ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/268/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Янковського В.А.,

представників учасників справи:

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Мостепанюк В.І.,

ОСОБА_1 - Гаврилова О.Ю., Глущенко С.В., Пушина Н.Л.,

Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" - не з`явився,

Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) - Конопля А.М.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" - не з`явився,

Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" - Денисенко О.М,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" - не з`явився,

старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат",

2) Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ),

3) Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат",

4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 (колегія суддів: Ткаченко Б.О., Гаврилюк О.М., Пономаренко Є.Ю.)

за скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на дії старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд)

до ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та кредит")

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1) Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ),

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ТОВ "Єристівський ГЗК"),

3) Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПрАТ "Полтавський ГЗК"),

4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ТОВ "Біланівський ГЗК")

про стягнення 45 979 796 953,50 грн.

ВСТУП

1. Господарський суд міста Києва ухвалою, залишеною без змін постановами Північного апеляційного господарського суду та Верховного Суду, повністю задовольнив заяву Фонду про забезпечення позову та вжив заявлені позивачем заходи забезпечення позову.

2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії та рішення державного виконавця.

3. Господарський суд міста Києва вказану скаргу задовольнив. Північний апеляційний господарський суд постановою від 30.01.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва скасував; скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на неправомірні дії та рішення державного виконавця задовольнив повністю.

4. ТОВ "Біланівський ГЗК", Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), ПрАТ "Полтавський ГЗК", ТОВ "Єристівський ГЗК" звернулися до Верховного Суду із касаційними скаргами на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025.

5. У цій справі перед Верховним Судом постали такі питання:

- чи був строк на подачу скарги на дії державного виконавця поновлений судом за відсутності поважних причин;

- чи втрутився суд в дискреційні повноваження органів державної виконавчої служби, зобов`язавши відкрити виконавче провадження;

- чи повинна ухвала про забезпечення позову відповідати вимогам, встановленим законом, зокрема ч.2 ст.4 Закону "Про виконавче провадження", для виконавчого документу; чи впливає факт залишення цієї ухвали в силі судом апеляційної та касаційної інстанції при оскарженні з інших мотивів на відповідну вимогу;

- чи вважаються треті особи, щодо корпоративних прав яких судом вжито заходи забезпечення позову внаслідок застосування доктрини "підняття корпоративної завіси" за вимогами Фонду до відповідача (ОСОБА_1), боржниками відповідно до ухвали як виконавчого документа (статті 3, 4 Закону "Про виконавче провадження", ст.140 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК)) ;

6. Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційних скарг, виходячи з таких мотивів.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

7. У січні 2023 року Фонд звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування 45 979 796 953, 50 грн шкоди (збитків).

8. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Фонд під час здійснення процедури ліквідації Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" встановив факт вчинення відповідачем як особою, яка мала вирішальний вплив на діяльність цього Банку, дій, що призвели до нанесення збитків Банку. Правовою підставою позовних вимог є ч.5 ст.52 Закону "По систему гарантування вкладів фізичних осіб".

9. Фонд звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, в якій просив:

- накласти арешт на частини корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ "Полтавський ГЗК", ТОВ "Єристівський ГЗК", ТОВ "Біланівський ГЗК", які опосередковано належать відповідачу через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ);

- заборонити Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) здійснювати відчуження 50,3% акцій ПрАТ "Полтавський ГЗК";

- заборонити відчужувати корпоративні права у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК" та у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК";

- заборонити Компанії Ferrexpo PLC здійснювати відчуження своєї долі в Ferrexpo AG (Феррекспо АГ);

- заборонити Компанії Fevamotinico SaRL здійснювати відчуження своєї долі в Ferrexpo PLC;

- заборонити Компанії Minco Trust (Singapore) здійснювати відчуження своєї долі в Fevamotinico SaRL;

- заборонити державним реєстраторам, нотаріусам будь-яких нотаріальних округів, акредитованим суб`єктам здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо перереєстрації права власності на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ "Полтавський ГЗК", на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК" та на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК";

- заборонити ПрАТ "Полтавський ГЗК", ТОВ "Єристівський ГЗК" та ТОВ "Біланівський ГЗК" проводити державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зазначених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (та в установчих документах підприємства одночасно), які пов`язані зі зміною розміру статутного капіталу вказаних підприємств.

10. Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.03.2023, залишеною без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2023 та Верховного Суду від 10.01.2024, задовольнив заяву Фонду повністю та вжив заявлені позивачем заходи забезпечення позову.

11. 14.04.2023 до Господарського суду міста Києва від Фонду надійшла скарга на дії та рішення державного виконавця, в якій позивач (стягувач) просив:

1) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Горішньоплавнівський відділ ДВС) Ковтун Наталії Андріївни (далі - державний виконавець) щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23;

2) зобов`язати Горішньоплавнівський відділ ДВС відкрити виконавче провадження за заявою Фонду про примусове виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 про забезпечення позову у справі №910/268/23 в частині накладення арешту на корпоративні права у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ "Полтавський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК", які опосередковано належать ОСОБА_1 через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ).

12. В обґрунтування вимог скарги Фонд послався на те, що 10.03.2023 він пред`явив до Горішньоплавнівського відділу ДВС до виконання ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі в частині накладення арешту на корпоративні права, що опосередковано належать відповідачу через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ). Однак, державний виконавець Ковтун Н.А. повернула йому пред`явлений ним до виконання виконавчий документ без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону "Про виконавче провадження", оскільки виконавчий документ не відповідав вимогам, передбаченим ч.2 цієї статті. За твердженням Фонду такі дії та рішення державного виконавця є неправомірними, а державний виконавець безпідставно послався на невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим ч.2 ст.4 Закону "Про виконавче провадження", оскільки ця норма права не стосується ухвал про забезпечення позову.

13. Господарський суд міста Києва ухвалою від 01.05.2023 задовольнив скаргу Фонду на дії державного виконавця:

1) визнав неправомірними дії старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС Ковтун Н.А. щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23;

2) зобов`язав Горішньоплавнівський відділ ДВС відкрити виконавче провадження за заявою Фонду про примусове виконання ухвали господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23 в частині накладення арешту на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ "Полтавський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК", які опосередковано належать ОСОБА_1 через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ).

14. Північний апеляційний господарський суд постановою від 14.06.2023 апеляційні скарги Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та Горішньоплавнівського відділу ДВС залишив без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 залишив без змін.

15. Верховний Суд постановою від 09.08.2023 касаційні скарги Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та Горішньоплавнівського відділу ДВС задовольнив частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 скасував та направив справу №910/268/23 на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

16. Підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції та направлення даної справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції став висновок суду касаційної інстанції про ухвалення цієї постанови неповноважним складом суду.

17. Північний апеляційний господарський суд постановою від 25.10.2023 апеляційні скарги Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та Горішньоплавнівського відділу ДВС залишив без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 залишив без змін.

18. Верховний Суд постановою від 18.03.2024 касаційні скарги Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), ПрАТ "Полтавський ГЗК", ТОВ "Єристівський ГЗК", ТОВ "Біланівський ГЗК" задовольнив частково: постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2023 скасував, справу №910/268/23 щодо перегляду скарги на дії старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС Ковтун Н.А. направив на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду з таких мотивів:

- оскільки ухвала Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 про забезпечення позову не була пред`явлена до виконання повністю, тобто для вжиття усіх заходів забезпечення і щодо усіх боржників, які зазначені в ухвалі, визначення складу сторін виконавчого провадження у спірних правовідносинах та встановлення дотримання судами положень ст.342 ГПК щодо повідомлення зазначених у цій статті осіб, має здійснюватися лише щодо пред`явлених до виконання заходів забезпечення (п.4.13);

- позивач пред`явив до виконання ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у цій справі в частині накладеного арешту на корпоративні права, що опосередковано належать відповідачу через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ); тобто, заходи забезпечення стосувались накладення арешту на частки та акції гірничо-збагачувальних комбінатів, що перебувають у володінні компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), яка, у відповідності до змісту судових рішень щодо забезпечення позову у цій справі, є власником акцій та часток у розгалуженій структурі номінальних утримувачів такого майна, який управляє корпоративними правами гірничо-збагачувальних комбінатів в інтересах кінцевого бенефіціарного власника - відповідача (п.4.16);

- у розумінні наведених приписів законодавства, боржниками за виконавчим документом у пред`явленій частині є Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) (власник часток та акцій) та відповідач (кінцевий бенефіціарний власник указаних часток та акцій) (п.4.17);

- акції та частки гірничо-збагачувальних комбінатів, на які накладався арешт, є об`єктом вчинення виконавчих дій, а відтак ПрАТ "Полтавський ГЗК", ТОВ "Єристівський ГЗК", ТОВ "Біланівський ГЗК" не є боржниками за частиною виконавчого документу, що була пред`явлена до виконання у спірних правовідносинах (п.4.18);

- положення ст.342 ГПК передбачають необхідність повідомлення, зокрема, боржника про розгляд скарги на дії виконавця незалежно від того, чи є такий боржник учасником справи (п.4.20);

- розгляд скарги на дії виконавця у суді першої інстанції здійснювався за участі позивача, відповідача, та відділу ДВС, водночас боржник - Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), за тією частиною виконавчого документа, що була пред`явлена до виконання, не був повідомлений про розгляд відповідної скарги; тобто, суд першої інстанції порушив процесуальне законодавство під час розгляду скарги на дії виконавця (пункти 4.21, 4.22);

- незважаючи на те, що апеляційна скарга Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) була обґрунтована, зокрема, й доводами щодо порушення судом першої інстанції ст.342 ГПК, суд апеляційної інстанції взагалі не навів обґрунтувань відхилення таких доводів скаржника; суд апеляційної інстанції допущеного судом першої інстанції порушення не виправив, тому сам припустився відповідного порушення, зокрема, не скасував ухвалу суду першої інстанції з підстави, визначеної п.3 ч.3 ст.277 ГПК (п.4.25);

- оскільки під час розгляду справи судом касаційної інстанції було встановлено, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм процесуального права, які визначають обов`язкові підстави для скасування судового рішення, колегія суддів вважає необхідним касаційні скарги задовольнити частково, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленій у постанові від 18.04.2022 у справі №522/18010/18 (п.4.28).

19. Північний апеляційний господарський суд постановою від 28.05.2024 апеляційні скарги Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та Горішньоплавнівського відділу ДВС задовольнив частково; ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 скасував; скаргу Фонду на неправомірні дії та рішення старшого виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС задовольнив повністю; визнав неправомірними дії старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС Ковтун Н.А. щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23; зобов`язав Горішньоплавнівський відділ ДВС відкрити виконавче провадження за заявою Фонду про примусове виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23 у частині накладення арешту на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ "Полтавський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК", які опосередковано належать ОСОБА_1 через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ).

20. Верховний Суд постановою від 20.09.2024 касаційну скаргу ТОВ "Біланівський ГЗК" задовольнив частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 скасував; направив справу №910/268/23 на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

21. Верховний Суд дійшов висновку, що в апеляційній скарзі Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), крім доводів, наведених судом апеляційної інстанції у п.4 постанови від 28.05.2024, зазначено про безпідставне поновлення судом першої інстанції Фонду строку на подачу скарги на дії державного виконавця. Суд апеляційної інстанції в порушення пунктів 3, 4 ч.1 ст.267 ГПК не з`ясував на стадії підготовки справи до апеляційного розгляду у повному обсязі усі обставини, на які послалися учасники справи, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не розглянув зазначені доводи апеляційної скарги Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та заперечення позивача на них.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанцій

22. Північний апеляційний господарський суд постановою від 30.01.2025:

1) апеляційні скарги Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та Горішньоплавнівського відділу ДВС на ухвалу задовольнив частково;

2) ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 скасував; скаргу Фонду на неправомірні дії та рішення старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС задовольнив повністю;

3) визнав неправомірними дії старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС Ковтун Н.А. щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23;

4) зобов`язав Горішньоплавнівський відділ ДВС відкрити виконавче провадження за заявою Фонду про примусове виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23 у частині накладення арешту на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ "Полтавський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК", які опосередковано належать ОСОБА_1 через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ).

23. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:

1) щодо вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2024 у цій справі, про необхідність належного повідомлення учасників провадження, суд апеляційної інстанції встановив таке:

- позивач пред`явив до виконання ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 в частині накладеного арешту на корпоративні права, що опосередковано належать відповідачу через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ); тобто, заходи забезпечення стосувались накладення арешту на частки та акції гірничо-збагачувальних комбінатів, що перебувають у володінні Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), яка, у відповідності до змісту судових рішень щодо забезпечення позову у цій справі, є власником акцій та часток у розгалуженій структурі номінальних утримувачів такого майна, який управляє корпоративними правами гірничо-збагачувальних комбінатів в інтересах кінцевого бенефіціарного власника - відповідача;

- з урахуванням позиції Верховного Суду та враховуючи пред`явлення до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 лише в частині накладеного арешту на корпоративні права, що опосередковано належать відповідачу через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), у розумінні наведених приписів законодавства, боржниками за виконавчим документом у пред`явленій частині є компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) (власник часток та акцій) та відповідач (кінцевий бенефіціарний власник указаних часток та акцій);

- як вбачається з матеріалів справи та було встановлено Верховним Судом, розгляд скарги у суді першої інстанції здійснювався за участі позивача, відповідача, та відділу ДВС, водночас боржник - Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), за тією частиною виконавчого документа, що була пред`явлена до виконання, не був повідомлений про розгляд відповідної скарги; також не були повідомлені інші треті особи.

- апеляційна скарга Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) у цій частині є обґрунтованою, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 01.05.2024 підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.3 ст.277 ГПК; водночас наявні підстави для задоволення скарги Фонду по суті;

2) щодо доводів скаржників, що ухвала від 03.03.2023 не відповідає вимогам ч.2 ст.4 Закону "Про виконавче провадження" через наявність шести боржників, а тому дії та рішення виконавця є правомірними, колегія суддів зазначила таке:

- у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним (ч.2 ст.4 Закону "Про виконавче провадження");

- з урахуванням набрання законної сили ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23 (за результатами апеляційного та касаційного перегляду), суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржників про правомірність дій ДВС і рішення в розумінні Закону "Про виконавче провадження" та ч.3 ст.327 ГПК з урахуванням набрання законної сили вказаною ухвалою;

3) щодо доводів про дискреційні повноваження державного виконавця у частині зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження:

- перевірка судом правомірності прийнятої держаним виконавцем постанови не свідчить про втручання у його дискреційні повноваження, а є забезпеченням реалізації стороною виконавчого провадження передбаченого ст.74 Закону "Про виконавче провадження" права на оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби (постанова Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №175/84/18);

- суд апеляційної інстанції на підставі ч.4 ст.236 ГПК враховує правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №910/7310/20: передбачений ч.1 ст.74 Закону "Про виконавче провадження" та ст.339 ГПК судовий захист прав та законних інтересів, порушених рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, має бути ефективним, зокрема, доступним для тих, кого він стосується, спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення та не залежати від дій, які виконавець вчиняє на свій розсуд;

- оскільки перша вимога поданої скарги (про визнання неправомірними дії старшого виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС Ковтун Н.А. щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023) є правомірною, то вимога про зобов`язання виконавця відкрити виконавче провадження - також підлягає задоволенню та відповідає наведеній вище позиції Верховного Суду;

- скарга в частині зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження за заявою стягувача не є втручанням в дискреційні повноваження виконавчої служби, а спрямована на здійснення ефективного захисту порушеного права заявника; вимога про зобов`язання органу ДВС відкрити виконавче провадження за заявою Фонду про примусове виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 є правомірною; в цій частині щодо можливості такого зобов`язання суд апеляційної інстанції враховує постанову Верховного Суду від 29.04.2021 у справі №686/3941/19;

4) щодо відкриття виконавчого провадження за ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2023, а також про фактичне виконання вказаної ухвали:

- з матеріалів справи вбачається, зокрема, що до відзиву на апеляційну скаргу Фонд долучив постанову про скасування процесуального документу від 15.05.2023 (ВП №71342584), відповідно до якої начальник Горішньоплавнівського відділу ДВС Горбульов А.В. розглянув ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 у справі №910/268/23 про задоволення скарги при примусовому виконанні; на підставі абз.2 ч.3 ст.74 Закону "Про виконавче провадження" було скасовано "Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання" від 22.03.2023, що видала Ковтун Н.А. ;

- постановою від 15.05.2023 було відкрито виконавче провадження №71342584 за ухвалою про забезпечення позову від 03.03.2023 та накладено арешт на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ "Полтавський ГЗК", на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК" та на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК";

- це виконавче провадження було відкрито на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 з урахуванням постановленої ухвали від 01.05.2024; з урахуванням цього суд частково враховує доводи, зокрема, стягувача про фактичну можливість виконання ухвали від 03.03.2023, тоді як підстави для закриття апеляційного провадження у цій справі відсутні через встановлене вище;

5) щодо доводів про безпідставне поновлення судом першої інстанції Фонду строку на подачу скарги на дії державного виконавця:

- 14.04.2023 до Господарського суду міста Києва від Фонду надійшла скарга на дії державного виконавця;

- відповідно до ст.341 ГПК скаржник обмежений десятиденним строком для звернення до суду із відповідною скаргою;

- 06.04.2023 представник Фонду вперше подав скаргу на дії старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС; Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.04.2023 скаргу Фонду повернув скаржнику без розгляду, у зв`язку із тим, що скаржник не направив копію такої скарги на адресу відповідача у справі; 10.04.2023 (з врахуванням того, що 08.04.2023 та 09.04.2023 були вихідними днями) Фонд повторно подав до суду скаргу на дії державного виконавця з врахуванням вимог суду та клопотанням про поновлення строку для подання скарги;

- зважаючи на те, що вперше Фонд звернувся з відповідною скаргою без пропуску 10-ти денного строку, а також зважаючи, що повторне звернення зі скаргою до суду першої інстанції відбулось в найкоротші терміни, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та наведеною практикою Європейського суду з прав людини, а також ст.124 Конституції України суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для поновлення Фонду строку для подання скарги на дії старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС;

- за таких обставин, апеляційні скарги підлягають задоволенню частково (ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення судом першої інстанції норм процесуального права); водночас, по суті - скарга підлягає задоволенню повністю.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг, відзивів на касаційні скарги, інших заяв учасників справи

Касаційна скарга ТОВ "Біланівський ГЗК"

24. 04.02.2025 (згідно відмітки Верховного Суду "Прийом громадян") ТОВ "Біланівський ГЗК" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025; також 28.02.2025 скаржник подав доповнення до касаційної скарги; у касаційній скарзі, з урахуванням доповнення до неї від 28.02.2025, просить:

1) скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 у частині, якою:

- скаргу на неправомірні дії та рішення старшого виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС задоволено повністю;

- визнано неправомірними дій старшого виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС Ковтун Н.А. щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23;

- зобов`язано Горішньоплавнівський відділ ДВС відкрити виконавче провадження за заявою Фонду про примусове виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23 у частині накладення арешту на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ "Полтавський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК", які опосередковано належать ОСОБА_1 через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ);

2) ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у повному обсязі у задоволенні скарги Фонду на дії старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС Ковтун Н.А. щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23;

3) в іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 у справі №910/268/23 залишити без змін.

25. ТОВ "Біланівський ГЗК" у касаційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції за відсутності поважних причин поновив строк на подачу скарги на дії державного виконавця, чим допустив порушення вимог статей 236, 316, 341 ГПК; суд апеляційної інстанції такому порушенню процесуального законодавства належної оцінки не надав (посилається на п.1 ч.2 ст.287 ГПК та на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.09.2024 у справі №910/268/23, від 07.07.2022 у справі №918/539/16, від 19.09.2023 у справі №280/6931/22, від 04.05.2023 у справі №925/636/22, від 16.06.2023 у справі №925/1775/21, від 15.06.2023 у справі №910/21122/20, від 13.03.2019 у справі №920/149/18, від 18.03.2024 у справі №914/1355/23, від 18.11.2020 у справі №466/948/19).

26. У доповненні до касаційної скарги також зазначає:

1) суд апеляційної інстанції прийняв оскаржувану постанову з недотриманням вимог, встановлених ст.316 ГПК (посилається на п.1 ч.2 ст.287 ГПК та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.09.2025 у справі №910/268/23, від 13.07.2021 у справі №755/6436/15-к);

2) суд апеляційної інстанції прийняв оскаржувану постанову з недотриманням вимог, встановлених статтями 236, 238 ГПК (посилається на п.1 ч.2 ст.287 ГПК та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 24.10.2022 у справі №910/18480/20, від 01.11.2023 у справі №904/3734/20, від 15.02.2024 у справі №909/524/19, від 19.03.2024 у справі №909/992/19, від 04.05.2023 у справі №925/636/22, від 16.06.2023 у справі №925/1775/21, від 15.06.2023 у справі №910/21122/20);

3) суд порушив вимоги ст.2 ГПК стосовно втручання в дискреційні повноваження службових та/або посадових осіб державної виконавчої служби (посилається на п.1 ч.2 ст.287 ГПК та висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.09.2022 y справі №910/12460/21);

4) суд апеляційної інстанції порушив положення статей 3, 4 Закону "Про виконавче провадження", ст.140 ГПК (посилається на п.1 ч.2 ст.287 ГПК та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.12.2018 у справі №917/154/15, від 19.11.2019 у справі №761/30109/15, від 22.06.2018 у справі №922/2577/17, від 07.04.2021 у справі №403/152/18, від 27.12.2023 у справі №910/268/23, від 24.11.2022 у справі №923/868/20).

Касаційна скарга Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ)

27. 28.02.2025 (згідно відмітки Верховного Суду "Прийом громадян") Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025, в якій просить:

1) скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 у частині:

- задоволення скарги на неправомірні дії та рішення старшого виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС;

- визнання неправомірними дій старшого виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС Ковтун Н.А. щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23;

- зобов`язання Горішньоплавнівський відділ ДВС відкрити виконавче провадження за заявою Фонду про примусове виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23 у частині накладення арешту на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ "Полтавський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК", які опосередковано належать ОСОБА_1 через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ);

2) ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у повному обсязі у задоволенні скарги Фонду на дії старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС Ковтун Н.А. щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23;

3) в іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 у справі №910/268/23 залишити без змін.

28. У касаційній скарзі Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) зазначає:

1) суд першої інстанції за відсутності поважних причин поновив строк на подачу скарги на дії державного виконавця, чим допустив порушення вимог ст.341 ГПК; суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції стосовно існування поважних причин для поновлення строку на подачу скарги на дії державного виконавця (посилається на п.1 ч.2 ст.287 ГПК та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.09.2025 у справі №910/268/23, від 24.10.2022 у справі №910/18480/20, від 03.12.2021 у справі №910/2474/21, від 04.05.2022 у справі №916/3423/19, від 19.09.2023 у справі №280/6931/22, від 19.09.2023 у справі №160/13574/22);

2) суд порушив вимоги ст.2 ГПК стосовно втручання в дискреційні повноваження службових та/або посадових осіб державної виконавчої служби (посилається на п.1 ч.2 ст.287 ГПК та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.04.2019 у справі №809/853/16, від 02.08.2024 у справі №752/11660/14-ц, від 14.05.2024 у справі №914/2949/22, від 09.02.2022 у справі №286/3125/20, від 29.09.2022 у справі №910/12460/21, від 07.04.2021 у справі №465/7960/18-ц, від 29.04.2021 у справі №686/3941/19);

3) суд порушив положення статей 3, 4 Закону "Про виконавче провадження" (посилається на п.1 ч.2 ст.287 ГПК та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26.07.2022 у справі №918/1040/20, від 23.09.2020 у справі №403/149/18, від 07.04.2021 у справі №403/1152/18, від 22.06.2018 у справі №922/2577/17, від 19.11.2019 у справі №761/30109/15);

4) суд порушив положення ч.4 ст.120 ГПК (посилається на п.1 ч.2 ст.287 ГПК та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28.12.2018 у справі №905/2190/17, від 09.04.2019 у справі №913/444/18);

5) суд порушив положення частин 5 та 7 ст.6 ГПК (посилається на п.1 ч.2 ст.287 ГПК та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.01.2025 у справі №912/3035/19);

6) суд апеляційної інстанції порушив положення статей 236, 238 ГПК (посилається на п.1 ч.2 ст.287 ГПК та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.05.2023 у справі №925/636/22, від 16.06.2023 у справі №925/1775/21, від 15.06.2023 у справі №910/21122/20, від 07.02.2023 у справі №911/1783/21);

7) суд апеляційної інстанції порушив вимоги, встановлені статтями 201, 204, 207 ГПК (посилається на п.3 ч.2 ст.287 ГПК).

Касаційна скарга ПрАТ "Полтавський ГЗК"

29. 03.03.2025 (згідно відмітки Верховного Суду "Скриня") ПрАТ "Полтавський ГЗК" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025, в якій просить:

1) скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 у частині:

- задоволення скарги на неправомірні дії та рішення старшого виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС;

- визнання неправомірними дій старшого виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС Ковтун Н.А. щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23;

- зобов`язання Горішньоплавнівський відділ ДВС відкрити виконавче провадження за заявою Фонду про примусове виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23 у частині накладення арешту на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ "Полтавський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК", які опосередковано належать ОСОБА_1 через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ);

2) ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у повному обсязі у задоволенні скарги Фонду на дії старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС Ковтун Н.А. щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23;

3) в іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 у справі №910/268/23 залишити без змін.

30. У касаційній скарзі ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги, які закріплені статтями 3 та 4 Закону "Про виконавче провадження". Також посилається на положення п.1 ч.2 ст.287 ГПК та вказує, що суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.04.2021 у справі №403/152/18, від 13.06.2023 у справі №911/1938/22, від 17.12.2018 у справі №917/154/15.

Касаційна скарга ТОВ "Єристівський ГЗК"

31. 04.03.2025 ТОВ "Єристівський ГЗК" засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025, в якій просить:

1) скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 у частині:

- задоволення скарги на неправомірні дії та рішення старшого виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС;

- визнання неправомірними дій старшого виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС Ковтун Н.А. щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23;

- зобов`язання Горішньоплавнівський відділ ДВС відкрити виконавче провадження за заявою Фонду про примусове виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23 у частині накладення арешту на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ "Полтавський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК"; на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК", які опосередковано належать ОСОБА_1 через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ);

2) ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у повному обсязі у задоволенні скарги Фонду на дії старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС Ковтун Н.А. щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23;

3) в іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 у справі №910/268/23 залишити без змін.

32. У касаційній скарзі ТОВ "Єристівський ГЗК" зазначає, що суд апеляційної інстанції, зобов`язавши відкрити виконавче провадження, фактично втрутився в дискреційні повноваження органів державної виконавчої служби (посилається на норми статей 1, 2, 5, 19, 74 Закону "Про виконавче провадження"). Також посилається на положення п.1 ч.2 ст.287 ГПК та вказує, що суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.05.2024 у справі №914/2949/22, від 07.04.2021 у справі №465/7960/18-ц, від 17.04.2019 у справі №809/853/16, від 02.08.2024 у справі №752/11660/14-ц.

Відзив Фонду

33. 11.04.2025 надійшов відзив Фонду, поданий через систему Електронний суд, в якому просить залишити касаційні скарги ТОВ "Біланівський ГЗК", Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), ПрАТ "Полтавський ГЗК" без задоволення.

34. У відзиві Фонд зазначає, зокрема, що Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову у відповідності до норм чинного законодавства, з урахуванням норм матеріального та процесуального права, висновків Верховного Суду, встановлених в межах цієї справи обставин.

35. В цілому зміст відзиву на касаційні скарги зводиться до цитування змісту оскаржуваної постанови.

36. Відзиви на касаційну скаргу ТОВ "Єристівський ГЗК" не надходили.

Інші заяви, пояснення учасників справи

37. 26.06.2025 надійшли письмові пояснення Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ).

38. 08.07.2025 надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 .

Надходження касаційних скарг на розгляд Верховного Суду

39. Верховний Суд ухвалами від 26.03.2025 відкрив касаційне провадження за касаційними скаргами ТОВ "Біланівський ГЗК", Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), ПрАТ "Полтавський ГЗК", розгляд касаційних скарг призначив у порядку письмового провадження.

40. Верховний Суд ухвалою від 17.04.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Єристівський ГЗК", розгляд касаційної скарги призначив у порядку письмового провадження; відмовив у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

41. Верховний Суд ухвалою 17.04.2025 відмовив у задоволенні клопотань ПрАТ "Полтавський ГЗК", Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та заяви ТОВ "Біланівський ГЗК" про розгляд справи за касаційними скаргами на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

42. Верховний Суд ухвалою від 14.05.2025 призначив справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.06.2025, ухвалою від 16.06.2025 оголосив перерву до 02.07.2025, а ухвалою від 02.07.2025 - до 09.07.2025.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо обґрунтування скаржниками підстав касаційного оскарження

43. Відповідно до п.2 ч.1 ст.287 ГПК учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на, зокрема, ухвали суду першої інстанції, зазначені в, зокрема, п.25 ч.1 ст.255 цього Кодексу (про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця), після їх перегляду в апеляційному порядку.

44. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абз.2 ч.2 ст.287 ГПК).

45. Скаржники помилково ототожнюють підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1-4 ч.2 ст.287 ГПК, які стосуються виключно випадків оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 ст.287 ГПК (зокрема, рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції), та підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 ч.1 ст.287 ГПК, що врегульовані окремо.

46. Виключні випадки, передбачені пунктами 1, 3 ч.2 ст.287 ГПК (на які посилаються скаржники), не застосовуються в контексті підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 2, 3 ч.1 ст.287 ГПК.

47. За таких обставин не береться до уваги посилання скаржників на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду/відсутність таких висновків, оскільки відповідно до ч.2 ст.287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Щодо поновлення строку на подання скарги

48. ТОВ "Біланівський ГЗК" у касаційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції за відсутності поважних причин поновив строк на подачу скарги на дії державного виконавця, чим допустив порушення вимог статей 236, 316, 341 ГПК; суд апеляційної інстанції такому порушенню процесуального законодавства належної оцінки не надав.

49. Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) зазначає, що суд першої інстанції за відсутності поважних причин поновив строк на подачу скарги на дії державного виконавця, чим допустив порушення вимог ст.341 ГПК; суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції стосовно існування поважних причин для поновлення строку на подачу скарги на дії державного виконавця.

50. Верховний Суд відхиляє зазначені доводи з таких мотивів.

51. Відповідно до ст.341 ГПК скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

52. Згідно зі ст.118 ГПК право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

53. Стаття 119 ГПК передбачає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

54. Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідної заяви (клопотання) скаржника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

55. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

56. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким він користується, виходячи із поважності причин пропуску строку.

57. В кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування заяви (клопотання) про його поновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

58. Згідно з ч.1 ст.86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

59. Верховний Суд, направляючи постановою від 20.09.2024 справу на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду, виходив з того, що суд не розглянув доводи апеляційної скарги Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) щодо безпідставного поновлення судом першої інстанції строку на подачу скарги на дії державного виконавця та заперечення позивача на них.

60. Північний апеляційний господарський суд в оскаржуваній постанові щодо доводів про безпідставне поновлення судом першої інстанції строку на подачу скарги на дії державного виконавця, зазначив, що 06.04.2023 представник Фонду вперше подав скаргу на дії старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС; Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.04.2023 скаргу Фонду повернув скаржнику без розгляду, у зв`язку із тим, що скаржник не направив копію такої скарги на адресу відповідача у справі; 10.04.2023 (з врахуванням того, що 08.04.2023 та 09.04.2023 були вихідними днями) Фонд повторно подав до суду скаргу на дії державного виконавця з врахуванням вимог суду та клопотанням про поновлення строку для подання скарги; зважаючи на те, що вперше Фонд звернувся з відповідною скаргою без пропуску 10-ти денного строку, а також зважаючи, що повторне звернення зі скаргою до суду першої інстанції відбулось в найкоротші терміни, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, а також ст.124 Конституції України обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для поновлення строку для подання скарги на дії старшого державного виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС.

61. Таким чином, на виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 20.09.2024, суд апеляційної інстанції надав оцінку висновкам суду першої інстанції щодо поважності причин пропуску процесуального строку та наявності підстав для його поновлення, а саме суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками.

62. В контексті зазначених доводів скаржників та оспорюваних висновків суду апеляційної інстанції про поважність причин пропуску процесуального строку, Верховний Суд звертає увагу на висновок, викладений у постановах від 27.09.2023 у справі №910/18480/20, де досліджувалося питання щодо правомірності повернення без розгляду скарги на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця на підставі ч.4 ст.170 ГПК з мотивів ненадання скаржником доказів направлення її копії прокурору, який здійснював представництво інтересів держави у справі.

63. Так, Верховний Суд у постановах від 27.09.2023 у справі №910/18480/20 дійшов висновку, що звернення до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця є формою звернення за судовим захистом на стадії виконання судового рішення, тому до скарги, яка подається відповідно до ст.339 ГПК, застосовуються загальні вимоги (правила) щодо форми та змісту позовної заяви, а не правила, які процесуальний закон визначив для заяв з процесуальних питань (ст.169 ГПК). Це пояснюється тим, що розд.VI ГПК "Судовий контроль за виконанням судових рішень" це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ, а тому до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі щодо рішень, дій чи бездіяльності виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.

64. Верховний Суд у постанові від 27.09.2023 у справі №910/18480/20 зазначив, що практика Верховного Суду з цього питання є усталеною, і подібні правові висновки щодо застосування положень ст.183 Цивільного процесуального кодексу України, які є тотожними тим, що містяться у ст.170 ГПК, викладені у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №569/13154/20, від 17.02.2021 у справі №569/13160/20, від 10.03.2021 у справі №766/17333/20-ц, від 21.04.2021 у справі №569/12949/20, від 21.04.2021 у справі №713/1972/20, від 14.07.2021 у справі №303/4390/20, від 28.07.2021 у справі №509/4648/14-ц, від 15.09.2021 у справі №761/16863/14-ц, від 27.10.2021 у справі №523/20035/20-ц, від 27.10.2021 у справі №713/1971/20, 04.05.2022 у справі №711/12038/14-ц, 23.11.2022 у справі №201/4132/19.

65. Враховуючи зазначені висновки Верховного Суду, можна також виснувати, що повернення первинно та своєчасно (06.04.2023) поданої Фондом скарги на дії виконавця відбулося з причин, які не у повній мірі залежали від скаржника.

66. Отже, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, зробленими за наслідком надання оцінки висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення строку на подання скарги на дії державного виконавця.

67. Натомість доводи скаржників такі висновки суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний господарський суд, не спростовують та не доводять їх безпідставність.

Щодо втручання в дискреційні повноваження виконавця

68. ТОВ "Біланівський ГЗК" та Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) у касаційних скаргах зазначають, що суд порушив вимоги ст.2 ГПК стосовно втручання в дискреційні повноваження службових та/або посадових осіб державної виконавчої служби.

69. ТОВ "Єристівський ГЗК" зазначає, що суд апеляційної інстанції, зобов`язавши відкрити виконавче провадження, фактично втрутився в дискреційні повноваження органів державної виконавчої служби (посилається на норми статей 1, 2, 5, 19, 74 Закону "Про виконавче провадження").

70. Верховний Суд вважає наведені доводи необґрунтованими з огляду на таке.

71. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

72. Зазначене означає, що конституційним обов`язком для всіх органів державної влади є виконання судових рішень.

73. Відповідно до частин 1, 2 ст.2 ГПК завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

74. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення (п.7 ч.3 ст.2 ГПК).

75. За змістом ст.326 ГПК судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

76. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом "Про виконавче провадження".

77. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону "Про виконавче провадження").

78. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону "Про виконавче провадження").

79. Відповідно до ч.1 ст.74 Закону "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

80. Частиною 1 ст.339 ГПК (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції) та ч.1 ст.339-1 (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваної постанови) передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

81. Згідно з ч.2 ст.343 ГПК (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції) у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

82. Частина 2 ст.343 ГПК (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваної постанови) передбачає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

83. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч.3 ст.343 ГПК).

84. Згідно з ч.1 ст.18 Закону "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

85. Верховний Суд зазначає, що відповідно до положень Закону "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №901/2028/13, від 14.06.2018 у справі №922/4575/16, від 27.03.2023 у справі №904/817/20.

86. Аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання ст.13 Конвенції, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої дискреційної дії державних органів та доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України", заява №61406/00, §59); "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України", заява №38722/02, §75); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України", заява №20390/07, §29).

87. Подібне зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №910/7310/20 (п.8.27), у якій остання відступила від висновків щодо застосування ч.2 ст.343 ГПК (та аналогічних положень ч.2 ст.451 Цивільного процесуального кодексу України) про те, що суд не наділений повноваженнями на скасування рішень органів державної виконавчої служби/приватних виконавців (п.8.36), і на яку послався суд в оскаржуваному рішенні.

88. Велика Палата Верховного Суду в ухвалах від 09.08.2019 у справі №910/12968/17, від 04.11.2019 у справі №916/313/18 зазначила, що виходячи з телеологічного (цільового), логічного й системного тлумачення положень статей 302, 303 ГПК і статей 13, 36 Закону "Про судоустрій і статус суддів" можна зробити висновок, що господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що з метою застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду (подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №130/1001/17, від 25.06.2019 у справі №911/1418/17, від 15.01.2020 у справі №914/261/18, від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 29.09.2021 у справі №166/1222/20, від 19.04.2023 у справі №909/615/15, від 27.07.2023 у справі №759/29344/21 від 15.09.2023 у справі №910/6804/23 тощо).

89. Верховний Суд у постанові від 05.10.2023 у справі №905/2199/20 (905/1152/16) зазначив:

76."Щодо доводів касаційної скарги про те, що вимоги скарги на дії державного виконавця про зобов`язання вчинити певні дії, а саме - повернути наказ є втручанням в дискреційні повноваження начальника відділу, державного виконавця, Верховний Суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/7310/20, де зазначено, що передбачений частиною першою статті 74 Закону України від 02.06.2016 "Про виконавче провадження" та статтею 339 Господарського процесуального кодексу України судовий захист прав та законних інтересів, порушених рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, має бути ефективним, зокрема, доступним для тих, кого він стосується, спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення та не залежати від дій, які виконавець вчиняє на свій розсуд.

77.Отже, Суд дійшов висновку, що рішення судів попередніх інстанцій в частині зобов`язання державного виконавця повернути стягувачу виконавчий документ, з урахуванням ефективності обраного заявником способу захисту, не є втручанням в дискреційні повноваження виконавчої служби".

90. Враховуючи зазначене та те, що виконавець повністю не реалізував надані йому права, не застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату щодо виконання обов`язкового рішення суду, суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.343 ГПК поновили порушене право Фонду шляхом визнання неправомірною дії щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 та шляхом зобов`язання відкрити виконавче провадження.

91. Доводи скаржників відповідні висновки суду першої інстанції, які фактично підтримав апеляційний господарський суд, не спростовують.

Щодо порушення статей 3, 4 Закону "Про виконавче провадження"

92. ТОВ "Біланівський ГЗК", Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та ПрАТ "Полтавський ГЗК" зазначають, що суд апеляційної інстанції порушив положення статей 3, 4 Закону "Про виконавче провадження", ст.140 ГПК.

93. Скаржники, зокрема, зазначають, що ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам, встановленим законом, зокрема ч.2 ст.4 Закону "Про виконавче провадження"; в ухвалі Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 про забезпечення позову одночасно зазначено 6 боржників, з огляду на що ця ухвала не відповідає наведеним вимогам Закону і підлягає поверненню; під час розгляду апеляційних/касаційних скарг на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 питання щодо відповідності цієї ухвали вимогам Закону "Про виконавче провадження" не піднімалося та, як наслідок, не розглядалося.

94. Верховний Суд не погоджується із вказаними доводами, з огляду на таке.

95. Пунктом 2 ч.1 ст.3 Закону "Про виконавче провадження" передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

96. За змістом ч.6 ст.140 ГПК про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

97. Відповідно до п.1 ст.144 ГПК ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

98. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону "Про виконавче провадження" у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

99. За змістом п.6 ч.4 ст.4 Закону "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

100. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами (абз.2 ч.4 ст.4 Закону "Про виконавче провадження").

101. Верховний Суд у постанові від 23.09.2020 у справі №403/149/18, на яку посилається скаржник, зазначив:

"Ухвала про забезпечення позову, яка має відповідати вимогам до виконавчого документа, не містить усіх передбачених статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження" реквізитів, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код.

Таким чином, в ухвалі Устинівського районного суду Кіровоградської області від 11 червня 2018 року не визначено особу боржника, що унеможливлює виконання цього судового рішення у порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

З огляду на вищевикладене, державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства, повернув виконавчий документ, оскільки він не відповідає вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження". Отже такі дії державного виконавця є правомірними".

102. При цьому Верховний Суд у справі №403/149/18 послався на висновок із постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", що вимоги до виконавчого документа, визначені у Законі "Про виконавче провадження", є єдиними. Іншими нормативно-правовими актами може бути встановлено додаткові вимоги до виконавчого документа, проте їх звуження не допускається.

103. Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі №403/152/18 вказав таке:

"Верховний Суд зауважує, що вимоги до виконавчого документа, визначені у Законі №1404-VIII, є приорітетними для застосування під час розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах. Іншими нормативно-правовими актами може бути встановлено додаткові вимоги до виконавчого документа, проте їх звуження не допускається.

Водночас ухвала про забезпечення позову, яка має відповідати вимогам до виконавчого документа, не містить усіх передбачених статтею 4 Закону №1404-VIII реквізитів, зокрема, повного найменування (для юридичних осіб) або прізвища, імені та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреси місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційного коду.

Таким чином, в ухвалі Устинівського районного суду Кіровоградської області від 14 червня 2018 року не визначено особу боржника, що унеможливлює виконання цього судового рішення у порядку, передбаченому Законом №1404-VIII".

104. В постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №761/30109/15 зазначено:

"Належним чином оцінивши наявні у матеріалах справи документи, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року, яка по суті є виконавчим документом, не відповідала у повній мірі вимогам, встановлених положеннями Закону України "Про виконавче провадження", оскільки вказана ухвала передбачала необхідність вжиття різних заходів примусового виконання рішення - накладення арешту та заборони вчинення певних дій, тоді як Законом України "Про виконавче провадження" не визначено проведення декількох виконавчих дій у межах одного провадження, а у заяві про примусове виконання рішення заявником не визначено необхідності у виконанні судового рішення у певній частині. Також, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року, подана до виконання, містила посилання на двох стягувачів та стосувалася двох об`єктів нерухомого майна, що не узгоджується із вимогами частини другої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

105. Таким чином, ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, вимоги до якого передбачені у Законі "Про виконавче провадження" (зокрема у ч.2 ст.4) і звуження яких (вимог) не допускається.

106. Натомість суд першої інстанції помилково зазначив, що "ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, постановлені у відповідності до приписів ст.137 ГПК, не є рішеннями, ухваленими на користь позивача або проти відповідача, а відтак посилання державного виконавця на необхідність дотримання при складанні ухвал про забезпечення позову вимог ч.2 ст.4 Закону "Про виконавче провадження" є безпідставним".

107. У свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначив, що "з урахуванням набрання законної сили ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/269/23 (за результатами апеляційного та касаційного перегляду), суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржників про правомірність дій і рішення ДВС в розумінні Закону "Про виконавче провадження" та ч.3 ст.327 ГПК з урахуванням набрання законної сили вказаною ухвалою".

108. Суд в оскаржуваній постанові фактично дійшов висновку, що той факт, що ухвала Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 (залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2023 та постановою Верховного Суду від 10.01.2024) є чинною, унеможливлює оцінку правомірності дій державного виконавця, оскільки це є переглядом остаточного судового рішення (ухвали від 03.03.2023).

109. Верховний Суд не погоджується доводами скаржників, що підхід, застосований апеляційним господарським судом, нівелює значення п.6 ч.4 ст.4 та абз.2 ч.4 ст.4 Закону "Про виконавче провадження".

110. Верховний Суд звертає увагу, що під час вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, судами було застосовано доктрину "підняття корпоративної завіси".

111. Так, у постанові від 10.01.2024 у цій справі (№910/268/23), Верховний Суд досліджував питання щодо наявні у суду підстав для застосування доктрини підняття корпоративної завіси (ігнорування правосуб`єктності юридичних осіб, що входять до складу групи компаній Ferrexpo і щодо яких ОСОБА_1 є контролером та кінцевим бенефіціарним власником).

112. Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у цій справі (№910/268/23) зазначив таке:

"153. Підняття корпоративної завіси означає, що майно, права та обов`язки, що належать певній юридичній особі, розглядаються як майно, права та обов`язки іншої особи, найчастіше її учасників, керівників або інших компаній групи. Особливістю цієї доктрини є відсутність виключного переліку випадків або умов, за яких правосуб`єктність юридичної особи може не братися до уваги. Суд не визнає правосуб`єктність юридичної особи лише у конкретному спорі, і лише у певних правовідносинах, оскільки це потрібно для досягнення справедливого та розумного вирішення спору, при цьому сама юридична особа не припиняє своє існування.

…

155. Підставами для застосування доктрини підняття корпоративної завіси може бути зловживання корпоративною структурою для уникнення виконання своїх зобов`язань, зокрема, й щодо відшкодування завданої шкоди, фактичне управління активами групи компаній як власними.

156. Верховний Суд вважає, що встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи №910/268/23 були достатніми для зворотного підняття судами корпоративної завіси щодо групи компаній Ferrexpo, а саме застосування заходів забезпечення у вигляді заборони відчуження корпоративних прав компаній та товариств групи, що знаходились під контролем ОСОБА_1 як кінцевого бенефіціарного власника.

…

161. Отже, у цій справі підняття корпоративної завіси відбулося через те, що корпоративні права групи компаній Ferrexpo на момент звернення Фонду із відповідною заявою про забезпечення позову, по суті, були єдиним активом, яким позивач володів публічно, відкрито (інформація була наявна у відкритому доступі).

…

163. Втім, як виснували суди попередніх інстанцій, відповідач свідомо і протягом тривалого часу використовує схему володіння майном, яке юридично оформлено на інших підконтрольних йому осіб, вочевидь для уникнення будь-якої відповідальності за будь-якими персональними зобов`язаннями (тобто це є свідома стратегія відповідача).

164. Верховний Суд вважає, що захист такого майна від арешту та подальшого стягнення корпоративною завісою, на якій наполягають скаржники, у цій справі суперечив би принципам розумності та справедливості, призвів би до вочевидь абсурдного результату.

…

169. У цій справі суди попередніх інстанцій виходили із презумпції, що будь-яка із компаній групи Ferrexpo як власник в будь-який момент може реалізувати належні їй корпоративні права має можливість в будь-який момент розпорядитися своїм майном (відчужити, подарувати), діючи відповідно до вказівок відповідача ОСОБА_1 як кінцевого бенефіціарного власника. Тому суди попередніх інстанцій обґрунтовано встановили заборону відчуження (арешт) на корпоративні права всіх компаній групи, які пов`язані між собою ланцюжком володіння. Таким чином, по суті, шляхом підняття корпоративної завіси судами був встановлений арешт саме на корпоративні права, які належали ОСОБА_1 як контролеру, кінцевому бенефіціарному власнику цих компаній, тобто на активи самого ОСОБА_1 , який є відповідачем у справі, а не на все майно компаній групи (належні їм кошти на рахунках, нерухомість, товари в обороті, незавершене виробництво, права вимоги, права інтелектуальної власності тощо)".

113. Тобто відповідні юридичні особи фактично були ототожнені з їх кінцевим бенефіціарним власником - відповідачем у справі ОСОБА_1 , а майно третіх осіб - з майном відповідача, яким він опосередковано володіє.

114. Звідси випливає, що треті особи є боржниками відповідно до ухвали про забезпечення позову, натомість за інакшого підходу таку ухвалу не можливо буде виконати.

115. Натомість скаржники наполягають на формалізованому підході щодо тлумачення відповідних правових норм, застосування якого призведе до повного нівелювання висновків, зроблених у постанові від 10.01.2024 у цій справі.

116. Вказане у сукупності свідчить про обґрунтованість зазначення у виконавчому документі (ухвалі про вжиття заходів забезпечення позову) декількох боржників, щодо корпоративних прав яких вжито відповідні заходи забезпечення.

117. Також обставина щодо застосування доктрини "підняття корпоративної завіси" змістовно відрізняє обставини цієї справи, від справ, на висновки Верховного Суду із яких посилаються скаржники.

118. Окрім цього, Верховний Суд погоджується зі скаржниками, що під час розгляду апеляційних/касаційних скарг на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 питання щодо відповідності цієї ухвали вимогам Закону "Про виконавче провадження" не піднімалося та, як наслідок, не розглядалося.

119. Разом з тим, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.269 ГПК); переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч.1 ст.300 ГПК).

120. Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

121. Вважаючи ухвалу від 03.03.2023 про забезпечення позову, яка є виконавчим документом, незаконною, зокрема через її невідповідність вимогам ч.2 ст.4 Закону "Про виконавче провадження", учасники справи мали можливість навести відповідні доводи при апеляційному/касаційному оскарженні такої ухвали.

122. Однак, не заявивши відповідних доводів, посилання на цю обставину в подальшому, при оскарженні інакших судових рішень у справі, фактично є спробою здійснити повторний перегляд (апеляційний/касаційний) судового рішення, що набрало законної сили.

123. Враховуючи наведене, Верховний Суд зазначає, що виконавець необґрунтовано повернув виконавчий документ на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону "Про виконавче провадження", про що правильно виснував суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові.

Щодо порушення статей 236, 238 ГПК

124. ТОВ "Біланівський ГЗК" та Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) вказують, що суд апеляційної інстанції прийняв оскаржувану постанову з недотриманням вимог, встановлених статтями 236, 238 ГПК.

125. ТОВ "Біланівський ГЗК", наводячи доводи щодо порушення статей 236, 238 ГПК, вчергове апелює до необґрунтованого поновлення судом першої інстанції строку на подання скарги на дії державного виконавця. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги стосовно відсутності поважних причин для поновлення судом першої інстанції такого строку.

126. Верховний Суд відхиляє доводи ТОВ "Біланівський ГЗК", оскільки вони фактично повторюють доводи щодо необґрунтованого поновлення строків на подання скарги, яким Верховний Суд вже надав оцінку, спростувавши їх обґрунтованість, вище у цій постанові (див. розд. "Щодо поновлення строку на подання скарги").

127. У свою чергу Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) зазначає, що текст оскаржуваної постанови Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 в певній частині є дослівною копією (процитованим текстом) постанови Північного апеляційного господарського суді від 28.05.2024 в справі №910/268/23, яка була скасована постановою Верховного Суду від 20.09.2024.

128. Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) також вказує, що власну думку Північний апеляційний господарський суд висловив лише стосовно доводів апелянтів про порушення судом першої інстанції ст.341 ГПК (безпідставне поновлення строків на подачу скарги), але цим доводам в постанові від 28.05.2024 взагалі ніякої оцінки не надавалося.

129. Верховний Суд зазначені доводи Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) вважає необґрунтованими з таких міркувань.

130. З встановлених обставин вбачається, що Північний апеляційний господарський суд постановою від 28.05.2024 апеляційні скарги Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та Горішньоплавнівського відділу ДВС задовольнив частково; ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.05.2023 скасував; скаргу Фонду на неправомірні дії та рішення старшого виконавця Горішньоплавнівського відділу ДВС задовольнив повністю.

131. Однак Верховний Суд постановою від 20.09.2024 касаційну скаргу ТОВ "Біланівський ГЗК" задовольнив частково; постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 скасував; направив справу №910/268/23 на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

132. Верховний Суд дійшов висновку, що в апеляційній скарзі Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), крім доводів, наведених судом апеляційної інстанції у п.4 постанови від 28.05.2024, зазначено про безпідставне поновлення судом першої інстанції Фонду строку на подачу скарги на дії державного виконавця. Суд апеляційної інстанції в порушення пунктів 3, 4 ч.1 ст.267 ГПК не з`ясував на стадії підготовки справи до апеляційного розгляду у повному обсязі усі обставини, на які послалися учасники справи, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не розглянув зазначені доводи апеляційної скарги Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та заперечення позивача на них.

133. Таким чином, постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 скасовано у касаційному порядку (постановою від 20.09.2024) з мотивів ненадання оцінки обґрунтованості поновлення судом першої інстанції строку на подачу скарги на дії державного виконавця.

134. Цілком логічним є те, що в подальшому, при новому розгляді, на виконання вказівок Верховного Суду, які стали причиною скасування постанови від 28.05.2024 (щодо необхідності надати оцінку доводам про обґрунтованість поновлення строку), суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові (від 30.01.2025) надав оцінку відповідним доводам.

135. Натомість в частині інших висновків апеляційного суду, які Верховний Суд не визнавав необґрунтованими та вказівок щодо яких не надавав, зміст нової постанови (від 30.01.2025) здебільшого збігся зі змістом постанови від 28.05.2024.

136. Висновки ж Верховного Суду, на які посилається Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), носять загальний характер (зокрема, щодо необхідності повного та всебічного дослідження обставин з наданням оцінки всім аргументам учасників справи) та жодним чином не впливають на обґрунтованість доводів скаржника у цій частині.

Щодо інших доводів

137. ТОВ "Біланівський ГЗК" зазначає, що суд апеляційної інстанції прийняв оскаржувану постанову з недотриманням вимог, встановлених ст.316 ГПК (посилається на п.1 ч.2 ст.287 ГПК та висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.09.2025 у справі №910/268/23, від 13.07.2021 у справі №755/6436/15-к).

138. ТОВ "Біланівський ГЗК" стверджує, що Верховний Суд у постанові від 20.09.2024 в цій справі направив справу до суду апеляційної інстанції з вказівкою дослідити питання правомірності поновлення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процесуального строку на оскарження дій державного виконавця. Однак, суд апеляційної інстанції, в порушення прямої вимоги ГПК, не врахував вказівок Верховного Суду, викладених в постанові від 20.09.2024.

139. Верховний Суд зазначені доводи відхиляє, оскільки вони є необґрунтованими, про що вже неодноразово було зазначено у цій постанові.

140. У свою чергу, Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) посилається на те, що суд порушив положення частин 5 та 7 ст.6 ГПК, ч.4 ст.120 ГПК, статей 201, 204, 207 ГПК.

141. Обґрунтовуючи порушення статей 201, 204, 207 ГПК Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) стверджує, що один з представників Фонду з грубим порушенням процесуального законодавства брав участь в судовому засіданні як представник ПАТ "Банк "Фінанси та кредит".

142. Щодо порушення судом апеляційної інстанції частин 5 та 7 ст.6 ГПК зазначає, що у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" наявний зареєстрований електронний кабінет, в матеріалах справи відсутня заява про бажання банку отримувати процесуальні документи в паперовій формі, а тому суд апеляційної інстанції порушив вимоги ст.6 ГПК не направивши ухвалу від 13.01.2025 до електронного кабінету ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит".

143. Частина 2 ст.309 ГПК передбачає, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

144. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (ч.2 ст.311 ГПК).

145. Разом з тим, наводячи відповідні обґрунтування, Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) не зазначає, яким чином стверджувані процесуальні порушення вплинули чи могли вплинути на законність оскаржуваного рішення.

146. У зв`язку із цим Верховний Суд доходить до висновку, що навіть за умови обґрунтованості вищезазначених доводів про порушення судом частин 5 та 7 ст.6 ГПК, ч.4 ст.120 ГПК, статтей 201, 204, 207 ГПК, такі процесуальні порушення не призвели до ухвалення незаконного рішення.

147. Відповідно, суд касаційної інстанції відхиляє доводи Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) у цій частині.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

148. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

149. Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

150. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про залишення касаційних скарг без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат", Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 у справі №910/268/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

В. Студенець