судових рішень, що підлягають самостійному касаційному оскарженню, є вичерпним і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення, які відсутні у зазначеному переліку, унеможливлює здійснення касаційного провадження за такими скаргами.

31. Як вже зазначалось, предметом касаційного оскарження у справі № 8/570 (917/2104/24) за касаційною скаргою прокуратури є постанова Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2025, якою скасовано ухвалу Господарського суду Полтавської області від 19.12.2024 про задоволення скарги на бездіяльність ліквідатора Державної Галещинської біологічної фабрики.

32. У визначеному положеннями частини третьої статті 9 КУзПБ переліку судових рішень у справі про банкрутство (неплатоспроможність), що підлягають касаційному оскарженню, відсутнє судове рішення, прийняте за результатом розгляду скарги на дії/бездіяльність арбітражного керуючого, що за загальним правилом виключає можливість його касаційного перегляду.

33. Такий висновок відповідає принципу jura novit curia («суд знає закони»), сутність якого полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилань сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus), та ґрунтується на змісті позовних вимог і зазначених підставах позову.

34. У зв`язку з наведеним, касаційне провадження у справі № 8/570 (917/2104/24) за касаційною скаргою прокуратури на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 підлягає закриттю, оскільки в разі касаційного перегляду оскаржуваної постанови суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції та прецедентної практики ЄСПЛ.

35. При цьому колегія суддів враховує, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, статтею 9 Кодексу України з процедур банкрутства, Верховний Суд

У Х В А Л И В :

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 у справі № 8/570 (917/2104/24).

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді В. І. Картере

В. Я. Погребняк