ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року Справа № 906/837/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Вовчук М.В.

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Житомирської області від 06 березня 2025 року у справі №906/837/24 (повний текст складено 17 березня 2025 року, суддя Прядко О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" в особі філії Житомирського обласного управління Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ"

до ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ"

про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 591371,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" в особі філії Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить:

- звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №400 від 23 липня 2019 року, укладеним між АТ "ОЩАДБАНК" та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Слюсар В.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1597, а саме: квартиру загальною площею 31,51 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м. під номером АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 ;

- встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме: квартири загальною площею 31,51 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м. під номером АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною в рамках виконавчого провадження, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За рахунок коштів, отриманих від реалізації у встановленому порядку предмета іпотеки, а саме: квартири загальною площею 31,51 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м. під номером АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , задовольнити вимогу АТ "ОЩАДБАНК" у розмірі 591371,70 грн, з яких: 299999,85 грн заборгованості за простроченим кредитом та 291371,85 грн прострочених процентів за кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позичальник Товариство з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" порушив взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом), виконання яких забезпечено іпотекою, що призвело до виникнення заборгованості, яку не сплачено ні позичальником, ні іпотекодавцем, а відтак позивач просить задовольнити його вимогу за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27 серпня 2024 року у справі №906/837/24, серед іншого, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ".

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06 березня 2025 року у справі №906/837/24 задоволено позов Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" в особі філії Житомирського обласного управління Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 591371,70 грн.

Звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №400 від 23 липня 2019 року, укладеним між Акціонерним товариством "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Слюсар В.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1597, а саме: квартиру загальною площею 31,51 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м. під номером АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" () перед Акціонерним товариством "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" () в особі філії Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" () за договором кредитної лінії №400 від 23.07.2019 у розмірі 591371,70 грн, з яких: 299999,85 грн заборгованості за простроченим кредитом та 291371,85 грн прострочених процентів за кредитом, шляхом реалізації предмета іпотеки на електронному аукціоні за ціною, визначеною при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" (вул. Госпітальна, буд. 12-Г, м. Київ, 01001, ) в особі філії Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" (вул. Перемоги, буд. 15, м. Житомир, Житомирська обл., 10003, ) 8870,58 грн судового збору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що у зв`язку з непогашенням заборгованості ТОВ "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" за договором кредитної лінії №400 від 23 липня 2019 року, у АТ "ОЩАДБАНК" виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №400 від 23 липня 2019 року (протилежного відповідачем і третьою особою не доведено, а судом не встановлено), а відтак позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 06 березня 2025 року у справі №906/837/24 в частині стягнення 291371,85 грн прострочених процентів за кредитом та в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №400 від 23 липня 2019 року.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що вимогу банку з дотриманням пункту 6.1 іпотечного договору ним отримано не було, вона була повернута за зворотною адресою відправника без вручення адресату з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання", а тому підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні. Скаржник зауважує, що метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання - у матеріалах справи № 906/837/24 відсутні належні, допустимі, достовірні, достатні письмові докази, що кредитодавець направив, а боржник і іпотекодавець отримали вимогу (повідомлення) про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору.

Відповідач також не погоджується із нарахованими до стягнення процентами у розмірі 291371,85 грн. При цьому, посилається на постанову Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у якій виснувано, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Також скаржник стверджує, що відповідно до статей 39, 40 Закону України "Про іпотеку" та статті 109 Житлового кодексу УРСР, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки особам, в зв`язку з чим мешканці підлягають виселення, мешканцям які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено у рішенні суду, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Листом №906/837/24/2164/25 від 18 квітня 2025 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Житомирської області.

29 квітня 2025 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/837/24.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05 травня 2025 року у справі №906/837/24 залишено без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Житомирської області від 06 березня 2025 року у справі №906/837/24. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 (десяти) днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та надати суду докази сплати судового збору у розмірі 13305,86 грн.

21 травня 2025 року від апелянта надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого долучено касову квитанцію від 16 травня 2025 року про сплату 13305,86 грн. судового збору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 травня 2025 року у справі №906/837/24 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Житомирської області від 06 березня 2025 року у справі №906/837/24, розгляд апеляційної скарги призначено на 02 липня 2025 р. об 11:15 год. та зупинено дію рішення Господарського суду Житомирської області від 06 березня 2025 року у справі №906/837/24 до закінчення апеляційного перегляду.

29 травня 2025 року через систему "Електронний суд" ЄСІТС від представника Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" в особі філії Житомирського обласного управління Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" - Вовчука Миколи Васильовича надійшла заява про участь у судовому засіданні у справі №906/837/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02 червня 2025 року у справі №906/837/24 задоволено заяву представника Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" в особі філії Житомирського обласного управління Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" Вовчука Миколи Васильовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в справі №906/837/24.

05 червня 2025 року від Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Житомирське обласне управління АТ "Ощадбанк" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останнє вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. Позивач зазначає, що обставини направлення Банком Вимоги про усунення порушень на адресу Майнового поручителя та неотримання останнім даної Вимоги, досліджувались Судом І інстанції та знайшли своє відображення в оскаржуваному рішенні. Суд констатував, що банком з дотриманням пункту 6.1 іпотечного договору було направлено на адресу іпотекодавця вимогу про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором, передбачену частиною 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку", однак така повернулася за зворотною адресою відправника без вручення адресату з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання". Оригінал поштового повернення оглянуто судом під час розгляду справи по суті в судовому засіданні 06 березня 2025 року.

Банк стверджує, що нарахування процентів у порядку та розмірі заявленому до стягнення позивачем у повній мірі відповідають приписам ЦК та положенням укладеного договору, якими передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, допускає нарахування процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Крім того, позивач звертає увагу суду, що з позовною вимогою, або з окремою заявою про виселення мешканців з квартири, що виступає предметом іпотеки, АТ "Ощадбанк" не звертався.

В судовому засіданні 02 липня 2025 року, яке проводилось в режимі відеоконференції у відповідності до статті 197 ГПК України, представник позивача повністю підтримав вимоги і доводи викладені у відзиві на апеляційну.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення частковому скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23 липня 2019 року між АТ "ОЩАДБАНК" в особі філії - Житомирське обласне управління АТ "ОЩАДБАНК" та ТОВ "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" укладено договір кредитної лінії №400.

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, банк зобов`язується надати на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти за користування кредитом, комісійні винагороди та інші платежі в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 кредитного договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 22 липня 2022 року. Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 1000000,00 грн.

У підпункті 2.3.2 пункту 2.3 кредитного договору сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування, а саме: до 23.03.2022 (включно) ліміт кредитування складає 1000000,00 грн, з 01.04.2022 до 23.04.2022 (включно) - 800000,00 грн, з 01.05.2022 до 23.05.2022 (включно) - 600000,00 грн, з 01.06.2022 до 23.06.2022 (включно) - 400000,00 грн, з 01.07.2022 до 22.07.2022 ліміт - 200000,00 грн. З метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору позичальник зобов`язаний не пізніше першого банківського дня наступного періоду здійснити погашення основної суми боргу у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на такий наступний період. У разі якщо діючий ліміт кредитування буде вичерпано, позичальник має право отримати наступний транш у межах діючого ліміту кредитування лише за умови погашення основної суми боргу (частково або в повному обсязі) за цим договором.

Позичальник зобов`язується здійснити погашення основної суми боргу за кожним траншем не пізніше, ніж на 365 календарний день з моменту отримання траншу незалежно від розміру діючого ліміту кредитування, що встановлений на окремий банківський день (підпункт 2.3.3 пункту 2.3 кредитного договору).

Кредит надається грантами в порядку та на умовах, передбачених статтею 3 цього договору з рахунку для обліку основної суми боргу в безготівковому порядку на такі цілі (далі - цільове призначення кредиту): поповнення обігових коштів (пункт 2.4 кредитного договору).

Згідно з пунктом 2.7 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором. Процентна ставка є фіксованою та нараховується і сплачується в розмірах: 20,8% річних застосовується за відсутності підстав для застосування розміру процентної ставки, зазначеного в підпункті 2.7.1.2 цього договору (підпункт 2.7.1.1); 22,8% річних застосовується за наявності порушення позичальником зобов`язання (-ань) встановленого(них) пунктом 5.3.7 цього договору (підпункт 2.7.1.2).

За умовами підпункту 2.7.6 пункту 2.7 кредитного договору, проценти нараховуються методом факт/факт на основну суму боргу та за строк фактичного користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту включно, та до повного погашення основної суми боргу за цим договором. При нарахуванні процентів день видачі кредиту (траншу) приймається до розрахунку як 1 (один) повний день користування кредитом (траншем), а день повернення кредиту (траншу) до розрахунку процентів не включається.

Порядок сплати процентів погоджено сторонами у підпункті 2.7.7 пункту 2.7 кредитного договору таким чином: нараховані за період з першого дня видачі кредиту (траншу) або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по день погашення позичальником кредиту (траншу) проценти (з урахуванням підпункту 2.7.8 цього договору) сплачуються позичальником не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а в разі розірвання цього договору або настання остаточного терміну повернення кредиту - одночасно з погашенням всієї основної суми боргу або в інший строк, визначений цим договором. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше "10" серпня 2019 року.

У випадку, зазначеному в підпункті 2.7.1.2 цього договору, процентна ставка в розмірі, зазначеному в підпункті 2.7.1.2 цього договору, нараховується починаючи з першого дня кварталу, що слідує за кварталом, в якому відбулось порушення зобов`язань позичальника, зазначене в підпункті 2.7.1.2 цього договору, та закінчуючи останнім днем кварталу, в якому таке зобов`язання буде виконане/дотримане. Сторони домовились, що встановлення процентної ставки за користування кредитом відповідно до цього пункту договору не є зміною в односторонньому порядку умов цього договору (підпункт 2.7.8 пункту 2.7 кредитного договору).

У розділі 3 кредитного договору визначено умови кредитування.

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 договору, банк відкриває рахунок (рахунки) для обліку основної суми боргу відповідно до правил, що діють у банку, та законодавства. Банк надає кредит (транш) у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів з рахунку для обліку основної суми боргу на поточний рахунок позичальника, відкритий в банку.

У додатку №1 до кредитного договору визначено рахунки позичальника, відкриті в банках.

Надання кредиту (траншу) на умовах цього договору здійснюється банком протягом 5 (п`яти) банківських днів після виконання позичальником усіх та кожної з умов надання цього договору, в т.ч. при відсутності підстав для призупинення або відмови у наданні кредиту, передбачених пунктом 2.6 цього договору, та після надання банку заяви на отримання кредиту (траншу) позичальника (за формою, наведеною в додатку 3 до цього договору), засвідченої підписом керівника або іншої уповноваженої на це особи позичальника і головним бухгалтером позичальника (в разі наявності такої посади) та відбитком печатки позичальника (за бажанням) (підпункт 3.1.2 пункту 3.1 кредитного договору).

Будь-яке невиконання позичальником зобов`язання або його частини у строки, визначені цим договором, породжує у банка право відмовити в наступній видачі кредиту (траншу), а у і позичальника створює обов`язок достроково погасити заборгованість за цим договором у повному обсязі. Сторони підтверджують, що відмова банку від наступних видач кредиту (траншу) не є односторонньою зміною умов цього договору (підпункт 3.1.3 пункту 3.1 кредитного договору).

Відповідно до пункту 4.1 кредитного договору, виконання позичальником зобов`язання за цим договором (у тому числі і додатковими договорами до нього) забезпечується:

4.1.1. іпотекою (однокімнатної квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 31,51 квадратних метрів, що надається в іпотеку ОСОБА_1 ;

4.1.2. порукою ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 );

4.1.3. заставою (іпотекою) іншого рухомого і нерухомого майна (активів), порукою та іншими видами забезпечення на підставі правочинів, що можуть бути укладені в майбутньому між сторонами та/або між банком та третіми особами відповідно до умов цього договору та законодавства (документи забезпечення).

За змістом пункту 5.2 кредитного договору, банк має право, зокрема, вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань за цим договором (підпункт 5.2.1); звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) відповідно до документів забезпечення та задовольнити в повному обсязі за рахунок його вартості свої вимоги за цим договором у випадку невиконання та або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором та/або будь-яким іншим договором, який укладений позичальником з банком з метою здійснення будь-якої кредитної операції.

Позичальник зобов`язаний, зокрема, належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе за цим договором зобов`язання, а також зобов`язання за іншими договорами, укладеними з банком (підпункт 5.3.1 пункт 5.3 кредитного договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін (за бажанням) та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (пункт 10.6 кредитного договору).

Також, 23 липня 2019 року між АТ "ОЩАДБАНК" (банк) та ТОВ "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" (позичальник) укладено додатковий договір №1 до договору кредитної лінії №400 від 23 липня 2019 року (далі додатковий договір).

Згідно з пунктом 2.1 додаткового договору, в доповнення до умов кредитного договору сторони свідчать про своє розуміння того, що кредит за кредитним договором надається банком позичальнику в рамках реалізації банком умов Угоди, а виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, в тому числі частково забезпечені Гарантією, на що підписанням цього додаткового договору позичальник надає свою беззаперечну згоду.

При цьому, згідно визначення термінів, наведених у пункті 1.1 додаткового договору:

- Угода - Угода про поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі (ПВЗВТ) в рамках Східної ініціативи - Етап 1 (Гарантійний механізм), укладена 12 грудня 2017 року між ЄІБ, ЄІФ та банком, що реалізується за підтримки Європейського союзу (підпункт 10);

- Гарантія - безвідкличне та безумовне забезпечення виконання позичальником частини зобов`язань за кредитним договором, надане гарантом за участі операційного агента на користь банку у формі гарантії відповідно до умов Угоди, в якості часткового покриття кредитного ризику банку за кредитною операцією з позичальником у розмірі 70% від суми кредиту, яка забезпечує повернення позичальником банку кредиту та сплати ним процентів (за виключенням підвищених процентів, визначених в пункті 2.7.1.2 кредитного договору, та процентів що нараховуються на прострочену суму кредиту після спливу 90 календарних днів) за користування кредитом, за умови відповідності позичальника та кредиту вимогам угоди, зокрема критеріям прийнятності (підпункт 1);

- ЄІБ (Гарант) - Європейський інвестиційний банк (підпункт 5);

- ЄІФ (Операційний агент) - Європейський інвестиційний фонд (підпункт 6).

Цей додатковий договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за бажанням) та діє до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, а також зобов`язань, визначених в пункті 2.8 цього додаткового договору (пункт 3.3 додаткового договору).

3 метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 23 липня 2019 року між AT "ОЩАДБАНК" (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №400, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Слюсар В.В. та зареєстрований в реєстрі за №1597.

Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, зазначене у пункті 1.3 іпотечного договору, а саме - квартира, загальною площею 31,51 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м. під номером 68, яке знаходиться у буд. АДРЕСА_3 .

Відповідно до пункту 1.4 іпотечного договору, право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується: договором дарування квартири, укладеним між іпотекодацем та ОСОБА_2 28 жовтня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л. та зареєстрованим у реєстрі за номером 3901; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №101871770 від 28.10.2017, виданим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л.

Згідно з пунктом 1.5 іпотечного договору, вартість нерухомого майна, що є предметом іпотеки, визначена шляхом проведення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності і згідно зі Звітом про оцінку майна від 27 травня 2019 року, складеним суб`єктом оціночної діяльності Приватною фірмою "ЮрЕкс", становить 400359,00 грн. За взаємною згодою сторін вартість предмета іпотеки становить 400359,00 грн.

Іпотекодержатель має право у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором та/або іпотекодавцем умов цього договору, а також в інших випадках, передбачених цим договором, законодавством, кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі, витрати, пов`язані з невиконанням або неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору та/або іпотекодавцем умов цього договору, а також витрати іпотекодержателя, пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором та зі зверненням стягнення на предмет іпотеки за цим договором (в тому числі витрати, пов`язані з реалізацією предмета іпотеки, та вартість послуг незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності), а також витрати на утримання і збереження предмета іпотеки (підпункт 3.1.4 пункту 3.1 іпотечного договору).

Відповідно до пункту 6.1 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених цим договором та законодавством, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов зобов`язання (повністю або частково), у тому числі у випадку одноразового прострочення будь-якого зобов`язання, що складає зобов`язання, які випливають з кредитного договору (визначення "зобов`язання" наведено у розділі "Терміни та тлумачення" іпотечного договору), а також в інших випадках, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій/запевнень або будь-який документ, надані іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявляться (стануть) недійсними.

При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом зазначеного тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання або вчинення виконавчого напису відповідно до умов цього договору.

Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у другому абзаці цього пункту договору 30-денний (тридцятиденний) строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням поштового зв`язку при відправленні іпотекодавцю та позичальнику листа з вимогою про усунення порушення зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі іпотекодавцем та позичальником при отримані представником іпотекодавця та позичальника зазначеного листа особисто.

Способи звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя наведено у пункті 6.2 іпотечного договору, серед яких, у тому числі, звернення стягнення за рішенням суду.

Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі (пункт 11.1 іпотечного договору).

На виконання умов кредитного договору банк у період з 24 липня 2019 року по 13 жовтня 2021 року після подання позичальником відповідних заяв на отримання кредиту (траншу) надав останньому транші (кредити) в межах максимального ліміту кредитування у розмірі 1000000,00 грн шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок НОМЕР_4 , що підтверджується випискою по банківському рахунку /т.1, а.с.81-86/.

Попри те позичальник свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом у встановлений кредитним договором строк належним чином не виконав, що призвело до виникнення у нього заборгованості та стало підставою для направлення банком на адресу операційного агента вимоги від 26 квітня 2023 року №64/1- 04/12228/2023 щодо необхідності сплати коштів гарантом /т.1, а.с.98-99/.

За даними позивача, 26 червня 2023 року гарант - Європейський інвестиційний банк сплатив банку кошти за гарантією у розмірі 70% від невиконаних зобов`язань позичальника на дату вимоги, які (кошти) 27 червня 2023 року було спрямовано у рахунок часткового погашення заборгованості за основним боргом в сумі 699999,67 грн та процентами за користування кредитом в сумі 97071,72 грн, що слідує з банківських виписок /т.1, а.с.88, 97 на звороті/.

11 червня 2024 року банк направив на адресу позичальника та майнового поручителя вимогу №55/5.1-02/67933/2024 від 11 червня 2024 року про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором, у якій вимагав у 30-денний строк з дати направлення цієї вимоги усунути порушення зобов`язання за договором кредитної лінії №400 від 23 липня 2019 року у повному обсязі та сплатити наявну заборгованість у розмірі 1382836,54 грн (у т.ч. прострочена заборгованість перед гарантом - 797071,39 грн). Також банк попередив, що у випадку невиконання даної вимоги він як іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки /т.1, а.с.100-104/.

Проте протягом встановленого строку вимоги банку зі сторони позичальника та/або майнового поручителя виконано не було. За розрахунком позивача, станом на 01 липня 2024 року за кредитним договором обліковується заборгованість у розмірі 591371,70 грн, з яких: 299999,85 грн заборгованості за простроченим кредитом та 291371,85 грн прострочених процентів за кредитом /т.1, а.с.105-106/.

В матеріалах справи містяться виписки по рахункам позичальника за період з 23 липня 2019 року по 23 липня 2024 року /т.1, а.с.81-97/. Виписки по банківським рахункам позичальника, надані банком, отримано з автоматизованої банківської системи "БАРС-Millennium", впровадження якої розпочато відповідно до постанови Правління АТ "ОЩАДБАНК" №343 від 05 листопада 2007 року "Про проведення підготовчих робіт до переходу на автоматизовану банківську систему "БАРС Millennium". Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" АБС "БАРС- Millennium" здійснювалось/здійснюється на виконання вимог та в порядку, визначеному Положенням про організацію операційної діяльності в банках України /т.1, а.с.139 на звороті/.

Таким чином, з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивач звернувся до суду з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що у зв`язку з непогашенням заборгованості ТОВ "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" за договором кредитної лінії №400 від 23 липня 2019 року, у АТ "ОЩАДБАНК" виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №400 від 23 липня 2019 року (протилежного відповідачем і третьою особою не доведено, а судом не встановлено), а відтак позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині розміру заборгованості.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина 1 статті 598 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 Цивільного кодексу України).

Статтею 1049 Цивільного кодексу України унормовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1). Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3).

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1, 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, насамперед інтересів кредитора, у главі 49 Цивільного кодексу України визначено види забезпечення виконання зобов`язання. Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Так, за статтею 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Чинне законодавство не обмежує право кредитора забезпечити належне виконання боржником основного зобов`язання декількома видами забезпечення. Забезпечувальне зобов`язання є додатковим (акцесорним), а не альтернативним основному. Реалізація особою права на захист певним способом не може залежати від застосування нею інших способів правового захисту.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (частина 1 статті 572 Цивільного кодексу України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 Цивільного кодексу України).

За визначеннями термінів, наведеними у статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку").

Тобто таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати самостійно.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

За приписами статті 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частин 1, 2 статті 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" (в реакції станом на час подання цього позову та розгляду справи по суті) передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що позивач виконав свої зобов`язання за договором кредитної лінії №400 від 23 липня 2019 року та додатковим договором №1 від 23 липня 2019 року до нього, надавши ТОВ "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" кредитні кошти у погодженому розмірі.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 кредитного договору, 22 липня 2022 року - останній день дії кредитної лінії, з настанням якого припиняються зобов`язання банку з надання позичальнику кредиту на умовах цього договору.

Пунктом 2.7 кредитного договору сторони унормували питання нарахування та порядку сплати процентів за користування кредитом.

Разом з тим, як встановлено судами обох інстанцій, позичальник порушив взяті на себе зобов`язання щодо повернення у передбачені договором строки кредитних коштів, що не спростовано відповідачем та третьою особою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у ТОВ "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором перед АТ "ОЩАДБАНК" утворилась заборгованість у розмірі 299999,85 грн заборгованості за простроченим кредитом, яка на день розгляду даної справи не погашена, а зобов`язання за договором не припинені.

Щодо доводів ОСОБА_1 , викладених в апеляційній скарзі, про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на неотримання ним вимоги банку, надісланої відповідно до пункту 6.1 іпотечного договору, яка була повернута відправнику з відміткою "за закінченням терміну зберігання", колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 11 червня 2024 року банком направлено на адресу Позичальника та Майнового поручителя Вимогу від 11 червня 2024 року №55/5.1-02/67933/2024 про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором.

Даною вимогою, АТ "Ощадбанк" вимагав у 30-денний строк з дати направлення цієї вимоги усунути порушення зобов`язання за договором кредитної лінії №400 від 23 липня 2019 року у повному обсязі та сплатити наявну заборгованість. Також даним листом, попереджена Боржників, що у випадку невиконання даної вимоги, АТ "Ощадбанк" як іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вищевказана вимога повернулася з відміткою відділення АТ "Укрпошти" "за закінченням терміну зберігання".

Абзацом 3 пункту 6.1 Іпотечного договору встановлено, що сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у другому абзаці цього пункту Договору 30 денний строк починає відліковуватись з дати, що визначена на квитанції, яка надається Іпотекодержателю відділенням поштового зв`язку при відправленні Іпотекодавцю та Позичальнику листа з вимогою про усунення порушення Зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата зазначена на такому листі Іпотекодавцем та Позичальником при отриманні представником Іпотекодавця та Позичальника зазначеного листа особисто.

З огляду на викладене, посилання апелянта на неотримання вимоги як підставу для невідповідності дій банку умовам пункту 6.1 Іпотечного договору є безпідставним, оскільки фактичне отримання листа адресатом не є обов`язковою умовою для виникнення правових наслідків, встановлених договором.

Крім того, повернення листа з відміткою "за закінченням терміну зберігання" свідчить про належне направлення вимоги за вказаною в договорі адресою та ухилення одержувача від її отримання. Така ситуація не може ставитися в провину іпотекодержателю та не звільняє боржника від виконання взятих на себе зобов`язань.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що цитування висновків Верховного Суду, які викладені в апеляційній скарзі в частині "вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки" стосуються позасудового врегулювання, а тому такі висновки не є релевантними спору, який перебуває на розгляді.

Щодо розміру нарахованих процентів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України

Так, згідно з положеннями статей 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (абзац 2 частини 1 статті 1048 зазначеного Кодексу).

Водночас невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, зокрема пені, тощо (статті 549, 610, 611 Цивільного кодексу України).

Крім того, відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з частиною 2 якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно застосування наведених норм матеріального права Велика Палата Верховного Суду неодноразово в своїх постановах (зокрема в постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16) викладала висновок про те, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.

Натомість в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 дійшла висновку про відсутність таких підстав для відступу від наведеної правової позиції як: застарілість внаслідок розвитку в певній сфері суспільних правовідносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці Європейського суду з прав людини; вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість, зокрема внаслідок існування невідповідності критерію "якість закону" законодавчих норм, що призвело до різного тлумачення судами (колегіями, палатами) норм права).

Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові у справі №910/4518/16 наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Тобто регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

При цьому щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування Велика Палата Верховного Суду зауважила, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, і цей розмір може зменшити суд.

При вирішенні відповідних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування (або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту). Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду також уточнила висновок, наведений у постанові від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, таким: у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за "користування кредитом" (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок здійснено неправильно, суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми проведених нарахувань, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу. Якщо з поданого розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 червня 2025 року у справі №910/686/20.

З дослідженого колегією суддів вбачається, що відповідно до пунктів 2.2, 2.3 кредитного договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 22 липня 2022 року. Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 1000000,00 грн.

У підпункті 2.3.2 пункту 2.3 кредитного договору сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування, а саме: до 23.03.2022 (включно) ліміт кредитування складає 1000000,00 грн, з 01.04.2022 до 23.04.2022 (включно) - 800000,00 грн, з 01.05.2022 до 23.05.2022 (включно) - 600000,00 грн, з 01.06.2022 до 23.06.2022 (включно) - 400000,00 грн, з 01.07.2022 до 22.07.2022 ліміт - 200000,00 грн. З метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору позичальник зобов`язаний не пізніше першого банківського дня наступного періоду здійснити погашення основної суми боргу у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на такий наступний період. У разі якщо діючий ліміт кредитування буде вичерпано, позичальник має право отримати наступний транш у межах діючого ліміту кредитування лише за умови погашення основної суми боргу (частково або в повному обсязі) за цим договором.

Позичальник зобов`язується здійснити погашення основної суми боргу за кожним траншем не пізніше, ніж на 365 календарний день з моменту отримання траншу незалежно від розміру діючого ліміту кредитування, що встановлений на окремий банківський день (підпункт 2.3.3 пункту 2.3 кредитного договору).

Кредит надається грантами в порядку та на умовах, передбачених статтею 3 цього договору з рахунку для обліку основної суми боргу в безготівковому порядку на такі цілі (далі - цільове призначення кредиту): поповнення обігових коштів (пункт 2.4 кредитного договору).

Згідно з пунктом 2.7 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором. Процентна ставка є фіксованою та нараховується і сплачується в розмірах: 20,8% річних застосовується за відсутності підстав для застосування розміру процентної ставки, зазначеного в підпункті 2.7.1.2 цього договору (підпункт 2.7.1.1); 22,8% річних застосовується за наявності порушення позичальником зобов`язання (-ань) встановленого(них) пунктом 5.3.7 цього договору (підпункт 2.7.1.2).

За умовами підпункту 2.7.6 пункту 2.7 кредитного договору, проценти нараховуються методом факт/факт на основну суму боргу та за строк фактичного користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту включно, та до повного погашення основної суми боргу за цим договором. При нарахуванні процентів день видачі кредиту (траншу) приймається до розрахунку як 1 (один) повний день користування кредитом (траншем), а день повернення кредиту (траншу) до розрахунку процентів не включається.

Порядок сплати процентів погоджено сторонами у підпункті 2.7.7 пункту 2.7 кредитного договору таким чином: нараховані за період з першого дня видачі кредиту (траншу) або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по день погашення позичальником кредиту (траншу) проценти (з урахуванням підпункту 2.7.8 цього договору) сплачуються позичальником не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а в разі розірвання цього договору або настання остаточного терміну повернення кредиту - одночасно з погашенням всієї основної суми боргу або в інший строк, визначений цим договором. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше "10" серпня 2019 року.

У випадку, зазначеному в підпункті 2.7.1.2 цього договору, процентна ставка в розмірі, зазначеному в підпункті 2.7.1.2 цього договору, нараховується починаючи з першого дня кварталу, що слідує за кварталом, в якому відбулось порушення зобов`язань позичальника, зазначене в підпункті 2.7.1.2 цього договору, та закінчуючи останнім днем кварталу, в якому таке зобов`язання буде виконане/дотримане. Сторони домовились, що встановлення процентної ставки за користування кредитом відповідно до цього пункту договору не є зміною в односторонньому порядку умов цього договору (підпункт 2.7.8 пункту 2.7 кредитного договору).

З огляду на викладені вище норми права та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що умовами пункту 2.7.6 кредитного договору передбачено, що проценти нараховуються на основну суму боргу до повного її погашення. Втім, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, проценти за статтею 1048 Цивільного кодексу України як плата за користування кредитом можуть нараховуватись виключно у межах строку кредитування або до моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення. Після спливу строку дії договору позичальник не отримує відповідного "блага" у вигляді правомірної можливості не повертати кредит, а отже, підстав для нарахування процентів за користування кредитом у розумінні статті 1048 Цивільного кодексу України після цієї дати немає.

Разом з тим, положення кредитного договору не містять чіткої вказівки на те, що проценти після спливу строку кредитування сторони розглядали як міру відповідальності позичальника у розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Зокрема, не вбачається, що такі проценти були погоджені саме як санкція за прострочення грошового зобов`язання. Відтак, проценти, які нараховувалися після 22 липня 2022 року, тобто після остаточного строку повернення кредиту, на переконання колегії суддів не можуть вважатися процентами за користування кредитом, а можуть бути стягнуті лише як проценти за прострочення зобов`язання відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України у розмірі, визначеному договором або законом, при цьому їх розмір може бути зменшений судом.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що навіть якщо умовами договору передбачено застосування підвищеної процентної ставки у разі порушення певних зобов`язань позичальником (підпункт 2.7.1.2), така ставка є складовою регулятивних зобов`язань і може застосовуватись лише в межах строку дії договору. Її застосування після завершення строку кредитування не може визнаватись правомірним без окремої прямої домовленості сторін про це як про міру відповідальності.

Враховуючи викладене, колегія суддів виснувала, що нарахування процентів відповідно до умов кредитного договору можливе лише в межах строку кредитування, тобто до 22 липня 2022 року. Після цієї дати, за наявності прострочення з боку позичальника, можуть бути застосовані наслідки, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, за умови належного обґрунтування кредитором свого права на відповідні суми та їх розміру, що у даному випадку відсутнє.

Як вбачається із розрахунку процентів за договором, яким доданий банком до позовної заяви, станом на 22 липня 2022 року розмір заборгованості за процентами становив 93698,58 грн. Разом з тим, 27 червня 2023 року боржником за кредитним договором було сплачено 97071,72 грн. на погашення заборгованості за процентами. Відтак, з огляду на актуальну практику Верховного Суду та положення укладеного між сторонами договору, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про стягнення 291371,85 грн. заборгованості за процентами.

З огляду на наведене, апеляційний суд виснував про необґрунтованість нарахування процентів у сумі 291371,85 грн на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України після закінчення строку кредитування, тобто після 22 липня 2022. При цьому, грошові вимоги, які б були обґрунтовані частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, АТ "Ощадбанк" не заявлялися.

Щодо посилань апелянта на статтю 109 Житлового кодексу України та статтю 40 Закону України "Про іпотеку", суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 109 Житлового кодексу України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частина друга статті 109 Житлового кодексу України).

Загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене частиною другою статті 109 Житлового кодексу України, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення.

Це передбачено й у частині першій статті 109 Житлового кодексу України, у якій зазначено, що виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про іпотеку", яка містить назву "Виселення" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Отже, у разі, якщо іпотечне майно набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частин першої-третьої статті 109 Житлового кодексу України, тобто з наданням іншого постійного житлового приміщення.

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22).

З аналізу викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що стаття 40 Закону України "Про іпотеку" (у чинній редакції) не регулює процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в цілому, а стосується виключно питання виселення мешканців із житлового будинку або приміщення, переданого в іпотеку, після звернення стягнення на нього. Тобто, стаття 40 Закону України "Про іпотеку" не застосовується безпосередньо для вирішення питання звернення стягнення на предмет іпотеки, застосуванню підлягають статті 32-39 Закону України "Про іпотеку". Стаття 40 Закону України "Про іпотеку" має допоміжне значення та її слід враховувати на етапі виконання рішення.

Таким чином, оскільки доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі частково знайшли своє підтвердження, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині, якою було визначено розмір процентів за користування кредитом та їхстягнення.

На підставі статей 2, 269, 270, статті 277 ГПК суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги відповідача у даній справі та часткового скасування рішення місцевого господарського суду, з ухваленням нового про задоволення позовних вимог частково.

Судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог у відповідності до статті 129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Житомирської області від 06 березня 2025 року у справі №906/837/24 задовольнити частково.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06 березня 2025 року у справі №906/837/24 скасувати в частині розміру заборгованості за кредитом, а саме 291371,85 грн прострочених процентів за кредитом. В цій частині прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Житомирської області від 06 березня 2025 року у справі №906/837/24 в наступній редакції:

"1. Позов Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" в особі філії Житомирського обласного управління Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 591371,70 грн. задовольнити частково.

2. Звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №400 від 23 липня 2019 року, укладеним між Акціонерним товариством "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" () та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Слюсар В.В. та зареєстрованим в реєстрі за №1597, а саме: квартиру загальною площею 31,51 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м. під номером АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНИЙ ГОСТИНЕЦЬ" () перед Акціонерним товариством "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" () в особі філії Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" () за договором кредитної лінії №400 від 23.07.2019 у розмірі 299999,85 грн заборгованості за простроченим кредитом, шляхом реалізації предмета іпотеки на електронному аукціоні за ціною, визначеною при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" (вул. Госпітальна, буд. 12-Г, м. Київ, 01001, ) в особі філії Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" (вул. Перемоги, буд. 15, м. Житомир, Житомирська обл., 10003, ) 4499,99 грн судового збору за подання позовної заяви."

Стягнути з Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" (вул. Госпітальна, буд. 12-Г, м. Київ, 01001, ) в особі філії Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ" (вул. Перемоги, буд. 15, м. Житомир, Житомирська обл., 10003, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 6555,86 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/837/24 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "04" липня 2025 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Маціщук А.В.