РІШЕННЯ

02 липня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/293/24

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

за участі секретаря судового засідання Касюдик О.О.

розглянув справу

за позовом: Бережанської міської ради

до відповідача: Рятувально-водолазної служби Тернопільської області

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державний реєстратор Шумської міської ради Пилипчук Роман Русланович

про: витребування нерухомого майна нежитлові будівлі рятувально-водолазної станції, які знаходяться за адресою: вул. Набережна, 8, м. Бережани, Тернопільського р-н, Тернопільської область

за участі представників:

позивача: Венчур О.Л. - довіреність;

відповідача: Козак В.І. - посвідчення.

Суть справи:

На розгляді Господарського суду Тернопільської області знаходиться справа за позовом Бережанської міської ради до Рятувально-водолазної служби Тернопільської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державний реєстратор Шумської міської ради Пилипчука Романа Руслановича про витребування нерухомого майна.

Судом відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на те, що внаслідок проведення державної реєстрації припинення права власності Бережанської міської ради на об`єкт нерухомості нежитлові будівлі рятувально - водолазної станції за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, м. Бережани, вул. Набережна, 8 та державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості за Рятувально - водолазною службою Тернопільської області, спірне майно вибуло із законного володіння власника - Бережанської міської ради, а відповідач незаконно, без відповідної правової підстави заволодів ним.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у заяві №б/н (вх.№2467) від 07.04.2025 та запереченнях №б/н (вх.№3464) від 12.05.2025. Зазначає, що Бережанська міська рада є не належним позивачем, її права порушено не було жодним чином. Орган місцевого самоврядування не надав документів та доказів, які б посвідчували належне йому право власності на дане майно. Дане майно ніколи не належало органу місцевого самоврядування. Крім того, державним підприємством "СЕТАМ" були проведені електронні торги, на яких було реалізовано вищезазначене майно, про що було складено та підписано організатором торгів та переможцем Середою Любов`ю Миронівною протокол проведення електронного аукціону (торгів) № 619650 від 06.09.2024.

Третя особа прибуття свого уповноваженого представника у підготовче засідання не забезпечила, причин неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Будь - яких заяв чи клопотань з процесуальних питань не подала.

Справа з технічною фіксацією (звукозапис) судового процесу розглядалась відповідно до ст.222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши представлені докази, заслухавши представника позивача, господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2019 за Бережанською міською радою, на підставі рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2018 року у справі №593/1757/18, було зареєстровано право комунальної власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 105 - нежитлові будівлі рятувально-водолазної станції, загальною площею 206,7 кв. м, які знаходиться за адресою: Тернопільська обл., Тернопільський р-н, м. Бережани, вул. Набережна, 8. Це підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно №375755050 від 24.04.2024.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 17.07.2019 у справі №593/1757/18 зазначене вище судове рішення скасовано, а заяву Бережанської міської ради Тернопільської області про передачу безхазяйного нерухомого майна у комунальну власність залишено без розгляду.

В подальшому, державним реєстратором Шумської міської ради Пилипчуком Романом Руслановичем прийнято рішення №72215997 від 22.03.2024 про державну реєстрацію прав власності на вище вказані нежитлові будівлі рятувально-водолазної станції за Рятувально - водолазною службою Тернопільської області. Підставою для внесення такого запису були: довідка Рятувально-водолазної служби Тернопільської області за №2 від 18.03.2024 та постанова Тернопільського апеляційного суду від 17.07.2019 у справі №593/1757/18.

Бережанська міська рада стверджує, що постанова Тернопільського апеляційного суду від 17.07.2019 не містить вказівки на одночасне визнання, зміну чи припинення права власності на об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю рятувально-водолазної станції. Також вказаною постановою Тернопільського апеляційного суду не надавалася правова оцінка підставам набуття права власності Рятувально-водолазною службою Тернопільської області на вищевказаний об`єкт нерухомості та підставам припинення права власності Бережанською міською радою на вказаний об`єкт нерухомості.

З огляду на що, відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, яким визнано право власності Рятувально-водолазної служби Тернопільської області на вказаний об`єкт.

Довідка, видана заявником - Рятувально-водолазною службою Тернопільської області не може бути належним та достатнім документом на підтвердження факту набуття у власність Рятувально-водолазною службою Тернопільської області спірного об`єкта нерухомості.

З огляду на викладене вище, позивач вважає, що незрозуміло з яких правоустановчих та будь-яких інших документів державний реєстратор Шумської міської ради Пилипчук Р. Р. дійшов висновку щодо державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості за Рятувально-водолазною службою Тернопільської області з одночасним припиненням права власності на вказаний об`єкт нерухомості за Бережанською міською радою.

Окрім того, 16.07.2024 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гулькою Володимиром Ігоровичем при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №62859108 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з Рятувально-водолазної служби Тернопільської області заборгованості в користь фізичних, юридичних осіб, держави, - зареєстровано заявку на ДП "СЕТАМ" для виставлення на реалізацію арештованого майна, а саме: Нежитлові будівлі рятувально-водолазної станції, загальною площею 206,7 кв. м, що знаходяться за адресою Тернопільська область, м. Бережани, вул. Набережна, 8.

26.08.2024 року державним підприємством "СЕТАМ" були проведені електронні торги, на яких було реалізовано вищезазначене майно, про що було складено та підписано організатором торгів та переможцем Середою Любов`ю Миронівною, протокол проведення електронного аукціону (торгів) №619650 від 06.09.2024.

Отже, враховуючи вище наведене, внаслідок проведення державної реєстрації припинення права власності Бережанської міської ради на об`єкт нерухомості нежитлові будівлі рятувально - водолазної станції, відповідач незаконно заволодів спірним майном, що й стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою статті 16 ЦК України, яка кореспондується з частиною другою статті 20 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення ст. 20 ЦК України та принцип диспозитивності господарського судочинства, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Способи захисту права власності врегульовано главою 29 ЦК України, яка передбачає, зокрема, право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387 Цивільного кодексу України).

Витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація) є одним із речово-правових способів захисту права власності.

Цей спосіб захисту полягає у відновленні становища, що існувало до порушення права власності, шляхом повернення майна у володіння власника (титульного володільця) із метою відновлення у власника усього комплексу його правомочностей.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується якщо між власником і володільцем майна немає зобов`язальних (договірних) відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2024 у справі №907/452/20, від 05.09.2023 у справі №910/2722/22, від 25.07.2023 у справі №914/106/22, від 27.06.2023 у справі №916/2851/17.

Таким чином, позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Відтак, предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують (1) право власності на витребуване майно, (2) вибуття його з володіння позивача, (3) перебування його в натурі у відповідача та інше.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування.

У спірних правовідносинах орган місцевого самоврядування своє право власності на витребуване майно обґрунтовує Інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.04.2024 року №375755050, за даними якої:

- 11.05.2017 року органом державної реєстрації спірний об`єкт нерухомості взято на облік як безхазяйне нерухоме майно;

- 19.02.2019 року, на підставі рішення Бережанського районного суду від 28.12.2018 року, серія та номер:2-о/593/86/2018 право власності на будівлі рятувально-водолазної станції державним реєстратором було зареєстровано за Бережанською міською радою.

В свою чергу суд відзначає, що на час вирішення цього спору сталою судовою практикою, сформовано принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне. Тобто, державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №48/340, від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19).

Відтак, суд погоджується із твердженням позивача, що викладене у позовній заяві, про те, що заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно.

Так, у розумінні частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ч.1 ст.328 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, установлених актами цивільного законодавства. Зокрема, в силу статті 335 ЦК України, в порядку та із дотриманням процедур, що врегульовані спеціальним законодавством, за наявності відповідних на те правових підстав, безхазяйна річ може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

На виконання цієї правової норми та приписів статті 333 ЦПК України, рішенням Бережанського районного суду від 28.12.2018 по справі №593/1757/18 будівлі рятувально-водолазної станції, як безхазяйне нерухоме майно, були передані у комунальну власність Бережанській міській раді.

В свою чергу, в силу пункту 9 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майне та їх обтяжень" рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно слугує підставою для державної реєстрації цього права власності. Тобто, таке судове рішення фактично є правовстановлювальним документом.

Інших, перелічених законодавцем у статті 27 наведеного вище нормативно-правового акту правовстановлювальних документів на спірне майно, окрім рішення Бережанського районного суду від 28.12.2018 року, органом місцевого самоврядування суду надано не було.

В той же час, згадане вище судове рішення таким документом являтися також не може, оскільки воно було скасоване постановою Тернопільського апеляційного суду від 17.07.2019, що набрала законної сили.

Правовими наслідками цього, серед інших, в силу частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майне та їх обтяжень" є внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав, у даному разі - права комунальної власності Бережанської міської ради на будівлі рятувально-водолазної станції, як безхазяйне нерухоме майно.

Відтак суд погоджується із висновком Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 25.06.2024 року, у пункті 11 якого зазначено про те, що підстава набуття органом місцевого самоврядування права власності на будівлі рятувально - водолазної була скасована в результаті судового розгляду. Крім того, судом апеляційної встановлено у правовідносинах наявність спору про право, що потребує вирішення. А отже до моменту вирішення такого спору судом достатні підстави вважати, що порушені права скаржника відсутні.

При цьому суд вважає, що за законом, оскарження рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав до Міністерства юстиції України є додатковим механізмом захисту права власності.

Також суд приймає до уваги, що за сформованими у постанові Тернопільського апеляційного суду від 17.07.2019 по справі №593/1757/18 висновками, нежитлові приміщення, які Бережанська міська рада Тернопільської області просила передати у комунальну власність не є безхазяйним майном.

Як наслідок, суд констатує, що у даній справі органом місцевого самоврядування поданими доказами не доведено, що на час звернення з позовом до суду та розгляду судом цієї суперечки, Бережанська міська рада являлася хоч і не неволодіючим, але власником спірного майна.

В той же час, для застосування положень статті 387 Цивільного кодексу України необхідною умовою є доведення позивачем, насамперед, того факту, що він є власником майна. Адже, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність, насамперед, від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном. Тобто, особа яка звертається до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача.

Оскільки у спірних правовідносин цього місця не має, то у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.94 року серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див.рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на встановлені обставини, всі інші доводи та міркування сторін не мають вирішального впливу на результат розгляду спору, тому з урахуванням принципу процесуальної економії не потребують детальної відповіді суду.

Судовий збір, в силу ст.129 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись статтями ст. ст. 20, 42, 46, 73, 74, 76, 79, 91, 123, 129, 183, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повний текст рішення складено 14.07.2025.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко