УХВАЛА

09 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 924/996/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку по вул. Зарічанській, 50 «Буг»

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.03.2025 (суддя Субботіна Л. О.)

і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2025 (головуючий суддя Петухов М. Г., судді Гудак А. В., Мельник О. В.)

у справі № 924/996/24

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку по вул.Зарічанській,50 «Буг»

до Управління житлової політики і майна Хмельницької міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - 1) Акціонерне товариство «Кредобанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - 2) Хмельницька міська рада,

про стягнення 290 490,64 грн,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку по вул. Зарічанській, 50 «Буг» звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Управління житлової політики і майна Хмельницької міської ради про стягнення 290 490,64 грн, з яких: 217 947,13 грн недоотриманого відшкодування частини відсоткової ставки; 72 543,51 грн матеріальних збитків, пов`язаних із надмірною сплатою відсоткової ставки за непогашену частину кредиту за період з 11.06.2023 по 26.04.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач взяв участь у Програмі підтримки ОСББ м. Хмельницького на 2020-2023 роки, затвердженій рішенням Хмельницької міської ради від 17.06.2020 № 40. Така програма була спрямована як допомога ОСББ в впровадженні енергоефективних заходів, які передбачені Програмою підтримки енергомодернізації багатоквартирних будинків «Енергодім» Державної установи «Фонд енергоефективності», шляхом відшкодування частини кредитів та часткового відшкодування відсоткових ставок за залученими кредитами.

Позивач вказав, що з нарахованих банком відсотків за період з 10.06.2021 по 10.06.2023 у розмірі 1 291 884 грн відповідач виплатив лише 1 073 997,30 грн, у зв`язку з чим сума недоотриманого позивачем відшкодування сплачених ним відсотків за кредитом складає 217 947,13 грн.

Також, з огляду несвоєчасну виплату відповідачем відшкодування частини тіла кредиту, спричинило втрати для позивача, пов`язані з надмірною сплатою відсоткової ставки за непогашену частину кредиту за період з 11.06.2023 по 26.04.2024 у розмірі 72 543,51 грн.

06.03.2025 рішенням Господарського суду Хмельницької області, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2025, у задоволенні позову відмовлено повністю.

При ухваленні рішення суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що за період з 05.11.2021 до 10.06.2023 розмір відсотків за отриманим позивачем кредитом, які зобов`язаний був відшкодувати відповідач становив 1 073 997,30 грн, які повністю виплачені відповідачем.

Крім того, суд вказав про відсутність у період з 10.06.2021 по 04.11.2021 (етап виконання підготовчих робіт) у відповідача обов`язку відшкодовувати відсоткову ставку за кредитом, отриманим позивачем.

Суди зазначили, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставин невиконання відповідачем умов Порядку фінансування заходів Програми підтримки ОСББ м. Хмельницького на 2020-2023 роки, зокрема, обставин не здійснення останнім часткового відшкодування відсоткових ставок за залученим кредитом, які сплачені позивачем на впровадження заходів з енергоефективності, як наслідок суди дійшли висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 217 947,13 грн недоотриманого відшкодування частини відсоткової ставки.

Відмовляючи в позові про стягнення 72 543,51 грн збитків, суди вказали, що позивачем не доведено наявності протиправної поведінки відповідача, наявності та розміру понесених збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

24.06.2025 скаржник подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.03.2025 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2025 у справі № 924/996/24.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.

За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.03.2025 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2025 у справі № 924/996/24 і в обґрунтування цієї відмови зазначає про таке.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

Частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Таким чином, правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають вимогам вищенаведеної статті 129 Конституції України та узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення у розмірі 290 490,64 грн, що менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа № 924/996/24 є малозначною.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Скаржник зазначив, що касаційна скарга має може бути прийнята Верховним Судом за умови істотного значення справи для формування єдиної судової практики або при наявності грубих порушень принципів судочинства. Вважає, що справа відповідає таким критеріям, зокрема, у зв`язку з ігноруванням судами фактичної поведінки відповідача, відступом від публічного зобов`язання без повідомлення та належного обґрунтування, відсутністю реакції суду на ознаки бюджетного порушення, а також у зв`язку з системним відхиленням від принципу правової визначеності у діях органу публічної влади, а також зазначив, що справа становить суспільне значення щодо виконання бюджетних програм (підпункти «а» і «в» пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України).

Зазначені доводи скаржника не свідчать про наявність підстав для відкриття касаційного провадження з цих підстав, оскільки саме власне твердження (без належного обґрунтування) скаржника про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також те, що справа має виняткове значення для нього не може бути визнано судом автоматичними підставами, на які поширюється дія положення підпунктів «а» і «в» пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

У поданій касаційній скарзі скаржник не доводить, що спір у справі стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки мотиви скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями та аргументів щодо переоцінки встановлених судом обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Отже, незгода з рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій.

Суд зазначає, учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а - г пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, тому що в іншому випадку буде порушено принцип «правової визначеності».

У подібних правовідносинах заявникам слід враховувати, що Верховний Суд є судом права і використання ним оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи», тощо, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, оскільки у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень і застосування Судом таких повноважень не може вважатися обмеженням доступу особи до процесу правосуддя з огляду на високий статус касаційного суду.

Касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «б», «в» і «г» пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Доводи скаржника зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, необхідності переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

Таким чином законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України і це повністю узгоджується із положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, з урахуванням заперечення проти відкриття касаційного провадженні, а також викладеного, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у цій справі, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку по вул. Зарічанській, 50 «Буг» на рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.03.2025 і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2025 у справі № 924/996/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил