РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.06.2025Справа № 910/13244/24

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Попова В`ячеслава Євгеновича ( АДРЕСА_1 )
доКиївську міську раду (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Київська міська державна адміністрація (03680, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31)
простягнення 403 571 грн 06 коп.
Представники сторін:
від позивачане з`явився
від відповідачаГриник М.С.
від третьої особине з`явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.10.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Попова В`ячеслава Євгеновича з вимогами до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Солом`янського району міста Києва про стягнення 403 571 грн 06 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що внаслідок падіння дерева, балансоутримувачем якого є відповідач, майну позивача було нанесено шкоду, яка в порядку статті 1166 Цивільного кодексу України підлягає відшкодуванню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2024 позовну заяву залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, оскільки до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

01.11.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 відкрито провадження у справі № 910/13244/24 та прийнято позовну заяву до розгляду, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.12.2024.

18.11.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

09.12.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли відповідь та відзив та клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

18.12.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача.

19.12.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

20.12.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

07.01.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення.

07.01.2025 до Господарського суду міста Києва від Національної поліції України надійшли копії адміністративних матеріалів.

Підготовче засідання, призначене на 16.12.2024, не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про призначення підготовчого засідання на 03.02.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про оголошення перерви в підготовчому засіданні на 17.02.2025.

13.03.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

03.02.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли клопотання про витребування доказів та клопотання про проведення засідання за відсутності учасника справи.

17.02.2025 Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про проведення засідання за відсутності учасника справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2025 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про оголошення перерви в підготовчому засіданні на 17.02.2025.

07.03.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

10.03.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення, клопотання про проведення засідання за відсутності учасника справи та клопотання про залучення співвідповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про оголошення перерви в підготовчому засіданні на 24.03.25.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 клопотання Фізичної особи-підприємця Попова В`ячеслава Євгеновича про залучення співвідповідача від 18.12.2024 та від 10.03.2025 залишено без розгляду.

24.03.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

У підготовчому засіданні 24.03.25 судом оголошено перерву на 07.04.2025.

07.04.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заяви про проведення засідання за відсутності учасника справи, клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем та уточнена позовна заява.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 замінено відповідача - Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Солом`янського району міста Києва на належного відповідача Київську міську раду, підготовче засідання призначено на 12.05.2025.

09.05.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заява про проведення засідання за відсутності учасника справи, відповідь на відзив та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 залучено до участі у справі Київську міську державну адміністрацію в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 26.05.2025.

16.05.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

19.05.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення.

26.05.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заява про проведення засідання за відсутності учасника справи та клопотання про залучення співвідповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 клопотання Фізичної особи-підприємця Попова В`ячеслава Євгеновича про залучення співвідповідача від 26.05.2025 залишено без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 09.06.2025.

28.05.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

30.05.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

09.06.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заява про проведення засідання за відсутності учасника справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.06.2025.

23.06.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заява про проведення засідання за відсутності учасника справи.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання 23.06.2025 не з`явились.

В судове засідання 23.06.2025 з`явився представник відповідача та надав пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просить суд відмовити позивач в задоволенні позову.

У судовому засіданні 23.06.2025 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін та розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.08.2024 приблизно о 06 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Тополева, буд. 3, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу JEEP, державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , внаслідок падіння дерева на транспортний засіб.

Відповідно до Висновку № 346/09-24 від 09.09.2024 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу "JEEP", державний номер НОМЕР_1 , складає 399 571 грн 06 коп. Крім того, власником автомобіля "JEEP", державний номер НОМЕР_1 , були понесені додаткові витрати в розмірі 4 000 грн 00 коп. на оплату послуг з визначення вартості матеріального збитку.

18.09.2024 між ОСОБА_1 (первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем (новий кредитор) укладено договір № 18/09/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування завданих первісному кредитору у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу "JEEP", державний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 22.08.2024.

За твердженням позивача, відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про права власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :72:098:0005, яка розташована за адресою м. Києві го вул. Тополева, буд. 3, цільовим призначення земельної ділянки є "12.04 Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства"; вид використання "Для експлуатації та обслуговування будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства" та інформація щодо форми власності - відсутня.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що з огляду на те, що дерево, з якого впала гілка на автомобіль, було розташовано на землі, власником якої є територіальна громада міста Києва, тому обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу шкоди слід покласти саме на Київську міську раду до відання якої відповідно до норм чинного законодавства належать належить організація благоустрою населених пунктів; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій; організація озеленення, та яким не було належним чином забезпечено організацію роботу з питань благоустрою, а саме щодо обліку зелених насаджень, здійснення їх інвентаризації, проведення періодичних оглядів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. До збитків віднесено: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка заподіяла шкоду. Отже, для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 Цивільного кодексу необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

г) вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Водночас у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Крім того, статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" благоустрій - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" перебачено що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 9 статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, їх озелененням, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою.

За приписами частин 1, 2 статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Пунктом 5 частини 2 статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" передбачено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 № 105, визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини.

Правилами № 105 визначено, що балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.

Відповідно до пункту 3.1 Правил № 105 до об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів, зокрема, належать зелені насадження прибудинкової території.

Пунктом 3.2 Правил № 105 до елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі, снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.

Згідно із пунктом 5.2 Правил № 105 балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта.

При цьому, пунктом 5.5 вказаних Правил № 105 передбачено, що відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Згідно із пунктом 3.1.4 Правил благоустрою міста Києва, прийнятих рішенням Київської міської ради № 1051/1051 від 25.12.2008, (далі - Правила № 1051/1051) утримання та благоустрій територій, підприємств, установ, організацій та присадибних ділянок громадян, прибудинкових територій багатоквартирних та малоповерхових житлових будинків, належних до них будівель та споруд проводиться власником або балансоутримувачем цього будинку, або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачами укладені відповідні договори на утримання та благоустрій прибудинкових територій.

Відповідно до підпункту 7 пункту "а" частини 1 статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Таким чином, організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень належить до відання саме виконавчого органу міської ради.

Такий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 2-1474/11-ц.

Відповідно до пункту 9.2 Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 та пункту 5.5 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 № 105 відповідальність за збереження зелених насаджень і належних догляд за ними на прибудинкових територіях багатоквартирних житлових будинків покладається на балансоутримувачів цього будинку.

Позивач не надав суду жодного доказу, необхідного для встановлення точного місцезнаходження (на прибудинковій території чи поза її межами) дерева, яке впало на автомобіль "JEEP", державний номер НОМЕР_1 .

Доводи щодо відсутності належної організації зі сторони Київської міської ради благоустрою, утримання зелених насаджень на землях територіальної громади міста Києва, з посиланням на не визначення балансоутримувача, ґрунтуються виключно на припущенні позивача та не підтверджені матеріалами справи.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Водночас зі змісту частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Тому спростування цієї вини є процесуальним обов`язком її заподіювача.

Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Позивач жодним доказом не довів неправомірність поведінки (дії чи бездіяльності) відповідачів, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах відповідного законодавства щодо благоустрою та утримання зелених насаджень. Позивачем не доведено які саме дії чи бездіяльність кожного з відповідачів або спільно призвели до події.

Заявлені вимоги ґрунтуються виключно на припущенні позивача щодо бездіяльності Київської міської ради по визначенню відповідальної особи за доглядом за деревом, внаслідок падіння якого спричинена шкода, оскільки, жодний наявний у справі доказ не вказує на місце зростання та розташування дерева до падіння.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зауважує, що за приписами статей 77, 78, 87 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи; на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Тоді, як суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачем не надано суду відповідних доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди власнику транспортного засобу "JEEP", державний номер НОМЕР_1 , внаслідок протиправної поведінки відповідачів, наявності причинного зв`язку між поведінкою відповідача та шкодою, не спростовано відсутність вини відповідача у спричиненні шкоди автомобілю падінням дерева.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про не доведеність позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами відповідно до норм статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України наявність всіх елементів складу правопорушення для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди, а тому позовні вимоги у даній справі не підлягають задоволенню.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2, 4 ст. 48, ст. 123, п. 1 ч.1, ч. 4 ст. 231, ст. 234, ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 04.07.2025

Суддя Н.Плотницька