ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2025 р. Справа №907/257/24

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Хассана Ахмада Гулама Фаріда б/н від 11.03.2025

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.02.2025 суддя: Пригуза П.Д., м. Ужгород, повний текст рішення складено 24.02.2025

у справі №907/257/24

за позовом компанії Byrass Consultants Limited (Байрасс Консалтантс Лімітед), Cyprus, Nicosia, (Нікосія, Кіпр),

до відповідача фізичної особи-підприємця Хассана Ахмада Гулама Фаріда, м. Ужгород,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Лігар", м. Київ,

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Компанія «Byrass Consultants Limited» («Байрасс Консалтантс Лімітед») звернулась до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою про стягнення з фізичної особи підприємця Хассана Ахмада Гулама Фаріда заборгованості за оренду приміщення в розмірі 92 233,09 грн., що еквівалентно 2 402,06 доларів США, з урахуванням курсу долару НБУ, який станом на дату складання позову 06.03.2024 становить 38,3943 грн. за 1 долар США.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідач, всупереч умовам договору оренди №03/03 від 16.03.2020, неналежним чином виконував зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати орендної плати за користування нежитловим приміщенням №19, площею 65,5 кв. м, розташованим у місті Ужгород по вулиці Заньковецької, будинок 77, яке передавалося для використання як магазин -взуття.

Позивач зазначає, що у період з 16.03.2020 по 15.01.2021 у відповідача утворилась заборгованість за користування об`єктом оренди в розмірі 2 402,06 доларів США, що еквівалентно 92 233,09 грн. згідно з офіційним курсом НБУ станом на 06.03.2024 (38,3943 грн. за 1 долар США). Вказана заборгованість підтверджується розрахунком, долученим до матеріалів справи.

На підставі викладеного та у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення зазначеної суми заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.02.2025 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи підприємця Хассана Ахмада Гулама Фаріда на користь компанії Byrass Consultants Limited (Байрасс Консалтантс Лімітед) суму заборгованості в загальному розмірі 92 225,41 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що під час розгляду справи встановлено факт порушення відповідачем зобов`язань за договором оренди №03/03 від 16.03.2020, а саме в частині своєчасної та повної сплати орендної плати за користування нежитловим приміщенням №19, площею 65,5 кв. м, розташованим за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, буд. 77.

Суд дійшов висновку, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем та долучений до матеріалів справи, підтверджує наявність у відповідача непогашеної заборгованості за період з 16.03.2020 по 15.01.2021 у розмірі 2 402,06 доларів США.

З урахуванням вимог статті 533 Цивільного кодексу України, суд застосував механізм перерахунку валютного еквівалента зобов`язання у національну валюту України (гривню) за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату подання позову 06.03.2024. Як убачається з протоколів огляду офіційного вебсайту Національного банку України №151 та №152 від 06.03.2024, а також доданих до них роздруківок, поданих представником позивача, офіційний курс долара США на вказану дату становив 38,3943 грн.

На підставі зазначеного курсу, судом здійснено перерахунок заборгованості, внаслідок чого встановлено, що сума в гривневому еквіваленті становить 92 225,41 грн, а не 92 233,09 грн, як було вказано позивачем у позовній заяві.

Щодо строку позовної давності суд першої інстанції зазначив, що в спірних правовідносинах перебіг строку позовної давності для позивача тривав до січня 2021 року, а з 12 березня 2020 року перебіг строків позовної давності продовжено спершу відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (до 30.06.2023), а з 17.03.2022 такі строки продовжено вже на підставі п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, слід вважати, що позивач звернувся з позовом до суду 21.11.2023, тобто в межах продовжених законом строків позовної давності, у зв`язку з чим в задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності суд першої інстанції відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи

12.03.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему Електронний суд надійшла апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Хассана Ахмада Гулама Фаріда б/н від 11.03.2025 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.02.2025 у справі №907/257/24.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не з`ясував у повному обсязі обставин, що мають значення для справи, ухвалив рішення при недоведеності встановлених обставин, зробив висновки, що не відповідають матеріалам справи, а також порушив норми процесуального та неправильно застосував норми матеріального права. Зокрема, суд в судовому засіданні 21.11.2024 безпідставно відмовив у витребуванні доказів від третіх осіб (ТОВ «Лігар» і ТОВ «Закарпаттяенергозбут»), що унеможливило перевірку виконання відповідачем умов договору оренди. Відсутність пояснень третьої особи та доказів, які відповідач не мав можливості отримати самостійно, призвела до неправильного висновку про наявність заборгованості. Рішення ухвалено без належної оцінки доводів відповідача та без перевірки розрахунків позивача.

Позивач та третя особа своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, не скористались, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2025 справу №907/257/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 з підстав, що визначені ч. 2 ст. 260 ГПК України апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Хассана Ахмада Гулама Фаріда б/н від 11.03.2025 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.02.2025 у справі №907/257/24 залишено без руху.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Хассана Ахмада Гулама Фаріда б/н від 11.03.2025 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.02.2025 у справі №907/257/24. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Необхідно зазначити, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції

Право власності позивача Компанії «Байрасс Консалтантс Лімітед» на офіс Закарпатської філії акціонерного комерційного банку «Правекс-Банк», реконструйований з нежитлового приміщення загальною площею 65,5 кв. м, що розташований за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Заньковецької, буд. 77, прим. 19, підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №899532 від 17.04.2008, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18580608 від 21.04.2008, згідно з якими вказаний об`єкт перебуває у приватній власності позивача.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки - 65683577, від 12.08.2016, підтверджується, що об`єкт офіс Закарпатської філії акціонерного комерційного банку "Правекс-Банк", реконструйований з нежитлового приміщення загальною площею 65.5 кв. м., який розташований за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Заньковецької, буд. 77, прим. 19, перебуває у приватній власності позивача Компанії "Байрасс Консалтантс лімітед".

16.03.2020 укладений договір оренди №03103 (далі - договір оренди) між компанією Байрасс Консалтантс Лімітед (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Хассаном Ахмадом Гуламом Фарідом (Орендар).

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове, строкове платне користування нерухоме майно, а саме приміщення №19, розташоване за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Заньковецької, буд. 77, загальною площею 65.5 кв. м. для використання його орендарем.

Згідно положень п. 2.1. договору оренди, орендодавець протягом 5 робочих днів з дня підписання даного договору передає, а орендар приймає у користування орендоване майно, що оформлюється актом приймання - передавання орендованого майна, який підписується сторонами. З цього моменту починається обчислення строку оренди за цим договором.

Актом приймання-передавання орендованого майна від 16.03.2020 підтверджується приймання відповідачем в оренду орендованого майна, а саме приміщення №19, яке розташоване за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Заньковецької, буд. 77, загальною площею 65.5 м. кв.

За користування орендованим майном орендар сплачує щомісячно орендодавцеві орендну плату в українській національній валюті - гривні за курсом долара США у відношенні до української гривні (п. 3.1. договору).

Протягом 5 банківських днів після дати підписання сторонами цього договору, орендар має сплатити орендодавцю орендну плату за перший місяць оренди, що складає суму в гривні, еквівалентну 400 доларам США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ.

За період з 16.04.2020 по 30.04.2020 включно орендар має сплатити орендодавцю орендну плату, що складає суму в гривні, еквівалентну 1 долару США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ.

Починаючи з 01.05.2020 до 16.05.2020 орендна плата складе суму в гривні, еквівалентну 200 доларам США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ. З 17.05.2020 до 16.03.2021 орендна плата складе суму в гривні, еквіваленту 400 доларам США за місяць по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ.

Починаючи з 17.03.2021 та до кінця строку дії договору орендна плата складає суму в гривні, еквівалентну 450 доларам США за місяць по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ.

Протягом всього строку дії даного договору, сума гарантійного платежу орендаря має дорівнювати розміру орендної плати за 1 місяць строку оренди. У будь-якому випадку курс долара США у відношенні до української гривні не може бути меншим офіційного валютного курсу станом на день здійснення оплати (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору оренди, сторони погодили, що гарантійний платіж, повністю внесений орендарем, зараховується в рахунок оплати орендної плати за останній місяць строку оренди по курсу долара США у відношенні до української гривні на момент виникнення зобов`язань у орендаря щодо оплати гарантійного платежу, при цьому сума орендної плати за останній місяць оренди, не покрита гарантійним платежем, підлягає оплаті в загальному порядку, передбаченому договором.

Згідно п. 3.7. договору, загальна сума орендної плати в місяць за цим договором складає суму в гривні еквівалентну 450 доларам США по курсу по відношенню до української гривні без ПДВ, і визначається згідно умовам цього договору.

Орендна плата вноситься орендарем щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця в період з 01 по 05 числа поточного місяця (п. 3.13. договору).

Пунктом 4.1.2. договору передбачено, що орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі визначені договором.

Згідно положень 5.2. договору оренди, такий договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Строк такого договору починає свій перебіг з моменту визначеного у п. 5.2. цього договору, та діє протягом 35 місяців (п. 5.3. договору).

Закінчення строку дії цього договору, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час цього договору (п. 5.4. договору).

Судами встановлено, що позивач направляв відповідачу претензію №0355/2 від 14.12.2020, в якій просив відповідача претензію задовольнити та перерахувати на його поточний рахунок суму орендної плати у розмірі еквівалентному 2 402 долара 06 центів США в місячний строк з моменту отримання претензії. Дана претензія отримана відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, яке міститься в матеріалах справи.

Наявними у справі доказами підтверджується сплата лише двох платежів за користування орендованим майном, а саме від 02.07.2020 на суму 394,34 долари США та від 03.07.2020 на суму 326,00 дол. США, що відповідає як наданому позивачем розрахунку суми заборгованості (том 1, а.с. 24) так і отриманими доказам від АТ "Уксиббанк" (том 2, а.с. 18-20) про перерахування коштів у гривні 02.07.2020 в сумі 9 010,00грн, а також 03.07.2020 в сумі 7 565,00грн.

Розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи, підтверджується наявність непогашеної заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 2 402,06 доларів США за період дії договору оренди, що і стало підставою для звернення до суду позивача для захисту своїх порушених прав.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Предметом позову є стягнення заборгованості в сумі 2 402,06 доларів США, за договором оренди нерухомого майна.

Положеннями ст. 11 ЦКУ передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Господарські зобов`язання можуть виникати зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГКУ).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦКУ).

Згідно положень ст. 509 ЦКУ, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 173 ГКУ, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ст. 175 ГКУ).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦКУ).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦКУ).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦКУ).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦКУ).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦКУ, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 193 ГКУ, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Також відповідно до положень ст. 198 ГКУ, платежі за грошовими зобов`язаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом. Грошові зобов`язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов`язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб`єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов`язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами (ст. 202 ГКУ).

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (ст. 179 ГКУ).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦКУ, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦКУ).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУ).

Згідно ст. 631 ЦКУ, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Нормою ст. 638 ЦКУ передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГКУ).

Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін (ст. 189 ГКУ).

Господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ст. 181 ГКУ).

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 759 ЦКУ, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Аналогічне визначення даного різновиду договору передбачене і в ст. 283 ГКУ. Так, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживча річ) (ч. 1 ст. 760 ЦКУ).

Частиною 1 ст. 761 ЦКУ передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно до положень ст. 762 ЦКУ, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу (ст. 284 ГКУ).

Згідно до положень ст. 286 ГКУ, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 763 ЦКУ, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму (ст. 765 ЦКУ).

Згідно положень ст. 793 ЦКУ, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ст. 795 ЦКУ).

Судами встановлено, що 16.03.2020 був укладений договір оренди №03103 (далі - договір оренди) між сторонами даного спору. Відповідно до п. 1.1. такого договору, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове, строкове платне користування нерухоме майно, а саме приміщення №19, розташоване за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Заньковецької, буд. 77, загальною площею 65.5 кв. м. для використання його орендарем.

Актом приймання-передавання орендованого майна від 16.03.2020 підтверджується приймання відповідачем в оренду орендованого майна, а саме приміщення №19, яке розташоване за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Заньковецької, буд. 77, загальною площею 65.5 м. кв.

За користування орендованим майном орендар сплачує щомісячно орендодавцеві орендну плату в українській національній валюті - гривні по курсу долара США у відношенні до української гривні (п. 3.1. договору).

Згідно п. 3.7. договору, загальна сума орендної плати в місяць за цим договором складає суму в гривні еквівалентну 450 доларам США по курсу долара США у відношенні до української гривні без ПДВ, і визначається згідно умовам цього договору.

Орендна плата вноситься орендарем щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця в період з 01 по 05 числа поточного місяця (п. 3.13. договору).

У будь-якому випадку курс долара США у відношенні до української гривні не може бути меншим офіційного валютного курсу станом на день здійснення оплати (п. 3.2. договору).

Пунктом 4.1.2. договору передбачено, що орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі визначені даним договором.

Обставини справи та наявні матеріали справи свідчать про те, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за договором оренди в частині здійснення повної та своєчасної сплати орендної плати.

Розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи, підтверджується наявність непогашеної заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 2 402,06 доларів США за період дії договору оренди (з 16.03.2020 по 15.01.2021).

Відповідно до положень ст. 533 ЦКУ, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до протоколів огляду офіційного вебсайту Національного банку України №151 та №152 від 06.03.2024, складених представником позивача, офіційний курс гривні до долара США станом на 06.03.2024 становив 38,3943 грн за 1 долар США.

Разом з тим, перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку суми заборгованості за договором оренди, апеляційний суд встановив наявність незначних арифметичних (математичних) неточностей, допущених при конвертації валютного еквівалента в національну валюту. З урахуванням офіційного курсу долара США на вказану дату (38,3943 грн за 1 долар США), розмір заборгованості у 2402,06 доларів США має складати 92?223,65 грн, а не 92?225,41 грн, як вказано у рішенні суду першої інстанції.

Однак зазначена арифметична похибка не є істотною та не впливає на правильність загального висновку щодо обґрунтованості позовних вимог у межах заявленого розміру валютного зобов`язання.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача щодо стягнення вказаної суми є належно підтвердженими матеріалами справи, розрахунок обґрунтованим, а відповідачем не спростованим належними та допустимими доказами, оскільки останній не надав суду власного контррозрахунку чи доказів на підтвердження іншого розміру зобов`язання, попри надану йому процесуальну можливість.

Щодо доводів апелянта про безпідставну відмову суду першої інстанції в витребуванні доказів, апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що під час судового розгляду представник відповідача подав клопотання (вх. №02.3.1-02/9036/24 від 21.11.2024 року) про витребування доказів від третіх осіб ТОВ «Лігар» та ТОВ «Закарпаттяенергозбут» а також про поновлення процесуального строку. У клопотанні відповідач просив:

1) витребувати від ТОВ «Лігтар»:

- інформацію про всі відкриті рахунки, належні товариству за період 16.03.2020 по 15.01.2021;

- виписки про рух коштів по рахунках, які належать товариству за період 16.03.2020 по 15.01.2021;

- інформацію про осіб, які у період з 16.03.2020 по 15.01.2021 перебували у трудових/ договірних правовідносинах з товариством, які були уповноважені ним на отримання від орендаря сум орендних платежів по укладеному між сторонами договору оренди.

2) витртебувати від ТОВ «Закарпаттяенергозбут» інформацію та засвідчені копії документів стосовно точки обліку, розташованої за адресою М. Ужгород, вул. Заньковецької, буд. 77 прим. 19, за період 16.03.2020 по 15.01.2021.

Дослідивши вказане клопотання апеляційний суд виснував, що суд першої інстанції у протокольній ухвалі обґрунтовано відмовив у задоволенні зазначеного клопотання, виходячи з того, що запитувана інформація не стосується предмета спору, яким є стягнення орендної плати за період дії договору оренди. Вказані особи не є сторонами відповідного зобов`язання, а інформація, яку намагався витребувати відповідач, не має значення для встановлення факту порушення грошового зобов`язання саме відповідаччем.

Апеляційна колегія погоджується з таким висновком, оскільки предметом спору у справі є вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати відповідно до укладеного між сторонами договору оренди. Докази, які відповідач просив витребувати, стосуються обставин, не пов`язаних безпосередньо з обов`язком сплати орендної плати та не впливають на встановлення факту порушення договірного зобов`язання.

Щодо доводів апелянта про те, що неподання третьою особою своїх пояснень призвела до хибного висновку про наявність заборгованості, то такі апеляційний суд вважає безпідставними. Подання таких пояснень є правом третьої особи, а не її обов`язком. Крім того, суд першої інстанції встановив, що відсутність поданих пояснень або документів від третьої особи не перешкоджає розгляду спору по суті, оскільки предметом спору є зобов`язання відповідача щодо своєчасної сплати орендної плати відповідно до умов укладеного між сторонами договору. Наявність чи відсутність пояснень третьої особи не впливає на встановлення самого факту порушення грошового зобов`язання.

Суд також враховує, що відповідно до статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на надання належних та допустимих доказів, а також не подав розрахунку, який би спростовував розрахунок позивача.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що наявна в матеріалах справи доказова база є достатньою для вирішення спору по суті.

Таким чином, твердження апелянта про порушення судом першої інстанції процесуального та матеріального права, а також про неналежну оцінку доказів, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду. Рішення суду ухвалене відповідно до вимог законодавства та за наслідками повного й об`єктивного з`ясування обставин справи. Підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Щодо позовної давності, апеляційний суд, розглянувши матеріали справи, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і об`єктивно дослідив обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, правильно застосував норми матеріального права, зокрема положення статей 256 267 Цивільного кодексу України, а також врахував положення законодавства, пов`язаного з карантинними обмеженнями та воєнним станом.

Як встановлено судом першої інстанції, перебіг строку позовної давності в цих правовідносинах був зупинений відповідно до пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому на момент подання позову 21.11.2023 року позовна давність не спливла. Отже, висновок суду про відмову в задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків її спливу є обґрунтованим.

При цьому слід зазначити, що у доводах апеляційної скарги апелянтом не було наведено жодних аргументів щодо неправомірності застосування норм про зупинення або продовження строків позовної давності, як і не спростовано висновків суду першої інстанції в цій частині.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.02.2025 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.

Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Судові витрати

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Хассана Ахмада Гулама Фаріда б/н від 11.03.2025 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.02.2025 у справі №907/257/24 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст. 287-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Бойко С. М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.