ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" липня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1258/25

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ЮТО" (65005, м. Одеса, вул. Дальницька, буд. 25, )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ» (65101, м. Одеса, вул. Комарова Михайла, буд. 10, )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Коротков С.О.

Представники сторін:

Від позивача: Контоністов М.О. в порядку самопредставництва;

Від відповідача: не з`явився;

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "КОМПАНІЯ ЮТО" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ» про стягнення основної заборгованості у розмірі 1 360 000 грн, інфляційних втрат у розмірі 10 880 грн, пені у розмірі 70 794 грн 52 коп., 3% річних у розмірі 7 153 грн 97 коп.

Ухвалою суду від 02.04.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/1258/25, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.05.2025р. Ухвалою суду від 02.05.2025р. відкладено підготовче засідання на 22.05.2025р. Ухвалою суду від 22.05.2025р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 08.07.2025р.

Позивач - ТОВ "КОМПАНІЯ ЮТО", позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач - ТОВ «НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ», не скористався своїм правом на судовий захист, відзив на позовну заяву до суду не надав.

Ухвали суду по справі направлялись до електронного кабінету відповідача, що підтверджується довідками про доставку електронного документу.

Згідно ч. 9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач у справі зазначає, що між ТОВ «НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ» (Постачальник) та ТОВ "КОМПАНІЯ ЮТО" (Споживач) було укладено Договір № 160/2021-Е про постачання електричної енергії споживачу від 10.09.2021р. (далі Договір № 160/2021-Е), згідно з умовами якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість купованої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 5.9 Договору № 160/2021-Е у випадку переплати за фактично спожитий обсяг електричної енергії, сума переплати зараховується як авансовий платіж за спожиту електричну енергію в наступних періодах, або повертається на поточний рахунок Споживача за його письмовою вимогою протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання такої вимоги, за умови наявності узгодженого Акта звіряння взаємних рахунків.

Як зазначає позивач, п. 5.14 Договору № 160/2021-Е передбачено, що Споживач має право обрати на розрахунковий період іншого Постачальника в установленому ПРРЕЕ порядку, за умов, що в нього є укладений договір про розподіл (передачу) електричної енергії з оператором системи та відсутнє припинення постачання електричної енергії внаслідок наявної заборгованості за постачання електричної енергії перед діючим Постачальником.

Відповідно до п. 6.1 Договору № 160/2021-Е Споживач має право: проводити звіряння фактичних розрахунків в установленому ПРРЕЕ порядку з підписанням відповідного акту; вільно обирати іншого електропостачальника та розірвати цей Договір у встановленому цим Договором та чинним законодавством порядку; отримувати відшкодування збитків від Постачальника, понесених у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням Постачальником своїх зобов`язань перед Споживачем, відповідно до умов цього Договору та чинного законодавства; змінювати електропостачальника на умовах, визначених Правилами ПРРЕЕ та Законом.

Пунктом 7.2 Договору № 160/2021-Е передбачено, що Постачальник зобов`язаний відшкодувати збитки, понесені Споживачем у випадку невиконання або неналежного виконання Постачальником своїх зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до п. 9.1 Договору № 160/2021-Е за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством.

Згідно із п. 11.2 Договору № 160/2021-Е врегулювання спорів Регулятором чи його територіальним підрозділом здійснюється відповідно до затвердженого Регулятором порядку. Звернення Споживача до Регулятора чи його територіального підрозділу не позбавляє Сторони права щодо вирішення спору у судовому порядку.

Відповідно до п. 14.1 Договору № 160/2021-Е цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і скріплення печатками Сторін (за наявності) та укладається на строк, зазначений в Комерційній пропозиції, та діє в частині не виконаних зобов`язань до їх повного виконання. Якщо Споживач не відправив Постачальнику у строк, не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії Договору, повідомлення про припинення дії Договору, то цей Договір уважається подовженим на наступний календарний рік за тими самими умовами.

Позивач звертає увагу суду, що Актом звірки взаємних розрахунків за період 2024 рік між ТОВ «НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ» та ТОВ «КОМПАНІЯ ЮТО» зафіксовано надлишково сплачені Споживачем кошти за електричну енергію у розмірі 3 770 005 грн 84 коп.

Позивач заявляє, що до 31.12.2024р. постачання електроенергії для ТОВ «КОМПАНІЯ ЮТО» забезпечував ТОВ «НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЄКТИ», а з 01.01.2025р. ТОВ «КОМПАНІЯ ЮТО» змінила постачальника електроенергії та перейшла до ТОВ «ЕНЕРА».

Також, на твердження позивача, він звертався до відповідача з письмовою вимогою щодо повернення надлишково сплачених коштів згідно з актом звірки взаємних розрахунків за період -2024 р. у розмірі 3 770 005 грн 84 коп. за спожиту електричну енергію на зазначені в листі банківські реквізити позивача.

Позивач підтверджує, що ТОВ «НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЄКТИ» здійснило часткове повернення ТОВ «КОМПАНІЯ ЮТО» надлишково сплачених коштів у розмірі 2 410 005 грн 84 коп., залишок неповернутих коштів складає 1 360 000 грн.

Позивач зазначив, що оскільки сторони договору використовують у роботі та листуванні програмне забезпечення M.E.Doc, ТОВ «КОМПАНІЯ ЮТО» та ТОВ «НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЄКТИ» підписували акти звірки взаємних розрахунків та здійснювали листування через програмне забезпечення M.E.Doc.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з повернення надлишково сплачених коштів у розмірі 1 360 000 грн., позивач нарахував пеню у розмірі 70 794 грн 52 коп., інфляційні втрати у розмірі 10 880 грн, та 3% річних у розмірі 7 153 грн 97 коп., які просить стягнути з відповідача.

Відповідач відзиву до суду не надав.

Розглянув матеріали справи, заслухав представника позивача, судом встановлено, що ТОВ «НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЄКТИ», відповідно до Законів України "Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та «Про ринок електричної енергії», є постачальником електричної енергії споживачам на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно з постановою НКРЕКП № 1133 від 13.09.2022 р.

Відповідно до ч. 6 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

Пунктом 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018р. (Правила, ПРРЕЕ) передбачено, що електрична енергія (активна) - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1.2.7 ПРРЕЕ передбачено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими правилами порядку.

За п. 3.1.8 ПРРЕЕ договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником і споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.

Судом встановлено, що 10.09.2021р. між ТОВ «НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ» (Постачальник) та ТОВ «КОМПАНІЯ ЮТО» (Споживач) було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 160/2021-Е (далі Договір), згідно з п. 2.1. якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість купованої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно зі ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У відповідності до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику».

Отже, між сторонами у справі виникли правовідносини щодо поставки електричної енергії.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено та сторонами у справі не заперечується, що Договір № 160/2021-Е від 10.09.2021р. було укладено на умовах обраної комерційної пропозиції, яка є додатком №1 до цього Договору.

Згідно з п. 13 Комерційної пропозиції №1 сторони погодили заявлені обсяги споживання електричної енергії у розрахункових періодах за жовтень грудень 2021р.

Відповідно до п. 14.1 цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін і скріплення печатками Сторін (за наявності) та укладається на строк, зазначений в Комерційній пропозиції, та діє в частині не виконаних зобов`язань до їх повного виконання. Якщо Споживач не відправив Постачальнику у строк, не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії Договору, повідомлення про припинення дії Договору, то цей Договір уважається подовженим на наступний календарний рік за тими самими умовами.

Господарський суд зазначає, що Договір №160/2021-Е від 10.09.2021р. з усіма додатками та доповненнями підписано сторонами та скріплено печатками без зауважень.

Позивач зазначив, що до 31.12.2024р. постачання електроенергії для ТОВ «КОМПАНІЯ ЮТО» забезпечував ТОВ «НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЄКТИ», а з 01.01.2025р. ТОВ «КОМПАНІЯ ЮТО» змінила постачальника електроенергії та перейшла до ТОВ «ЕНЕРА».

Отже, Договір №160/2021-Е від 10.09.2021р. вважається припиненим з 31.12.2024р.

Пунктом 4.12 ПРРЕЕ передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються за даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку.

Відповідно до п. 5.1. Договору Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, що зазначений в Комерційній пропозиції.

Оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у сірок, визначений у рахунку та/або у Комерційній пропозиції, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку Споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у Комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого Споживачем (п. 5.8. Договору).

Відповідно до п. 5.9 Договору у випадку переплати за фактично спожитий обсяг електричної енергії, сума переплати зараховується як авансовий платіж за спожиту електричну енергію в наступних періодах, або повертається на поточний рахунок Споживача за його письмовою вимогою протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання такої вимоги, за умови наявності узгодженого Акта звіряння взаємних рахунків.

Відповідно до абз. 2,3 п. 6.1.21 глави 6.1 розділу VI Правил роздрібного ринку електричної енергії якщо споживачем здійснена переплата за прогнозними даними споживання, попередній електропостачальник має протягом 3 робочих днів з дня отримання заяви повернути споживачу надлишок коштів за реквізитами рахунка, вказаного споживачем у заяві. Зазначені платежі мають бути здійснені сторонами протягом 10 днів після зміни електропостачальника.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно з Актом звірки взаємних розрахунків за період 2024 рік між ТОВ «НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ» та ТОВ «КОМПАНІЯ ЮТО» зафіксовано надлишково сплачені Споживачем кошти за електричну енергію у розмірі 3 770 005 грн 84 коп.

На виконання вимог п. 5.9. Договору, 16 січня 2025р. позивач звернувся до відповідача з листом №1 щодо повернення надлишково сплачених коштів, згідно з актом звірки взаємних розрахунків за період 2024р. у розмірі 3 770 005 грн 84 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем частково повернуто кошти у розмірі 2 410 005 грн 84 коп., що підтверджується випискою з банківського рахунку № НОМЕР_1 із зазначенням призначення платежів - «Повернення кред.заборг. за ел.ен. зг. З Дог.№160/2021-Е від 10.09.2021 і листа №1 від 16.01.2025, в т.ч.ПДВ.».

Таким чином, залишок неповернутих коштів становить 1 360 000 грн.

Господарський суд зауважує, що доказів, які б свідчили про виконання свого зобовязання відповідачем та повернення грошових коштів у повному обсязі матеріали справи не містять.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Дана правова позиція повністю узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, у рішенні від 14.12.2021р. по справі № 643/21744/19.

Враховуючи матеріали справи, господарський суд приходить до висновку по наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення залишку неповернутих коштів у розмірі 1 360 000 грн.

Відповідно до п. 9.1. Договору за невиконання або неналежне виконання цього Договору Сторони несуть відповідальність згідно цього Договору та чинного законодавства України.

У ст. 610 Цивільного Кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами п. 3 ч.1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема щодо сплати неустойки.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного Кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Перевірив наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок пені, судом встановлено, що він є правильним, у зв`язку із чим підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 70 794 грн 52 коп.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевірив наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що він є правильним, у зв`язку із чим стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 7 153 грн 97 коп., інфляційних втрат у розмірі 10 880 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010р. у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ЮТО" до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ» про стягнення основної заборгованості у розмірі 1 360 000 грн, інфляційних втрат у розмірі 10 880 грн, пені у розмірі 70 794 грн 52 коп., 3% річних у розмірі 7 153 грн 97 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПРОЕКТИ» (65101, м. Одеса, вул. Комарова Михайла, буд. 10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ЮТО" (65005, м. Одеса, вул. Дальницька, буд. 25, ) заборгованість у розмірі 1 360 000 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 880 грн, пеню у розмірі 70 794 грн 52 коп., 3% річних у розмірі 7 153 грн 97 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 17 385 грн. 95 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09 липня 2025 р.

Суддя Н.В. Рога