РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.07.2025Справа № 910/4401/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Сидоренка Миколи Володимировича

до Фізичної особи-підприємця Петрунька Євгена Сергійовича

про стягнення 36 733,18 грн.,

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Сидоренко Микола Володимирович (далі - позивач, ФОП Сидоренко М.В.) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Петрунька Євгена Сергійовича (далі - відповідач, ФОП Петруньок Є.С.) грошових коштів у загальному розмірі 36 733,18 грн., з яких: 30 000,00 грн. - сума сплачених позивачем коштів за проведення ремонту автомобіля за договором підряду, укладеним між сторонами у спрощений спосіб, 4 952,91 грн. - інфляційні втрати, 1 780,27 грн. - 3 % річних.

В обґрунтування пред`явлених вимог ФОП Сидоренко М.В. посилався на невиконання відповідачем робіт з ремонту належного позивачу автомобіля за договором підряду, укладеним між сторонами 06.02.2023 року в спрощений спосіб, а також неповернення ФОП Петруньком Є.С. перерахованих йому позивачем коштів у добровільному порядку, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість та виникли підстави для стягнення компенсаційних виплат у вищенаведених розмірах.

Ухвалою від 11.04.2025 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/4401/25 та вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Крім того, цією ухвалою суд встановив відповідачу строк на подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення копії даної ухвали.

30.04.2025 року через систему "Електронний суд" надійшла сформована у цій системі 29.04.2025 року заява відповідача, в якій останній просив суд поновити йому процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву.

У той же час, 30.04.2025 року через систему "Електронний суд" надійшов сформований у цій системі 29.04.2025 року відзив відповідача на позов, в якому останній заперечив проти задоволення вимог позивача. Так, відповідач зазначив, що дійсно, позивач у лютому 2023 року звернувся до нього з метою отримання послуг по ремонту належного позивачеві автомобіля. Оскільки через сильну корозію означений автомобіль потребував капітального кузовного ремонту (заміни порогів, дверних отворів, дверей), сторони досягли домовленості про здійснення ФОП Сидоренком М.В. авансового платежу в розмірі 30 000,00 грн. для проведення відповідачем закупівлі запасних частин, необхідних для початку робіт. У подальшому, в квітні 2023 року відповідач виставив позивачу рахунок № 13/1304-2023 на загальну суму 222 240,00 грн., що включав у себе оплату за матеріали та запчастини, а також фарбувальні та ремонтні роботи, необхідні для ремонту автомобіля. Станом на 13.04.2023 року відповідач закупив шість нових порогів, ремонтні запчастини передніх правих та передніх дверей, а також виконав зварювальні роботи з встановлення цих порогів, влаштуванню нових частин дверних отворів і дверей. Крім того, ФОП Петруньок Є.С. здійснив антикорозійну обробку дна автомобіля, підготовчі роботи для нанесення нового лакофарбового покриття, за власний кошт заґрунтував кузов автомобіля позивача та пофарбував його.

Проте, після виконання відповідачем вищенаведених робіт позивач перестав виходити на зв`язок. Враховуючи те, що відповідач не отримав від ФОП Сидоренка М.В. оплату фактично виконаних та запланованих робіт, ФОП Петруньок Є.С. залишив належний позивачеві автомобіль на найближчій АЗС "ОККО", про що повідомив замовника 17.12.2024 року після виходу останнім на зв`язок.

Відтак, відповідач вказав про те, що позивач неналежно виконав умови укладеного між сторонами договору та ухилився від здійснення оплати за закуплені ФОП Петруньком Є.С. деталі та виконані ним роботи.

Слід зазначити, що на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України копія ухвали від 11.04.2025 року про відкриття провадження у справі № 910/4401/25 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на зареєстровану адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02092, місто Київ, вулиця Волховська, будинок 3, квартира 9. Копія означеної ухвали суду була отримана уповноваженим представником відповідача 19.04.2025 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи поштовим повідомленням з трек-номером 742.

Оскільки відзив ФОП Петрунька Є.С. був сформований у системі "Електронний суд" 29.04.2025 року, тобто на 15 день з дня вручення йому копії ухвали про відкриття провадження у справі № 910/4401/25, суд дійшов висновку про подання відповідачем цієї заяви по суті спору в установлений строк. За таких обставин, суд прийняв до розгляду та долучив поданий відповідачем відзив до матеріалів справи, а також дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду по суті поданого представником ФОП Петрунька Є.С. клопотання про поновлення строку на подання означеної заяви по суті справи.

Інших клопотань чи заяв, у тому числі по суті справи, від сторін до суду не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи пред`явлені вимоги, позивач вказував, що у лютому 2023 року між ним (замовник) та відповідачем (підрядник) було досягнуто домовленості про виконання ФОП Петруньком Є.С. робіт щодо ремонту належного позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 автомобіля - "Mersedes-Benz", реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На виконання означених домовленостей 06.02.2023 року ФОП Сидоренко М.В. передав відповідачу для здійснення ремонту вищевказаний автомобіль за адресою: місто Київ, вулиця Лугова, 2, а ФОП Петруньок Є.С. прийняв наведений транспортний засіб та зобов`язався відремонтувати його за кошти позивача.

Факт прийняття відповідачем в ремонт належного ФОП Сидоренку М.В. автомобіля ФОП Петруньком Є.С. під час розгляду справи не оспорювався та був визнаний у відзиві на позовну заяву.

З матеріалів справи також вбачається, що підрядник виставив позивачу відповідний рахунок-фактуру від 06.02.2023 року № 05/0602/2023 на суму 30 000,00 грн. (з ПДВ) на оплату ремонту кузова авто.

Того ж дня (06.02.2023 року) вказаний рахунок у повному обсязі був оплачений ФОП Сидоренком М.В., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідної платіжної інструкції від 06.02.2023 року № 24 на суму 30 000,00 грн. та виписки з банківського рахунку позивача станом на 06.02.2023 року з відповідним призначенням платежу: "Оплата за ремонт кузова Рахунок № 05/0602-2023 від 06.02.2023 р. Без ПДВ".

У позовній заяві ФОП Сидоренко М.В. вказував, що у період з 06.02.2023 року (з моменту передачі автомобіля в ремонт) і до 17.12.2024 року відповідач повідомляв позивача про те, що він проводить ремонтні роботи транспортного засобу "Mersedes-Benz", реєстраційний номер НОМЕР_2 , хоча строк ремонту був погоджений сторонами у два місяці (до квітня 2023 року). Однак, після спливу двох місяців відповідач перестав виходити на зв`язок, а станція технічного обслуговування, де повинен був проводитися ремонт, не працювала (була зачинена). Лише 17.12.2024 року позивачу вдалося дізнатися про те, що відповідач залишив належний ФОП Сидоренку М.В. автомобіль, не відремонтований підрядником, на території АЗК "ОККО" за адресою: місто Київ, вулиця Лугова, 2а. Прибувши на територію АЗК "ОККО", позивач дійсно виявив там свій транспортний засіб, який мав істотні пошкодження та неналежний санітарний стан, що позбавило позивача можливості у подальшому користуватися та експлуатувати цей транспортний засіб.

Оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань з ремонту автомобіля та відмовився у добровільному порядку повернути сплачені позивачем кошти у розмірі 30 000,00 грн., листом від 25.02.2025 року № 25/02/2025 ФОП Сидоренко М.В. звернувся до ФОП Петрунька Є.С. з вимогою про повернення вищенаведеної суми грошових коштів, а також сплату нарахованих у період з 06.02.2023 року по 25.02.2025 року сум інфляційних втрат та 3 % річних.

Зважаючи на залишення відповідачем означеної вимоги без задоволення, ФОП Сидоренко М.В. вирішив звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

При цьому, згідно зі статтею 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 640 та частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За приписами частини 2 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що у лютому 2023 року між позивачем (замовник) та відповідачем (підрядник) було досягнуто домовленості (укладено договір у спрощений спосіб) щодо виконання ФОП Петруньком Є.С. робіт з ремонту належного позивачу автомобіля - "Mersedes-Benz", реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

За умовами частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Суд звертає увагу на те, що досягнення між сторонами згоди щодо виконання ФОП Петруньком Є.С. робіт з ремонту належного позивачу автомобіля - "Mersedes-Benz", реєстраційний номер НОМЕР_2 відбулося в усній формі без оформлення письмового договору, яким були б зафіксовані конкретна ціна означеного правочину, а також чіткий перелік робіт за цією угодою.

У той же час, зі змісту наявних у матеріалах справи копій рахунку-фактури від 06.02.2023 року № 05/0602/2023 на суму 30 000,00 грн. (з ПДВ), виставленого на оплату вартості ремонту кузова авто, а також платіжної інструкції від 06.02.2023 року № 24 на суму 30 000,00 грн. та виписки з банківського рахунку позивача станом на 06.02.2023 року з відповідним призначенням платежу: "Оплата за ремонт кузова Рахунок № 05/0602-2023 від 06.02.2023 р. Без ПДВ", вбачається, що сторони погодили здійснення відповідачем робіт з ремонту кузова автомобіля "Mersedes-Benz", реєстраційний номер НОМЕР_2 , за ціною 30 000,00 грн. Докази, які спростовуються вищенаведені обставини, у матеріалах справи відсутні.

При цьому, суд врахував надану відповідачем копію рахунку-фактури від 13.04.2023 року № 13/1304-2023 на суму 222 240,00 грн. (з ПДВ) на оплату матеріалів та запчастин, а також фарбувальних та ремонтних робіт. Однак, наведений документ не свідчить про погодження між сторонами вартості виконуваних ФОП Петруньком Є.С. робіт з ремонту належного позивачу автомобіля "Mersedes-Benz", реєстраційний номер НОМЕР_2 , зокрема, вартістю 222 240,00 грн. (чи 253 240,00 грн. тощо). Крім того, матеріали справи взагалі не містять доказів на підтвердження виставлення позивачу цього рахунку-фактури, а сам рахунок не містить підпису та/або відтиску печатки відповідача.

При цьому, суд звертає увагу на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження обґрунтованості посилань відповідача на те, що станом на 13.04.2023 року він закупив шість нових порогів, ремонтні запчастини передніх правих та передніх дверей, виконав зварювальні роботи з встановлення цих порогів, влаштуванню нових частин дверних отворів і дверей, здійснив антикорозійну обробку дна автомобіля, підготовчі роботи для нанесення нового лакофарбового покриття, а також за власний кошт заґрунтував кузов автомобіля позивача та пофарбував його.

За умовами статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як було зазначено вище, 06.02.2023 року позивач у повному обсязі оплатив виставлений відповідачем рахунок від 06.02.2023 року № 05/0602-2023, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідної платіжної інструкції від 06.02.2023 року № 24 на суму 30 000,00 грн. та виписки з банківського рахунку позивача станом на 06.02.2023 року з відповідним призначенням платежу: "Оплата за ремонт кузова Рахунок № 05/0602-2023 від 06.02.2023 р. Без ПДВ".

Судом визначено правову природу сплаченої суми коштів саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.

Правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором не змінюється і залишається такою до моменту, коли сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

Відповідно до статті 849 Цивільного кодексу України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Згідно з частиною 2 статті 852 Цивільного кодексу України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

За умовами частин 1, 2 статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ні у двомісячний строк з моменту передачі йому належного позивачу автомобіля в ремонт (як на те посилався ФОП Сидоренко М.В. у позовній заяві), ні в інший розумний строк (відповідно до суті взятого на себе зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту), ввірені йому роботи не виконав, залишивши належний позивачеві автомобіль на АЗС "ОККО" (за адресою: місто Київ, вулиця Лугова, 2а), про що повідомив замовника лише 17.12.2024 року.

Відповідно до частини 3 статті 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Як було зазначено вище, враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з ремонту автомобіля та відмову в добровільному порядку повернути сплачені позивачем кошти у розмірі 30 000,00 грн., листом від 25.02.2025 року № 25/02/2025 ФОП Сидоренко М.В. звернувся до ФОП Петрунька Є.С. з вимогою про повернення вищенаведеної суми грошових коштів, а також сплату нарахованих у період з 06.02.2023 року по 25.02.2025 року сум інфляційних втрат та 3 % річних.

Суд звертає увагу на те, що днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки статтею 530 Цивільного кодексу України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому, якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов`язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв`язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред`явленою.

Враховуючи подані позивачем докази направлення ФОП Петруньку Є.С. вимоги про повернення сплаченої суми коштів у розмірі 30 000,00 грн., зважаючи на відсутність у матеріалах справи документів, що свідчать про непред`явлення позивачем цієї вимоги, а також беручи до уваги дату оформлення підприємством поштового зв`язку повідомлення про неможливість вручення наведеного поштового відправлення відповідачу (трек-номер 247) - 13.03.2025 року, суд дійшов висновку про те, що першим днем прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з повернення позивачу сплачених ним за невиконані роботи коштів у сумі 30 000,00 грн., у розумінні частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, є 21.03.2025 року, тобто дата закінчення семиденного строку, обрахованого починаючи від дня пред`явлення вимоги (яким у даному випадку є 13.03.2025 року).

Судом взято до уваги, що на час розгляду спору відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження виконання ним робіт на суму 30 000,00 грн., як і доказів, які свідчать про повернення ним ФОП Сидоренку М.В. означеної суми грошових коштів. Такі докази відсутні й у матеріалах справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що заявлена ФОП Сидоренком М.В. позовна вимога про стягнення з відповідача суми коштів у розмірі 30 000,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 1 780,27 грн., нарахованих з 06.04.2023 року по 28.03.2025 року на суму 30 000,00 грн., а також 4 952,91 грн. інфляційних втрат, нарахованих на означену суму коштів протягом квітня 2023 року - лютого 2025 року, суд зазначає таке.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 року в справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 року в справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Відповідно до встановлених судом обставин справи, за змістом статті 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувані позивачем з відповідача суми 3 % річних та інфляційних втрат від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування компенсаційних виплат на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року в справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 року в справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 року в справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) та інших.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 року в справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16.05.2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої Цивільного кодексу України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої Цивільного кодексу України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Разом із тим, як було зазначено вище, документально підтверджене волевиявлення позивача на повернення сплачених ним коштів за невиконані відповідачем роботи з ремонту автомобіля фактично було виражене у направленні на адресу ФОП Петрунька Є.С. вимоги від 25.02.2025 року № 25/02/2025 про повернення сплаченої суми коштів у розмірі 30 000,00 грн.

Отже, першим днем прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з повернення позивачу цих коштів, у розумінні частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, стало 21.03.2025 року, тобто дата закінчення семиденного строку, обрахованого починаючи від дня пред`явлення вимоги (яким у даному випадку є 13.03.2025 року).

За таких обставин, обґрунтованою сумою 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за прострочення повернення ФОП Петруньком Є.С. коштів, є 3 % річних у сумі 19,73 грн., нараховані у період з 21.03.2025 року (перший день прострочення виконання грошового зобов`язання) по 28.03.2025 року (кінцева дата нарахування, вказана позивачем у його розрахунку) на суму основного боргу в розмірі 30 000,00 грн.

Разом із тим, враховуючи дійсний період прострочення відповідача, інфляційна складова у даному випадку не враховується з огляду на правила математичного округлення періоду прострочення (прострочення склало 7 календарних днів).

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь ФОП Сидоренка М.В. підлягає 19,73 грн. 3 % річних, тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з ФОП Петрунька Є.С. 1 760,54 грн. 3 % річних та 4 952,91 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження належного виконання ремонтних робіт чи повернення спірної суми грошових коштів.

За таких обставин, позовні вимоги ФОП Сидоренка М.В. підлягають частковому задоволенню, з урахуванням вищенаведеного.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Петрунька Євгена Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Фізичної особи-підприємця Сидоренка Миколи Володимировича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. попередньої оплати, 19 (дев`ятнадцять) грн. 73 коп. 3 % річних, а також 2 474 (дві тисячі чотириста сімдесят чотири) грн. 59 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 14.07.2025 року.

Суддя В.С. Ломака