ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2025 р. Справа№ 910/13674/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Сибіги О.М.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьмінської О.Р.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 11.06.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 (повний текст складено 12.02.2025)

у справі № 910/13674/24 (суддя - Т.М. Ващенко)

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма"

про стягнення 1 877 067, 47 грн,

ВСТАНОВИВ:

Київська міська рада звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" про стягнення 1 877 067,47 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,3200 га, кадастровий номер :78:094:0006, яка розташована по просп. Володимира Івасюка (Героїв Сталінграда), 8а (літера Б) в Оболонському районі міста Києва за період з 14.10.2021 по 16.05.2024.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" на користь Київської міської ради 1 699 299, 58 грн безпідставно збережених коштів та 20 391, 60 грн судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 03.03.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Товариство з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/13674/24, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/13674/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що у матеріалах справи відсутній як витяг про нормативну грошову оцінку земельних ділянок за період з 14.10.2021 по 22.03.2024 року. За витягами з ДЗК, які надано Позивачем разом із позовною заявою, дата проведення нормативної грошової оцінки за земельними ділянками - 09.01.2020 та 22.03.2024 року. За відсутності проведення такої оцінки взагалі розрахунок суми за цей період є безпідставним.

Апелянт вказує, що стосується території міста Києва з урахуванням переліку територій, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 не підлягає сплаті плата за землю за період з 01.03.2022 по 31.12.2022.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що суми плати за період з 01.06.2022 р. по 31.12.2022 р. включено Позивачем до розрахунку безпідставно, оскільки під час цього періоду землекористувачі були звільнені від орендної плати за землю.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/13674/24 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма", що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі.

11.03.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2025, а саме докази сплати судового збору на суму 30 587, 39 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №646 від 11.03.2025.

Суддя Тищенко О.В. 13.03.2025 перебувала у відпустці.

Суддя Сибіга О.М. з 13.03.2025 по 15.03.2025 перебував у відрядженні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/13674/24. Витребувано матеріали справи № 910/13674/24 у Господарського суду міста Києва. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/13674/24 у судовому засіданні 09.04.2025.

31.03.2025 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Київської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, який вмотивований тим, що ставка орендної плати визначається за період 14.10.2021-31.12.2021 -відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2021 рік» від 24.12.2020 № 24/24; 01.01.2022-31.12.2022 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» від 09.12.2021 № 3704/3745; 01.01.2023-31.12.2023 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2023 рік» від 08.12.2022 № 5828/5869; 01.01.2024-16.05.2024 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2024 рік» від 14.12.2023 № 7531/7572, де визначені розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки). До земель з видом цільового призначення - 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови застосовується ставка орендної плати - 10% (за винятком 2021 року, де така ставка була визначена 3%).

Відзив вмотивовано тим, що спірна земельна ділянка розташована на території м. Києва, Відповідач мав право не нараховувати та не сплачувати орендну плату за період з 01 березня по 31 грудня 2022 р. не відповідає положенням законодавства та практиці Верховного Суду.

Київська міська рада вказує, що нею правомірно включено період з 24.02.2022 по 30.04.2022 (як і до 31.12.2022, про який помилково зазначає відповідач) до своїх розрахунків суми, яка підлягає стягненню в межах даної справи, адже відповідач в цей період не являвся власником, постійним користувачем або орендарем Земельної ділянки та суд першої інстанції на законних підставах задовольнив такі позовні вимоги Київської міської ради.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 призначено до розгляду в судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/13674/24 на 07.05.2025.

07.05.2025 розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Гончарова С.А. з у відпустках з 28.04.2025 по 09.05.2025, з 12.05.2025 по 18.05.2025, суддя Тищенко О.В. перебувала у відпустці з 28.04.2025 по 09.05.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 призначено до розгляду у судовому засіданні справу № 910/13674/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 на 11.06.2025

У судове засідання, що відбулось 11.06.2025 з`явились представники позивача та відповідача, надали свої пояснення щодо суті спору та просили задовольнити вимоги викладені в їх процесуальних документах.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Рішенням Київської міської ради №7883/7924 від 29.02.2024 вирішено передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" в оренду на 10 років земельну ділянку площею 0,3200 га (кадастровий номер :78:094:0006) для експлуатації та обслуговування будівлі поливочної станції (код виду цільового призначення - 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) на просп. Володимира Івасюка (Героїв Сталінграда), 8а (літера Б) в Оболонському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - Земельна ділянка), у зв`язку із набуттям права власності на нерухоме майно (право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 вересня 2017 року, номер запису про право власності: 22521918).

Пунктом 3.8 вказаного рішення зобов`язано ТОВ "Сан-Сігма" сплатити кошти за користування земельною ділянкою з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на ній, до моменту реєстрації права оренди на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно з розрахунком, який є невід`ємною частиною договору оренди земельної ділянки.

На підставі вказаного рішення 16.05.2024 між Київською міською радою та ТОВ "Сан-Сігма" укладено договір оренди Земельної ділянки №1076.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідачем не виконано умови пункту 3.8 вказаного рішення та не сплачено кошти за користування земельною ділянкою з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на ній, до моменту реєстрації права оренди на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що і зумовило подання даного позову.

Відповідач заперечуючи проти позову вказував, що позивачем не надано до матеріалів справи витяг про нормативну грошову оцінку земельних ділянок за період з 14.10.2021 по 22.03.2024, які є підставою для здійснення розрахунків, а за витягами з ДЗК, які надано разом із позовною заявою, дата проведення нормативної грошової оцінки за земельними ділянками - 09.01.2020 та 22.03.2024. Водночас за відсутності проведення такої оцінки взагалі розрахунок суми за цей період є безпідставним; позивачем не наведено розрахунок орендної плати із застосування коефіцієнтів, визначених ст. 289 Податкового кодексу України; суми плати за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 включено до розрахунку безпідставно, оскільки під час цього періоду землекористувачі були звільнені від орендної плати за землю; не підлягає врахуванню сума розрахована за період з 14.10.2021 по 01.03.2022 та за період з 01.01.2023 по 22.03.2024 взагалі, оскільки в зазначених періодах не було визначено нормативну грошову оцінку земельних ділянок, та така оцінка проведена 22.03.2024; за 16.05.2024 не підлягає врахуванню сума 2 291,51грн, так як цього дня сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки. Таким чином, за висновком відповідача з нього підлягає стягненню лише сума 128 324,68 грн за період з 22.03.2024 по 15.05.2024.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

При цьому законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату - платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Водночас Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 та № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17 та у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 Верховний Суд зазначив, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Як вбачається з інформаційної довідки від 25.10.2024 № 400874425 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач є власником нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 0,3200 га, кадастровий номер :78:094:0006, а саме: будівля поливочна станція (літ. Б) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) загальною площею 465,5 кв.м, складовими частинами якого є: літ. Б - поливочна станція, №1 - підземна інженерна споруда з резервуаром (розміром 40х64).

Таке нерухоме майно набуто відповідачем за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 26.09.2017 № 1548 (право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 вересня 2017 року, номер запису про право власності: 22521918).

Рішенням Київської міської ради №7883/7924 від 29.02.2024 передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" означену земельну ділянку в оренду на 10 років. Договір оренди Земельної ділянки №1076 укладено сторонами 16.05.2024.

Таким чином, відповідач, як власник об`єкта нерухомого майна, зокрема, у період з 14.10.2021 по 16.05.2024, користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування нею, відтак він є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно із частинами 1, 3 - 4 та 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій, сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі №922/3463/19.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив такий правовий висновок: у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 ЦК України (пункт 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №910/8770/19, пункт 7.10 постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20).

Суд зазначає, що основою для визначення для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель. Відповідно до частини 2 статті 20 і частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Положення Податкового кодексу України і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20, з огляду на те, що земельним законодавством та Податковим кодексом України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98 - 103 Господарського процесуального кодексу України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Згідно з пунктом 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Індекс споживчих цін встановлюється Державною службою статистики України, є загальнодоступним, розміщується на їх офіційному сайті, а тому не потребує доказування. Відповідно до інформації з офіційного сайту Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, адже саме цей орган уповноважений реалізовувати державну політику у сфері земельних відносин (https://land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyunormatyvnoyi-groshovoyi-oczinky-zemel-za-2023-rik/) значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 2020 роки - 1,0; 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь).

При визначенні нормативно-грошової оцінки позивачем було враховано витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-024 (дата формування витягу 22.03.2024); положення статті 289 Податкового кодексу України з урахуванням відповідних коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель; у разі, якщо в період 14.10.2021-16.05.2024 код виду цільового призначення земельної ділянки був визначений 03.15 (для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) за розрахунковий період не змінювався (дата державної реєстрації земельної ділянки відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.10.2024 № НВ-024 - 09.12.2013).

Нормативна грошова оцінка Земельної ділянки за 2024 рік визначалась на підставі витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-024 (дата формування витягу 22.03.2024).

В свою чергу, нормативна грошова оцінка Земельної ділянки за 2021-2023 роки розраховувалась з врахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель на відповідний рік. Ставка орендної плати визначається за період 14.10.2021-31.12.2021 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради "Про бюджет міста Києва на 2021 рік" від 24.12.2020 № 24/24; 01.01.2022-31.12.2022 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради "Про бюджет міста Києва на 2022 рік" від 09.12.2021 №3704/3745; 01.01.2023-31.12.2023 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради "Про бюджет міста Києва на 2023 рік" від 08.12.2022 № 5828/5869; 01.01.2024-16.05.2024 - відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради "Про бюджет міста Києва на 2024 рік" від 14.12.2023 № 7531/7572, де визначені розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки).

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані, доводи скаржника про те, що за відсутності проведення нормативно грошової оцінки взагалі розрахунок суми за період з 14.10.2021 по 22.03.2024 року є безпідставним.

Земельна ділянка з кадастровим номером :78:094:0006 належить до земель з видом цільового призначення - 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, отже, застосовується ставка орендної плати - 3% у 2021 році та 10% з 2022 року.

Скаржник, як в суді першої інстанції так і у суді апеляційної інстанції вказує на безпідставність нарахування позивачем орендної ставки у 2022 році, посилається на те, що територія міста Києві відносилось до територій, на яких ведуться або велись бойові дії, відповідач був звільнений від обов`язку по сплаті орендної плати за землю у цей час.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної форми власності) за земельні ділянки, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, вся територія міста Києва (код території UA0093317) включена до п. 2.11 підрозділу 2 "Території активних бойових дій" розділу І Переліку № 309 із зазначенням дати початку бойових дій 24.02.2022 та дати завершення бойових дій 30.04.2022.

Таким чином, на підставі абзацу 1 підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України відповідач був звільнений від сплати орендної плати за земельні ділянки за період з 01.03.2022 по 30.04.2022.

Водночас, пунктом 19.13 рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 з урахуванням змін, внесених рішенням Київської міської ради від 13.09.2022 № 5449/5490, установлено мінімальні розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності міської територіальної громади міста Києва при укладанні та внесенні змін до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком 11 до цього рішення. Установлено, що з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року застосовується ставка орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки) в розмірі 0 відсотка.

Отже, на підставі рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 відповідач у період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року мав сплачувати орендну плату за Земельну ділянку в розмірі 0 відсотка від нормативної грошової оцінки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи скаржника у відповідній частині.

Водночас, за наявності укладеного договору оренди в період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року відповідач мав сплатити орендну плату в розмірі 0 відсотка від нормативної грошової оцінки.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про безпідставність нарахування в означений період орендної плати в розмірі 177 767,89 грн, отже судом першої інстанції законно у відмовлено у задоволенні позовних вимог у відповідній частині.

Перевіривши перерахунок безпідставно збережених відповідачем коштів за період користування Земельною ділянкою без укладеного договору оренди з 14.10.2021 по 22.03.2024, колегія суддів погоджується з висновком з суду першої інстанції, що доведеними, такими, що не спростований відповідачем у встановленому законом порядку, є позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" на користь Київської міської ради 1 699 299,58 грн безпідставно збережених коштів.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог Київської міської ради в частині стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" 1 699 299, 58 грн безпідставно збережених коштів. В іншій частині судом першої інстанції правомірно відмовлено.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/13674/24 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Сігма" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/13674/24 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 15.07.2025

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді О.М. Сибіга

О.В. Тищенко