ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.07.2025р. Справа №905/483/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання) справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» ()

до відповідача Приватного акціонерного товариства «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» (Донецька обл. м.Покровськ, )

про стягнення 13 866,88 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН», через підсистему «Електронний суд», звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» про стягнення 13 866,88 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.05.2025 прийнято позовну до розгляду, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

27.05.2025 до суду надійшов відзив у якому ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД», просить суд у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПРАТ «АКХЗ» на користь ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» інфляційних втрат на суму 11 400,53 грн., 3% річних на суму 2 466,35 грн. у зв`язку з несвоєчасною сплатою за за договором № 579/20К від 14.08.2020 р. - відмовити; у разі, якщо суд дійде висновку про необхідність задоволення позовних вимог, стягувану суму відсотків річних зменшити на 95%; уразі, якщо суд дійде висновку про необхідність задоволення позовних вимог, стягувану суму витрат на професійну правничу допомогу зменшити з 5 000 грн. до 2 000 грн.

29.05.2025 від позивача надійшли пояснення на викоання вимог ухвали від 12.05.2025.

30.05.2025 від позивача надійшла відповідь якому на відзив.

04.06.2025 від ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» надішли заперечення на Відповідь ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» на відзив.

10.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» звернулось до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, просить вважати позовні вимог наступними: стягнути з Приватного акціонерного товариства «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» () штрафні санкції в загальному розмірі 12 609,00 грн., з яких: 2 382,47 грн. 3 % річних за період з 10.01.2024 р. по 11.03.2025 р.; 10 226,53 грн. інфляційні витрати за період з 01.12.2023 р. по 11.03.2025 р.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.3 ст.252 ГПК України)..

Враховуючи, що позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог в межах встановленого строку, беручи до уваги, що заява про зменшення позовних вимог відповідає вимогам чинного законодавства, не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, вказана заява підлягає прийняттю до розгляду та спір вирішується відповідно до викладених у заяві позовних вимог.

З огляду на вищевказані положення процесуального закону, суд вважає за необхідне прийняти до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та здійснювати подальший розгляд справи виходячи з ціни позову 12 609,00 грн.

Відповідно п.1 ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Справа розглянута з мінімальним перевищенням строку (4 дні), встановленого ст. 248 ГПК України, з об`єктивних причин, пов`язаних з дією воєнного стану на території України, поточною ситуацією у м. Харків (ракетні обстріли, відсутність електропостачання), особливим режимом роботи суду (дистанційний (віддалений) або в приміщенні суду (за необхідності та в умовах безпеки), обмежений доступ до приміщення суду).

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «АВДІІВСЬКИИ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» (далі - ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД», Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ДЕКОР», що наразі має назву Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» (далі - ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН», Позивач) було укладено Договір № 579/20К (далі -Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору: «Постачальник зобов`язується передати, а Покупець прийняти та оплатити ресурси (далі «Ресурси») на умовах, передбачених цим Договором».

Згідно з п. 2.1 Договору, кількість, номенклатура Ресурсів зазначаються у специфікаціях до цього Договору, які є його невід`ємною частиною (далі «Специфікації»).

Право власності на Ресурси та ризик випадкового знищення або пошкодження Ресурсів переходить від Постачальника до Покупця з дати поставки Ресурсів (п. 3.4 Договору).

Оплата за поставлені Ресурси здійснюється на підставі виставленого рахунку за фактично поставлені ресурси та податкових накладних протягом строку, зазначеного в Специфікації, який обчислюється з моменту виставлення рахунку за фактично поставлені Ресурси ( п. 5.2 Договору).

14 січня 2022 року Сторони уклали Специфікацію № 8 до Договору № 579/20К від 14.08.2020 року (далі Специфікація), відповідно до п. 1 якої Постачальник передає, а Покупець приймає та оплачує такі Ресурси: маска медична типу 1 у кількості 126 000 штук, загальною вартістю 68 040,00 грн.

Строк оплати поставлених Ресурсів становить 45 календарних днів з відстрочкою платежу (п. 5 Специфікації).

На виконання умов Специфікації № 8 від 14.01.2022 року до Договору № 579/20К від року, Позивач поставив Відповідачу Ресурси (маска медична типу 1, блакитна (уп. 10 штук) за Видатковою накладною № 91 від 20.01.2022 року в кількості 126 000 штук на загальну суму 68 040,00 грн.

Разом з передачею Ресурсів та підписанням Видаткової накладної Позивач надав Відповідачу рахунок на оплату № 68 від 20.01.2022 року.

За умовами Специфікації № 8, строк для оплати Товару, поставленого за Видатковою накладною № 91 від 20.01.2022 року мав бути здійснений до 06.03.2022 року.

Проте, Відповідач не сплатив Позивачу вартості отриманого Товару.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем вимог Специфікації № 8 від 14.01.2022 року до Договору № 579/20К від 14.08.2020 року, Позивач звернувся до Господарського суду Донецької області із позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» () основної суми заборгованості та штрафних санкцій за Договором № 579/20К від 14.08.2020 року в загальному розмірі 106 077,71 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 12.03.2024 року по справі № 905/35/24 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Юкрейн» до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Юкрейн» основну заборгованість за договором №579/20К від 14.08.2020 в сумі 68 040,00грн, пеню в сумі 2000,00грн, інфляційні втрати в сумі 19 299,82грн та 3% річних в сумі 3769,09грн, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2126,24грн..

Отже, рішенням суду у справі № 905/35/24 встановлені обставини, які свідчать про невиконання ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» вимог Специфікації № 8 від 14.01.2022 року до Договору № 579/20К від 14.08.2020 року щодо оплати вартості поставлених Ресурсів.

Разом з тим, строк виконання зобов`язання ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» за умовами Специфікації № 8 від 14.01.2022 року до Договору № 579/20К щодо оплати заборгованості по поставці Ресурсів, закінчився 06.03.2022.

Тому, 09 січня 2024 року ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» (справа № 905/35/24) пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 07.03.2022 року по 07.09.2023 року, інфляційні збитки за період з березня 2022 року по листопад 2023 року та 3% річних за період з 07.03.2022 по 09.01.2024 року.

Стягнуту за рішенням суду у справі №?905/35/24 заборгованість ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» сплатив 27 березня 2025 року, що підтверджується платіжною інструкцією №?26/03/2025№13013 від тієї ж дати.

Позивач стверджує, що під час примусового виконання рішення суду ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» погасив заборгованість лише 27 березня 2025 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 26/03/2025№13013 від 27.03.2025.

Таким чином, на думку позивача, у ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» є правові підстави для стягнення інфляційних витрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання в розмірі 68 040,00 грн, за період з грудня 2023 року по березень 2025 року, що становить 11 400,53 грн, а також 3% річних за період з 10.01.2024 по 26.03.2025 у розмірі 2 466,35 грн. (згідно розрахунку зазначеного у Додатку № 1), що у загальній сумі складає 13 866,88 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись приписами ст. 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом, у якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» інфляційні втрати, нараховані на суму простроченого грошового зобов`язання в розмірі 68?040,00 грн за період з грудня 2023 року по березень 2025 року, що становлять 11?400,53 грн, а також 3% річних за період з 10.01.2024 по 26.03.2025 у розмірі 2?466,35 грн.

Доводи ПРАТ «АКХЗ»

ПРАТ «АКХЗ» заперечує проти позовних вимог ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН», вважаючи їх необґрунтованими та недоведеними з огляду на наступне.

Щодо недоведеності факту порушення грошового зобов`язання

На думку Відповідача, звертаючись до суду з вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, Позивач, відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 ЦПК України, мав довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог.

Позивач вважає, що Відповідач не виконав зобов`язання з оплати виконаних робіт за договором № 579/20К, при цьому посилається на рішення у справі № 905/35/24, яким нібито встановлено відповідний факт. Однак, як у вказаному рішенні суду, так і в поданій позовній заяві, не враховано суттєву обставину відсутність належного підтвердження того, що Позивачем виконано всі умови, необхідні для виникнення зобов`язання Відповідача з оплати.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, виникнення зобов`язання з оплати поставленого товару передбачає не лише факт поставки, а й виконання Позивачем (Постачальником) зобов`язань з надання документів, визначених пунктом 6.4 договору.

Згідно з п. 6.4 договору, Постачальник зобов`язаний надати Покупцю до початку приймання ресурсів оригінали таких документів: рахунок на оплату; транспортні або супровідні документи; пакувальні документи (за наявності); сертифікат або паспорт якості; санітарно-гігієнічний висновок та сертифікат радіологічної безпеки (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі ресурсів (в 2-х екземплярах) у разі поставки на умовах DAP, DAT, DDP відповідно до «Інкотермс» 2010.

Окрім того, Постачальник зобов`язаний здійснити реєстрацію податкової накладної та відповідних розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних у строки, визначені чинним законодавством, але не пізніше 5-го числа місяця, наступного за подією виникнення податкового зобов`язання.

Відповідно до умов договору, зобов`язання Постачальника вважаються невиконаними до моменту надання повного пакету зазначених документів.

Отже, Відповідач вважає, що Позивач не виконав свої зобов`язання в повному обсязі, зокрема не надав усіх документів, передбачених пунктом 6.4 договору. Відтак зобов`язання Відповідача з оплати товару не виникло.

У зв`язку з викладеним, Відповідач вважає нарахування Позивачем інфляційних втрат та 3% річних безпідставним і неправомірним, а тому позовні вимоги мають бути відхилені як недоведені.

Щодо невірного розрахунку санкцій

ПРАТ «АКХЗ» звертає увагу суду на помилковість здійсненого Позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних у даній справі.

У межах розгляду справи № 905/35/24 Позивач вже звертався з вимогами про стягнення не лише основної суми заборгованості та пені, а й інфляційних втрат (розрахованих по листопад 2023 року включно) та 3% річних (розрахованих по 09.01.2024 року). Відтак, початкові дати для обчислення інфляційних втрат (01.12.2023 р.) та 3% річних (10.01.2024 р.), зазначені у додатку до позовної заяви, Позивачем обрано вірно за умови наявності правових підстав для їх нарахування.

Водночас кінцевою датою періоду нарахування Позивач зазначає 26.03.2025 року, посилаючись на те, що кошти за рішенням суду були зараховані на його рахунок лише 27.03.2025 року.

Такий підхід Відповідач вважає помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційного індексу та 3% річних за увесь час прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, прострочення виникає, якщо боржник не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

На думку Відповідача, останнім днем прострочення є 12.03.2025 року. Саме цього дня сплив строк для добровільного виконання рішення Господарського суду Донецької області у справі № 905/35/24, ухваленого 12.03.2024 року.

Виконання рішення відбулось 13.03.2025 року, що підтверджується інформаційним повідомленням про платіжну операцію, за яким грошові кошти були перераховані Відповідачем на рахунок Державної виконавчої служби. Надалі, 20.05.2025 року начальником Авдіївсько-Мирноградського ВДВС було винесено постанову про закриття виконавчого провадження № 75207568 у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду (на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Той факт, що грошові кошти були зараховані на рахунок Позивача лише 27.03.2025 року, жодним чином не свідчить про несвоєчасне виконання зобов`язання Відповідачем. Така затримка була зумовлена виключно діями Державної виконавчої служби України, які не можуть бути покладені на Відповідача як на боржника.

Таким чином, підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 13.03.2025 року по 26.03.2025 року не існує.

Додатково зазначаємо, що заборгованість, стягнута рішенням суду у справі № 905/35/24, була сплачена ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» 13 березня 2025 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 26/03/2025№13013.

Отже, Відповідач вважає, що за умови визнання підстав для стягнення інфляційних втрат і 3% річних такі суми можуть бути нараховані лише за періоди: інфляційні втрати з 01.12.2023 по 12.03.2025 року; 3% річних з 10.01.2024 по 12.03.2025 року.

У такому випадку, відповідні суми складатимуть: інфляційні втрати 10226,53 грн; 3% річних 2 388,06 грн.

Відповідач стверджує, що вказані суми є максимально можливими для нарахування, а періоди, визначені Позивачем поза межами 12.03.2025 року, є безпідставними та повинні бути виключені з розрахунку.

Клопотання ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» про зменшення нарахованих 3% річних.

У разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, Відповідач просить суд скористатися наданими йому законом повноваженнями та зменшити розмір заявлених до стягнення Позивачем сум 3% річних, з огляду на наступні обставини, що мають істотне значення для справи.

Надзвичайно скрутне фінансове становище Відповідача.

Станом на 2025 рік ПрАТ «АКХЗ» фактично припинило господарську діяльність, а його виробничі потужності повністю знищено внаслідок військової агресії російської федерації, окупації та руйнування міста Авдіївка Донецької області. У 2023 році доходи підприємства впали до критичного рівня, а згодом і до нульового показника. Рівень зобов`язань істотно зріс, виконання судових рішень та інших вимог кредиторів ускладнене до граничного рівня.

На підтвердження додаються:

Звіт про фінансові результати ПрАТ «АКХЗ» за 9 місяців 2023 року;

Звіт за 2022 рік;

Накази про зупинку виробничої діяльності та призупинення трудових договорів.

Факт повного знищення підприємства наприкінці 2023 року є загальновідомим та не потребує доказування.

Позивач не довів факту завдання йому збитків.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що внаслідок прострочення виконання зобов`язання з боку Відповідача Позивач зазнав реальних збитків чи іншої шкоди.

Зобов`язання Відповідачем повністю виконано.

Незважаючи на складну ситуацію, ПрАТ «АКХЗ» у повному обсязі виконало судове рішення у справі №?905/35/24 та перерахувало на користь Позивача усі належні грошові кошти.

З огляду на вищевикладене, Відповідач вважає, що в даній ситуації існують усі правові підстави для зменшення розміру санкцій, зокрема:

стаття 233 Господарського кодексу України, яка надає суду право зменшити розмір неустойки (у т.ч. 3% річних), якщо вона є надмірною порівняно зі збитками, з урахуванням:

ступеня виконання зобов`язання боржником;

майнового стану сторін;

інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу.

частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо вона істотно перевищує розмір збитків, а також за наявності інших істотних обставин.

правозастосовна практика Верховного Суду.У постанові Великої Палати ВС від 18.03.2020 у справі №?902/417/18 зазначено, що з урахуванням компенсаційного характеру заходів відповідальності, принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд має право зменшити як неустойку, так і 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України.

Аналогічні підходи викладені також у постановах КГС ВС у справах:

№ 922/444/24 (від 19.03.2025), № 915/1308/23 (від 12.09.2024), № 910/18091/23 (від 01.10.2024).

Звертаючи увагу на критичний фінансовий стан ПрАТ «АКХЗ», факт повного виконання основного зобов`язання, відсутність шкоди Позивачу, принцип розумності та справедливості, Відповідач просить господарський суд на підставі ст. 233 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 551 та ст. 625 Цивільного кодексу України, а також сформованої судової практики, зменшити розмір заявлених Позивачем до стягнення 3% річних на 95%.

Що неспівмірності заявлених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу

Відповідно до частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката повинен бути співмірним із:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

часом, витраченим адвокатом;

обсягом наданих послуг;

ціною позову та значенням справи для сторони, включаючи репутаційні наслідки чи наявність публічного інтересу.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №?755/9215/15-ц наголошено, що під час визначення розміру компенсації витрат на правничу допомогу суд має враховувати критерії реальності, необхідності та розумності таких витрат з огляду на конкретні обставини справи, а також фінансовий стан сторін.

З огляду на викладене, Відповідач вважає, що витрати на правничу допомогу, заявлені Позивачем у розмірі 5?000 грн, є завищеними, та просить Суд зменшити їх до розумного рівня 2?000 грн, з огляду на такі обставини:

малозначність справи цю справу не можна вважати складною, адже вона стосується виключно стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без розгляду питання основної заборгованості;

нескладність підготовки позовної заяви - позовна заява складається лише з чотирьох сторінок, є типовою за змістом та структурою, а її підготовка не вимагала значних часових чи інтелектуальних витрат;

складне фінансове становище Відповідача - ПрАТ «АКХЗ» перебуває у критичному фінансовому стані, що прямо впливає на можливість сплати заявлених витрат.

Враховуючи викладене, Відповідач, керуючись положеннями ст. 137 ЦПК України та ст. ст. 165, 169 Господарського процесуального кодексу України, просить суд:

1.Відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПрАТ «АКХЗ» на користь ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» інфляційних втрат у розмірі 11?400,53 грн та 3% річних у розмірі 2?466,35 грн.

2.У разі задоволення позовних вимог зменшити суму стягуваних 3% річних на 95%.

3.У разі задоволення позовних вимог зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу, заявлену Позивачем, з 5?000 грн до 2?000 грн.

Згідно з поданим Відповідачем контррозрахунком, загальна сума основного боргу за договором становить 68?040,00 грн.

Відповідачем здійснено нарахування 3% річних відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України за два періоди:

з 10.01.2024 по 31.12.2024 (357 днів) 1?991,01 грн;

з 01.01.2025 по 12.03.2025 (71 день) 397,06 грн.

Загальна сума 3% річних становить 2?388,06 грн.

Крім того, Відповідачем розраховано інфляційні втрати на суму боргу 68?040,00 грн за період з 1 грудня 2023 року по 12 березня 2025 року з урахуванням офіційних індексів інфляції, оприлюднених Державною службою статистики України за період січень 2024 лютий 2025. Загальна сума інфляційного збільшення боргу становить 10?226,53 грн.

Таким чином, загальна сума нарахованих платежів, за розрахунками Відповідача, становить 12?614,59 грн, з яких 10?226,53 грн інфляційні втрати, а 2?388,06 грн 3% річних.

Заява ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» про зменшення розміру позовних вимог.

10 червня 2026 року до Господарського суду надійшла заява ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» про зменшення розміру позовних вимог до 12?609,00 грн.

Обґрунтовуючи подану заяву, Позивач зазначив, що у первісному розрахунку неправильно визначено період прострочення виконання Відповідачем зобов`язань за Договором №?579/20К від 14.08.2020 року та Специфікацією №?8 від 14.01.2022 року. Зазначена помилка призвела до некоректного обчислення інфляційних втрат за період з 01.12.2023 року по 26.03.2025 року та 3% річних за період з 10.01.2024 року по 26.03.2025 року.

У зв`язку з цим, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» вважає за необхідне скоригувати заявлені позовні вимоги шляхом їх зменшення.

Так, при подані позовної заяви по справі №905/483/25 Позивачем було здійснено розрахунок інфляційних витрат та 3 % річних за наступний період:

- інфляційні витрати в розмірі 11 400,53 грн., за період з 01.12.2023 р. (наступний день з дня нарахування інфляційних витрат в межах справи № 905/35/24) по 26.03.2025 р. (день, який передував даті оплати за платіжною інструкцією № 26/03/2025 № 13013 від 27.03.2025р);

- 3 % річних в розмірі 2 466,35 грн., за період з 10.01.2024 р. (наступний день з дня нарахування 3 % річних в межах справи № 905/35/24) по 26.03.2025 р. (день, який передував даті оплати за платіжною інструкцією № 26/03/2025 № 13013 від 27.03.2025 р)

Такий розрахунок Позивачем інфляційних витрат та 3 % річних за вказаний період з кінцевою датою нарахування - « 26» березня 2025 року, був обумовлений тим, що датою виконання Відповідачем рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2024 р. по справі № 905/35/24 зі сплати заборгованості, є « 27» березня 2025 року - дата фактичного надходження коштів (суми борги) на рахунок Позивача (стягувача у виконавчому провадженні № 75207568), що підтверджується платіжною інструкцією №26/03/2025 № 13013 від 27.03.2025 р. (копія міститься в матеріалах справи).

Проте, при визначені періоду за який розраховуються розмір інфляційних витрат та 3 % річних, Позивачем не було враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 31.07.2019 р. по справі №910/3692/18, відповідно до якої, рішення вважається виконаним саме з моменту зарахування грошових коштів на рахунок ДВС, а не стягувача, у зв`язку з чим так само припиняється нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Отже, Верховний Суд України у вказаній постанові вказав: « 32. Враховуючи наведене, Суд вважає, що моментом фактичного виконання судового рішення є саме момент надходження коштів з рахунку боржника на відповідний рахунок виконавчої служби».

В той же час, в матеріалах справи №905/483/25 міститься Інформаційне повідомлення про платіжну операцію за платіжною інструкцією стягувача № від 12.03.2025 р., копія якої надана Відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, зі змісту якої вбачається надходження коштів з рахунку ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» на рахунок Авдіївсько - Мирноградського ВДВС у Покровському району Донецької області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції в рамках ВП № 75207568, на виконання рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2024 р. по справі № 905/35/24.

Таким чином, враховуючи правовий зміст постанови Верховного Суду України від 31.07.2019 р. по справі №910/3692/18, фактичною датою виконання Відповідачем рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2024 р. по справі № 905/35/24, є « 12» березня 2025 року (дата надходження коштів на відповідний рахунок ВДВС).

З таких підстав, кінцевою датою розрахунку Позивачем інфляційних витрат та 3 % річних за невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором № 579/20К від 14.08.2020 р. та Специфікації № 8 від 14.01.2022 р. до нього, є « 11» березня 2025 року (день, який передував даті оплати на рахунок ВДВС за платіжною інструкцією від 12.03.2025р.).

Щодо розрахунку 3 % річних на суму основного боргу в розмірі 68 040,00 грн.

У зв`язку із несплатою Відповідачем на користь Позивача вартості Товару в розмірі 68 040,00 грн., « 09» січня 2024 року ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» звернулось до Господарського суду Донецької області за захистом своїх порушених прав та інтересів із позовними вимогами про стягнення з ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» в розмірі 106 076,91 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 12.03.2024 р. по справі №905/35/24 позовні вимоги ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» було задоволено частково, та відповідно стягнуто з ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» на користь ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» заборгованість в розмірі 95 235,15 грн.

« 12» березня 2025 року ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД», на виконання рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2024 р. по справі №905/35/24 та в рамках ВП №75207568, сплатив платіжною інструкцією від 12.03.2025 р. на рахунок Авдіївсько - Мирноградського ВДВС у Покровському району Донецької області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції суму заборгованості в розмірі 95 235,15 грн., з яких - 68 040,00 грн. сума основного боргу за Договором № 579/20К від 14.08.2020 р. (рахунок на оплату № 68 від 20.01.2022 р.).

Отже, нарахування Позивачем 3 % річних на суму основного боргу 68 040,00 грн. здійснювалось за період з 10.01.2024 р. (наступний день з дня нарахування 3 % річних в межах справи №° 905/35/24) по 11.03.2025 р. (день, який передував даті оплати на рахунок ВДВС за платіжною інструкцією від 12.03.2025р.).

Згідно розрахунку позивача, загальний розмір 3 % річних за період з 10.01.2024 р. по 11.03.2025 р. (427 днів прострочення платежу), складає 2 382,47 грн. (1 991,01 + 391,46).

Щодо розрахунку інфляційних втрат на суму основного боргу в розмірі 68 040,00 грн. за період з 01.12.2023 р. (наступний день з дня нарахування інфляційних втрат в межах справи № 905/35/24) по 11.03.2025 р. (день, який передував даті оплати на рахунок ВДВС за платіжною інструкцією від 12.03.2025 р).

Згідно розрахунку Позивача, загальний розмір інфляційних витрат за період з 01.12.2023 р. по 11.03.2025 р. (456 днів прострочення платежу), складає 10 226,53 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись приписами п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» суму заборгованості в розмірі 12 609,00 грн., яка складається з 3 % річних в розмірі 2 382,47 грн. та інфляційних витрат в розмірі 10 226,53 грн., за несвоєчасну сплату вартості Товару за Договором № 579/20К від 14.08.2020 та Специфікації № 8 від 14.01.2022.

Позивач заперечує проти зменшення заявлених до стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних витрат . Позивач звертає увагу, що на тому, що загальна сума стягуваних ним з Відповідача донарахованих 3 % річних та інфляційних витрат складає - 13 866,88 грн. за 12 місяців прострочення основного зобов`язання за Договором, і не є значною по відношенню до періоду прострочення Відповідачем своїх зобов`язань перед Позивачем, а тому її стягнення на користь Позивача об`єктивно не може впливати в значній мірі на фінансове становище ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД».

Джерела права, акти їх застосування та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, умовами укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору № 579/20К від 14.08.2020.

Спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду, полягає у застосуванні до «Авдіївський коксохімічний завод» наслідків порушення відповідних грошових зобов`язань у вигляді стягнення нарахованих 3% річних, інфляційних.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору №№579/20К від 14.08.2020, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом за нормами ЦК України та ГК України, які, зокрема, регламентують правовідносини з розрахунків у межах поставки та які, згідно з ч.2 ст.712 ЦК України, передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Враховуючи встановлену ст.204 ЦК України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, судова колегія вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 ЦК України та ст.ст.173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України та ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

За змістом ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «АВДІІВСЬКИИ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» (далі - ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД», Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ДЕКОР», що наразі має назву Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» (далі - ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН», Позивач) було укладено Договір № 579/20К від року (далі -Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору: «Постачальник зобов`язується передати, а Покупець прийняти та оплатити ресурси (далі «Ресурси») на умовах, передбачених цим Договором».

Згідно з п. 2.1 Договору, кількість, номенклатура Ресурсів зазначаються у специфікаціях до цього Договору, які є його невід`ємною частиною (далі «Специфікації»).

Право власності на Ресурси та ризик випадкового знищення або пошкодження Ресурсів переходить від Постачальника до Покупця з дати поставки Ресурсів (п. 3.4 Договору).

Оплата за поставлені Ресурси здійснюється на підставі виставленого рахунку за фактично поставлені ресурси та податкових накладних протягом строку, зазначеного в Специфікації, який обчислюється з моменту виставлення рахунку за фактично поставлені Ресурси ( п. 5.2 Договору).

14 січня 2022 року Сторони уклали Специфікацію № 8 до Договору № 579/20К від 14.08.2020 року (далі Специфікація), відповідно до п. 1 якої Постачальник передає, а Покупець приймає та оплачує такі Ресурси: маска медична типу 1 у кількості 126 000 штук, загальною вартістю 68 040,00 грн.

Строк оплати поставлених Ресурсів становить 45 календарних днів з відстрочкою платежу (п. 5 Специфікації).

На виконання умов Специфікації № 8 від 14.01.2022 року до Договору № 579/20К від року, Позивач поставив Відповідачу Ресурси (маска медична типу 1, блакитна (уп. 10 штук) за Видатковою накладною № 91 від 20.01.2022 року в кількості 126 000 штук на загальну суму 68 040,00 грн.

Разом з передачею Ресурсів та підписанням Видаткової накладної Позивач надав Відповідачу рахунок на оплату № 68 від 20.01.2022 року.

За умовами Специфікації № 8, строк для оплати Товару, поставленого за Видатковою накладною № 91 від 20.01.2022 року мав бути здійснений до 06.03.2022 року.

Проте, Відповідач не сплатив Позивачу вартості отриманого Товару.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем вимог Специфікації № 8 від 14.01.2022 року до Договору № 579/20К від 14.08.2020 року, Позивач звернувся до Господарського суду Донецької області із позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» () основної суми заборгованості та штрафних санкцій за Договором № 579/20К від 14.08.2020 року в загальному розмірі 106 077,71 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 12.03.2024 року по справі № 905/35/24 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Юкрейн» до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Юкрейн» основну заборгованість за договором №579/20К від 14.08.2020 в сумі 68 040,00грн, пеню в сумі 2000,00грн, інфляційні втрати в сумі 19 299,82грн та 3% річних в сумі 3769,09грн, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2126,24грн.

Отже, рішенням суду у справі № 905/35/24 встановлені обставини, які свідчать про невиконання ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» вимог Специфікації № 8 від 14.01.2022 року до Договору № 579/20К від 14.08.2020 року щодо оплати вартості поставлених Ресурсів.

Разом з тим, строк виконання зобов`язання ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» за умовами Специфікації № 8 від 14.01.2022 року до Договору № 579/20К щодо оплати заборгованості по поставці Ресурсів, закінчився 06.03.2022.

Тому, 09 січня 2024 року ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» (справа № 905/35/24) пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 07.03.2022 року по 07.09.2023 року, інфляційні збитки за період з березня 2022 року по листопад 2023 року та 3% річних за період з 07.03.2022 по 09.01.2024 року. Всього присуджено до стягнення 95 235,15 грн.

Щодо доводів відповідача про недоведеність факту порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 5 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У справі №905/35/24, як і в цій справі №905/483/25, сторонами є Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер Юкрейн» (позивач) та Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» (відповідач), тобто беруть участь ті ж самі особи.

У рішенні Господарського суду Донецької області від 12.03.2024 у справі №905/35/24 встановлено, що між сторонами укладено договір №579/20К від 14.08.2020, позивач належним чином виконав зобов`язання з поставки товару, а відповідач отримав товар без заперечень щодо комплекту документів і не виконав зобов`язання з оплати у встановлений договором строк.

Також судом у справі №905/35/24 встановлено, що посилання відповідача на відсутність документів, передбачених пунктом 6.4 договору, та на форс-мажорні обставини не знайшли підтвердження й були обґрунтовано відхилені.

Таким чином, обставини, встановлені у рішенні у справі №905/35/24, мають преюдиційне значення для розгляду цієї справи та не підлягають повторному доказуванню, а факт порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором №579/20К у спірний період вважається доведеним.

Щодо обґрунтованості розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

При поданні позовної заяви ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» стверджувало, що під час примусового виконання рішення суду Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» заборгованість була погашена лише 27 березня 2025 року, що підтверджується платіжною інструкцією №26/03/2025№13013 від 27.03.2025. У зв`язку з цим він просить стягнути з відповідача інфляційні втрати, нараховані на суму простроченого грошового зобов`язання в розмірі 68 040,00 грн за період з грудня 2023 року по березень 2025 року в сумі 11 400,53 грн, а також 3% річних за період з 10.01.2024 по 26.03.2025 в сумі 2 466,35 грн (згідно з розрахунком у Додатку №1), що в загальному становить 13 866,88 грн.

10 червня 2026 року до господарського суду надійшла заява ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» про зменшення розміру позовних вимог до 12?609,00 грн.

Обґрунтовуючи подану заяву, Позивач зазначив, що у первісному розрахунку неправильно визначено період прострочення виконання Відповідачем зобов`язань за Договором №?579/20К від 14.08.2020 року та Специфікацією №?8 від 14.01.2022 року. Зазначена помилка призвела до некоректного обчислення інфляційних втрат за період з 01.12.2023 року по 26.03.2025 року та 3% річних за період з 10.01.2024 року по 26.03.2025 року.

Вірним періодом нарахування Позивач визначив: 3% річних за період з 10.01.2024 року по 11.03.2025 року (427 днів прострочення платежу) на загальну суму 2?382,47 грн, та інфляційні витрати за період з 01.12.2023 року по 11.03.2025 року (456 днів прострочення), які становлять 10?226,53 грн.

У зв`язку з цим, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» зменшив розміру позовних вимог до 12?609,00 грн., просив стягнути з Відповідача 3 % річних в розмірі 2 382,47 грн. та інфляційних витрат в розмірі 10 226,53 грн., за несвоєчасну сплату вартості Товару за Договором № 579/20К від 14.08.2020 та Специфікації № 8 від 14.01.2022.

Судом встановлено, що з метою примусового виконання рішення у справі №905/35/24 (наказ Господарського суду Донецької області від 08.04.2024) Авдіївсько-Мирноградським відділом державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області було відкрито виконавче провадження №75207568.

20.05.2025 начальником вказаного відділу було винесено постанову про його закриття у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Факт повного виконання зобов`язання підтверджується інформаційним повідомленням про платіжну операцію від 12.03.2025 на суму 105 018,66 грн, за яким грошові кошти були перераховані відповідачем на рахунок державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, стягнуті з боржника грошові кошти зараховуються на рахунок органу державної виконавчої служби, а потім у встановлені строки перераховуються стягувачу. Для юридичних осіб такий строк не повинен перевищувати трьох робочих днів із моменту надходження коштів.

Водночас, абзац другий пункту 13 розділу VII Інструкції встановлює, що після надходження коштів державний виконавець зобов`язаний невідкладно підготувати розпорядження про їх перерахування, яке затверджується начальником відповідного органу та скріплюється печаткою.

Таким чином, порядок перерахування коштів, стягнутих з боржника, є внутрішньою процедурою органу державної виконавчої служби і не залежить від дій самого боржника. Затримка в зарахуванні коштів на рахунок стягувача після їх фактичної сплати не є продовженням прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зв`язку з цим, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, відсутні правові підстави для нарахування інфляційних втрат і трьох відсотків річних після дати фактичного виконання рішення суду боржником.

Суд погоджується з доводами Позивача та Відповідача, що прострочення виконання грошового зобов`язання припинилося 12 березня 2025 року саме цієї дати кошти були сплачені відповідачем, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією.

Отже, вірним періодом нарахування Позивач визначив: 3% річних за період з 10.01.2024 року по 11.03.2025 року (427 днів прострочення платежу) на загальну суму 2?382,47 грн, та інфляційні витрати за період з 01.12.2023 року по 11.03.2025 року (456 днів прострочення), які становлять 10?226,53 грн.

Суд, здійснивши власні розрахунки на підставі наданих Позивачем та Відповідачем даних, вважає обґрунтованими та правомірними вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 2?382,47 грн за період з 10.01.2024 року по 11.03.2025 року (427 днів прострочення платежу), а також інфляційних витрат у розмірі 10?226,53 грн за період з 01.12.2023 року по 11.03.2025 року (456 днів прострочення).

Щодо клопотання відповідача про зменшення 3% річних.

Відповідно до приписів ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2).

Правильність здійснених сторонами розрахунків була перевірена судом, за результатами чого визнано правомірним і обґрунтованим нарахування: 3% річних у розмірі 2?382,47 грн за період з 10.01.2024 року по 11.03.2025 року (427 днів прострочення платежу), а також інфляційних втрат у розмірі 10?226,53 грн за період з 01.12.2023 року по 11.03.2025 року (456 днів прострочення).

Обґрунтовуючи доводи про зменшення санкцій, відповідач пояснив, що перебуває у надзвичайно скрутному фінансовому становищі. Станом на 2025 рік ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» фактично припинило господарську діяльність, а його виробничі потужності повністю знищені внаслідок військової агресії Російської Федерації, окупації та руйнування міста Авдіївка Донецької області. У 2023 році дохід підприємства знизився до критичного рівня, а згодом до нуля, що, в поєднанні зі зростанням обсягу зобов`язань, істотно ускладнило виконання судових рішень та інших вимог кредиторів.

На підтвердження зазначеного відповідачем подано звіт про фінансові результати за 9 місяців 2023 року, звіт за 2022 рік, а також накази про зупинення виробничої діяльності та призупинення трудових договорів.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» є місто Авдіївка Донецької області.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 Авдіївська міська територіальна громада є територією активних бойових дій з 24.02.2022. Зобов`язання з оплати ресурсу вважається простроченим з 07.03.2022, тобто в період активних бойових дій на території місцезнаходження відповідача.

Факт повного знищення підприємства наприкінці 2023 року є загальновідомим і не потребує доказування відповідно до частини 2 статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, відповідач вказав, що попри об`єктивні обставини та значні труднощі, ним у повному обсязі виконано судове рішення у справі №905/35/24 шляхом перерахування на користь позивача всіх належних сум, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження та банківськими платіжними документами.

З огляду на викладене, відповідач просить суд зменшити розмір заявлених до стягнення санкцій, у тому числі 3% річних, на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України та статті 625 Цивільного кодексу України, з урахуванням сформованої судової практики. Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначено, що заходи відповідальності, передбачені статтею 625 ЦК України, мають компенсаційний характер, тому можуть бути зменшені судом з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності.

Аналогічні підходи містяться у постановах Касаційного господарського суду у справах №922/444/24 від 19.03.2025, №915/1308/23 від 12.09.2024 та №910/18091/23 від 01.10.2024, де суди дійшли висновку про можливість зменшення як неустойки, так і 3% річних, у випадках наявності виняткових обставин, зокрема тяжкого фінансового стану боржника та відсутності шкоди у кредитора.

З урахуванням критичного фінансового стану відповідача, повного виконання ним зобов`язання, відсутності доказів завдання шкоди позивачу, а також принципів справедливості, розумності та співмірності відповідальності, відповідач просить зменшити розмір 3% річних, заявлених до стягнення, на 95%.

Оцінивши означені доводи Відповідача, господарський суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» категорично не визнає позовні вимоги ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» у справі № 905/483/25 та просить суд відмовити у їх задоволенні повністю, та при цьому просить суд зменшити розмір 3 % річних та інфляційні витрати при задоволенні позовних вимог ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» у даній справі.

Разом з тим, за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України , іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст.216 та ч. 1 ст. 218 ГК України). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня .

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п. 3 ст. 549 ЦК України). Водночас формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів . За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання , майнового права та інтересу оскільки виступають способом захисту , який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові . (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 р. по справі № 6-49цс12 та від 24.10.2011 р. по справі № 6 38цс11).

Отже, проценти та інфляційні нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями . Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій , якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Таким чином, оскільки проценти та інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, в даному випадку відсутні правові підстави для їх зменшення .

Між тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 р. по справі № 902/417/18 дійшла наступного правового висновку: «Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України , оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання . Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Водночас, у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних , не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника . Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи , а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40 % та 96 %, і її явної невідповідності принципу справедливості .

У справі №905/483/25 позивачем до стягнення заявлено відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України) - 3 % , при цьому, до відповідача не застосовується відповідальність у вигляді стягнення пені .

В даній справі суд не вбачає обставини неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних. Розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3 %), а тому, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, відсутні підстави для зменшення 3 % річних , нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач просить суд взяти до уваги надзвичайні обставини, в яких перебуває боржник у зв`язку з воєнним станом та окупацією території, власне через що ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИИ ЗАВОД» опинився в скрутному фінансовому становищі.

Із приводу наведених тверджень відповідача господарський суд зазначає, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.

Нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3 % річних, що передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями) , встановленою статтею 611 Цивільного кодексу України та статтею 217 Господарського кодексу України. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені статтею 617 Цивільного кодексу України та статтею 217 Господарського кодексу України, не підлягають застосуванню до акцессорного зобов`язання, передбаченого частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України , щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Загальна сума стягуваних з Відповідача донарахованих 3 % річних та інфляційних витрат разом складає 12?609,00 грн прострочення основного зобов`язання за Договором за період, що перевищує 400 днів, і не є значною по відношенню до періоду прострочення Відповідачем своїх зобов`язань перед Позивачем, а тому її стягнення на користь Позивача об`єктивно не може впливати в значній мірі на фінансове становище ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» .

Крім того, згідно наданих Позивачем пояснень, повномасштабне військове вторгнення російської федерації на територію України, не оминуло і ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН», виробничі потужності якого неодноразово піддавались ракетним обстрілам, внаслідок яких, Позивач зазнавав значних фінансових втрат.

В даному спорі суд звертає увагу, що Відповідач, перебуваючи у скрутному фінансовому становищі вже на протязі досить тривалого часу, мав змогу звернутися до суду із заявою про відстрочення або розстрочення виконання рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2024 р. по справі №905/35/24, втому числі і щодо зміни способу та порядку його виконання. Таке право надано Відповідачу положеннями статті 331 Господарського процесуального кодексу України. Відповідач також мав змогу виконати рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2024 р. по справі №905/35/24 у найкоротший термін, тобто, у добровільному порядку, без залучення державної виконавчої служби для примусового виконання вказаного рішення суду .

Вищенаведені обставини об`єктивно сприяли б нарахуванню 3 % річних та інфляційних витрат за значно менший період, та відповідно у значно меншому розмірі.

Проте, Відповідач не скористався своїм правом та не вжив відповідних заходів , які б сприяли уникненню від нарахування Позивачем 3 % річних та інфляційних витрат, або ж сприяли їх нарахуванню, але за менший період, у меншому розмірі.

Отже, як підсумок із вищенаведеного та з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 р. по справі №902/417/18, суд приходить до висновку що у справі №905/483/25 розмір заявлених ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН» до стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, який у загальному розмірі складає 12?609,00 грн., відповідає розміру, встановленому законом, що в свою чергу, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, свідчить про відсутність підстав для зменшення 3 % річних та інфляційних витрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

При цьому, зменшення судом розміру стягуваних Позивачем з Відповідача і без того незначних сум донарахованих 3 % річних та інфляційних витрат у справі №905/483/25, беззаперечно призведе до порушення прав ТОВ «ПАРТНЕР ЮКРЕЙН», оскільки ПрАТ «АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» протягом тривалого часу (понад 400 днів) безпідставно та безкоштовно користувався належними Позивачу грошовими коштами .

З урахуванням необхідності дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора, господарський суд відмовляє Відповідачу у зменшенні розміру належних до стягнення з нього 3% річних ті інфляційних втрат.

Що заяви Відповідача по зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи доводи цієї заяви Відповідач пояснив, що відповідно до частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката повинен бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, включаючи репутаційні наслідки або наявність публічного інтересу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц наголошено, що при визначенні розміру компенсації витрат на правничу допомогу суд повинен ураховувати критерії реальності, необхідності та розумності таких витрат, з урахуванням конкретних обставин справи, а також фінансового становища сторін.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що витрати на правничу допомогу, заявлені позивачем у розмірі 5 000,00 грн, є завищеними, та просить суд зменшити їх до обґрунтованого рівня 2 000,00 грн, з огляду на наступні обставини:

1. Малозначність справи. Розгляд справи стосується виключно нарахування 3% річних та інфляційних втрат, без вирішення питання щодо наявності чи розміру основного боргу. Спір не є складним ані з фактичного, ані з правового погляду.

2. Нескладність підготовки позовної заяви. Позовна заява є типовою за змістом і структурою, викладена на чотирьох сторінках, не містить складних аргументів або нових правових позицій, а її підготовка не вимагала значного часу чи інтелектуальних зусиль.

3. Складне фінансове становище відповідача. ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» перебуває у критичному фінансовому стані внаслідок повного знищення виробничих потужностей, що об`єктивно обмежує його платоспроможність, у тому числі щодо покриття додаткових судових витрат.

З урахуванням зазначених обставин, відповідач просить суд зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу, заявлену позивачем, з 5 000,00 грн до 2 000,00 грн як таку, що відповідає критеріям необхідності, розумності та співмірності.

Позивачем разом із позовною заявою по справі №905/483/25 було заявлено про розподіл судових витрат в розмірі 5000,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником до матеріалів справи надані копії наступних документів:

- Договору про надання правової (правничої) допомоги від 22.02.2021 року;

- Додаткової угоди № 1 від 01.06.2022 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 22.02.2021 року;

- Акту № 1 від 02.05.2025 приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги адвокатом до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 22.02.2021 року;

- Рахунку № 1 від 02.05.2025;

- Платіжна інструкція № 175 від 06.05.2025;

- ордеру про право на надання правничої допомоги;

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю

22.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Декор» (нині - ТОВ «Партнер Юкрейн», надалі - клієнт) та Адвокатським бюро «Анастасії Дударенко» (надалі - виконавець) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до п.1.1 якого, виконавець приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомоги щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснення з правових питань; складання претензій, звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо, з будь-яких питань.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що у випадку представництва інтересів клієнта у конкретній справі, сторони можуть укласти відповідну додаткову угоду до даного договору, в якій врегулювати конкретні питання, які стосуються відповідної справи.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 договору передбачено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує виконавцю за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами з розрахунку 1000грн за кожну годину роботи. З урахуванням особливостей конкретної справи, сторони у відповідній додатковій угоді в рамках п.1.2 даного договору, можуть узгодити інший порядок та розмір оплати, в т.ч. передбачити «гонорар успіху» тощо. Сторони погодили, що час виконання послуг за даним договором розраховується виконавцем самостійно в межах розумності строків. Розрахунки за даним договором проводяться з обов`язковим укладенням акту прийому-передачі виконаних робіт.

Цей договір діє з моменту погодження сторонами усіх істотних умов та підписання сторонами тексту договору та додатків (додаткових угод) до нього (п.4.1 договору). Договір діє до 31.12.2025 року (п.4.2 договору).

Додатковою угодою №1 від 01.06.2022 до договору про надання правової допомоги від 22.02.2021, сторони внесли зміни до договору в частині найменування клієнта, у зв`язку з його зміною, на підставі протоколу №1805 загальних зборів учасників від 18.05.2022 року.

Відповідно до акту №1 приймання-передачі послуг з надання правової допомоги адвокатом від 02.05.2025 до договору про надання правової (правничої) допомоги адвокатом від 22.02.2021, адвокат з 30.04.2025 по 02.05.2025 на виконання умов договору надав Клієнту юридичні послуги відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги адвокатом від 22.02.2021 року, а Клієнт прийняв надані послуги. Всього до сплати за надані Адвокатом послуги за Актом № 1 від 02.05.2025 до Договору про надання правової (правничої) допомоги адвокатом від 22.02.2021 року -5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок. Жодних претензій Клієнт до Адвоката не має.

Адвокатським бюро «Анастасії Дударенко» виставлено ТОВ «Партнер Юкрейн» рахунок №1 від 02.05.2025 на суму 5 000,00грн.

Згідно платіжної інструкції від 06.05.2025 №175 ТОВ «Партнер Юкрейн» перераховано на рахунок АБ «Анастасії Дударенко» 5 000,00грн, з призначенням платежу: за юридичні послуги, згідно рах№1 від 02.05.2025 без ПДВ.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 16 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 зазначеного Закону).

За приписами статті 123 Господарського процесуального кодексу України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Згідно з положеннями ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч.2 ст.126 ГПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до приписів ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що розмір судових витрат, понесених стороною під час розгляду справи, встановлюється судом на підставі відповідних доказів.

При здійсненні розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 ГПК України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду позивач надав суду договір про надання правової допомоги, докази сплати послуг та акт приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України).

За змістом ч.5 ст.126 ГПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, якщо їх розмір не відповідає вимогам ч.4 даної статті.

У поданому відзиві відповідач просить зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 2000,00грн (посилаючись на те, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є завищеним та неспівмірним, оскільки спір, який виник між сторонами є спором незначної складності, та з урахуванням ціни позову віднесений до категорії малозначних, до того ж, у спорах такого характеру, за відсутності особливостей у спірних правовідносинах, відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо факту поставки товару, судова практика є сталою та спірні правовідносини не передбачають дослідження великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів.

При визначені суми відшкодувань суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, якав кожному конкретному випадку оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідження доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу.

За умовам договору про правову допомогу розмір гонорару, який клієнт сплачує виконавцю визначається сторонами з розрахунку 1000,00 грн за кожну годину роботи, у зв`язку з чим позивачем заявлено 5000,00 грн за 5 годин роботи.

Дослідивши акт приймання-передачі послуг з надання правової допомоги, суд встановив, що послуга складається з написання тексту позовної заяви, на що втрачено 5 годин, у зв`язку з чим ця послуга оцінюється у 5000,00 грн. В підтвердження витрат позивачем надана копія платіжної інструкції.

Враховуючи критерії, визначені статтею 126 Господарського процесуального кодексу України, а також обсяг і характер наданих адвокатом послуг (зокрема, підготовка позовної заяви та супровід справи), суд дійшов висновку, що витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн є обґрунтованими, співмірними, розумними та пропорційними обсягу наданих послуг, а відтак підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Приймаючи до уваги, що спір виник з вини ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на Відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (85300, Донецька обл., Покровський р-н, місто Покровськ, вул.Торгівельна, будинок 106А, кабінет 107; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Юкрейн» (49000, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Будівельників, буд.34, ) суму заборгованості в розмірі 12 609,00 грн, яка складається з 3 % річних в розмірі 2 382,47 грн та інфляційних витрат в розмірі 10 226,53 грн, за несвоєчасну сплату вартості Товару за Договором №579/20К від 14.08.2020 та Специфікації №8 від 14.01.2022, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (85300, Донецька обл., Покровський р-н, місто Покровськ, вул.Торгівельна, будинок 106А, кабінет 107; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Юкрейн» (49000, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Будівельників, буд.34, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Рішення складено та підписано 14.07.2025.

Суддя Е.В. Зекунов