ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.07.2025 Справа №905/412/25 Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом 15 Державного пожежно - рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (ідентифікаційний код 38101840)

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»(ідентифікаційний код 00191075)

про стягнення 540 004,72грн, у тому числі, основного боргу в сумі 431 500,00грн, інфляційних втрат в сумі 68 798,42грн, 3% річних в сумі 16 846,23грн, пені в сумі 22860,07грн

В С Т А Н О В И В:

Стислий зміст і підстави позовних вимог

22.04.2025 шляхом застосування підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи 15 Державний пожежно - рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (далі 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області) звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (далі ПрАТ «АКХЗ») про стягнення 540 004,72грн, у тому числі, основного боргу в сумі 431 500,00грн, інфляційних витрат в сумі 68 798,42грн, 3% річних в сумі 16 846,23грн, пені в сумі 22 860,07грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов?язань за договором організації та забезпечення охорони від пожеж №2/22 Охт від 31.12.2021 (далі договір №2/22 Охт від 31.12.2021) в частині повної та своєчасної оплати наданих у травні 2022 послуг, обсяг та вартість яких визначені сторонами у акті № 5 від 25.05.2022, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 431 500,00грн, та яку додатково нараховані 3% річних, інфляційні втрати та пеня, які позивач просить стягнути у судовому порядку.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 28.04.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, встановлено 15 Державному пожежно - рятувальному загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути встановлені судом недоліки позовної заяви, зокрема, шляхом надання суду рахунку № 5 від 25.05.2022, у разі відсутності доказу письмові пояснення з цього приводу; докази надання відповідачу акту та рахунку, в разі відсутності інформації щодо способу передачі документів; інформації щодо вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв?язку із розглядом справи.

01.05.2025 15 Державний пожежно - рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області через підсистему «Електронний суд» звернувся до Господарського суду Донецької області з заявою про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначено відповідну інформацію та надав копію рахунку №5.

Відповідно позивач усунув у встановлений судом строк виявлені недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 05.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/412/25, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Сторони отримали ухвалу суду про відкриття провадження у справі в електронних кабінетах 07.05.2025, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, що сформована у підсистемі «Діловодство спеціалізованого суду».

За змістом ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 2 ст. 252 ГПК України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

21.05.2025 відповідач шляхом застосування підсистеми «Електронний суд» звернувся до суду з заявою, в якій висловлює заперечення проти розгляду справи №905/412/25 за правилами спрощеного провадження та просить розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження.

26.05.2025 позивач шляхом застосування підсистеми «Електронний суд» звернувся до суду з заявою, у якій надав заперечення на клопотання відповідача щодо розгляду справи у порядку загального провадження.

Ухвалою суду від 03.06.2025 заяву Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» щодо заперечень відносно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи в порядку загального позовного провадження від 21.05.2025 залишено без задоволення.

Згідно з ч.1,8 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Позиція учасників процесу

Консолідована позиція позивача міститься у позовній заяві, відповіді на відзив, та письмових поясненнях, відповідно до яких останній обґрунтовує позовні вимоги тим, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 р. №716 «Про затвердження Порядку організації та забезпечення охорони від пожеж підприємств, установ, організацій та інших об?єктів на підставі договорів» між ним та ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» укладено договір організації та забезпечення охорони від пожеж №2/22 Охт від 31.12.2021. На виконання умов договору позивачем надано відповідачу послуги із здійснення організації та забезпечення охорони від пожеж протягом травня 2022 року цілодобово у режимі постійної готовності території, будівель та споруд відповідача на загальну суму 863 000,00 грн, оформлених актом № 5 від 25.05.2022. ПрАТ «АКХЗ» сплатив вартість наданих 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області послуг у травні 2022 частково на суму 431 500,00грн, натомість заборгованість у розмірі 431 500,00грн залишилась несплаченою.

Позивач наполягає, що внаслідок прострочення відповідачем виконання грошового зобов?язання, він зобов?язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням інфляційних втрат за період з 01.01.2024 по 20.04.2025 в сумі 68 798,42грн, 3% річних за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 в сумі 16 846,23грн та пені за період з 20.04.2024 по 30.06.2024 в сумі 22 860,07грн.

У своїй відповіді на відзив наданої 26.05.2025 шляхом застосування підсистеми «Електронний суд» позивач на підтвердження виконаних робіт 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області надав скановані записи з Книги служби 15 державної пожежно-рятувальної частини 15ДПРЗ Головного управління, які містять відображення щодо гасіння пожеж/ліквідації наслідків НС, здійснення інших заходів на території відповідача.

Також позивач зазначив, що твердження відповідача, що акт №5 не містить відбитку печатки ПрАТ «АКХЗ» безпідставне, оскільки відповідно до п. 2.4 Положення № 88 скріплення печаткою підпису на первинних документах не є обов?язковим. Водночас, твердження представника відповідача, щодо недостовірності підпису представника ПрАТ «АКХЗ» на вищезгаданому акті є бездоказовим. Припущення, гіпотези та домисли не є належними, допустимим, достовірними та вірогідними доказами згідно статей 76, 77, 78, 79 ГПК України.

Позивач вказує, що, ПрАТ «АКХЗ» відповідно до умов Договору від 31.12.2021 №2/22 Охт організації та забезпечення охорони від пожеж, рахунку та Акту № 5 визнало та частково сплатило суму заборгованості за надані послуги. При здійсненні платежу відповідач посилався на відповідний договір, акт та рахунок № 5.

Твердження представника відповідача щодо неможливості розглянути претензії через втрату документів суперечать реальним подіям, оскільки відповідач листом від 03.01.2024 № 01/03/01 повідомив 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області про розгляд претензії № 15/06/775 від 06.12.2023.

Позивач у своїй відповіді на відзив повідомляє, що Акт № 5 підписано 25.05.2022 року між 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області та ПрАТ «АКХЗ» за місцезнаходженням ПрАТ «АКХЗ» 86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, буд. 1, одночасно, вказує, що надати оригінал Акту 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області позбавлений можливості, оскільки з огляду на бойові дії йому повернувся акт № 5 від 25.05.2022 у сканованому вигляді.

Питання щодо стягнення з відповідача на користь 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області пені позивач залишає на розсуд суду.

Підставність заявлених вимог позивач нормативно обґрунтовує посиланням на норми та приписи ст.ст. 8, 11, 526, 530, 549, 625, 626, 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст 216-218, 230, Господарського кодексу України (далі - ГК України), 4, 20, 29, 129, 162, 164, 176, 236 ГПК України.

Консолідована позиція відповідача міститься у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив та письмових поясненнях, відповідно до яких останній заперечує проти позовних вимог. Зокрема, у відзиві на позов наданому 21.05.2025 шляхом застосування підсистеми «Електронний суд» ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» вказує, що внаслідок обстрілів під час бойових дій втрачені первинні документи за період з 2011 по грудень 2022, з цього приводу мало місце звернення до правоохоронних органів. ПрАТ «АКХЗ» на даний час немає доступу до документів, на які посилається позивач.

Крім того, відповідач у своєму відзиві зазначив, що була додана сканкопія акту, яка не містить печатки останнього та висловив сумніви щодо належності підпису представника підприємства, зазначивши, що на його думку, підпис є абсолютно тотожим з підписами які містяться на сканкопіях Акту №5 виконання умов договору № 993/21 Охт від 28.12.2021 року за травень 2022 року від 25.05.2022 року та Акту № 6 виконання умов договору №993/21 Охт від 28.12.2021 року за червень 2022 року від 24.06.2022 року, які надані позивачем до матеріалів іншої судової справи, а саме, справи № 905/442/24 за позовом 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області до ПрАТ «АКХЗ» про стягнення заборгованості за договором No993/21 Охт від 28.12.2021

У змісті відзиву відповідач зазначає, що позивачем первісно до позову не було надано рахунок № 5 від 25.05.2022. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження надання позивачем Рахунку № 5 від 25.05.2022 та Акту № 5 виконаних умов договору №2/22 Охт від 31.12.2021 року за травень 2022 року від 25.05.2022 відповідачу у загальному розмірі 863 000,00грн, інформація щодо способу такої передачі.

Відповідач повідомляє, що внаслідок ведення бойових дій та окупації м. Авдіївка, знищення первинних документів не може ні підтвердити, ні спростувати передання йому зазначених документів. При цьому, оригінали документів внаслідок вищенаведених обставин у відповідача також відсутні.

Також, виходячи з наведених вище обставин ведення активних бойових дій у м.Авдіївці починаючи з 24.02.2022, зупинення виробничого циклу з 11.03.2022, втрати внаслідок ворожих обстрілів первинних документів, відповідач не може підтвердити виконання позивачем у травні 2022 повного обсягу робіт, передбачених Договором, та відповідно свого погодження, що роботи з організації та забезпечення охорони від пожеж за Договором виконанні в повному обсязі та вартість виконаних робіт за травень місяць складає саме 863000,00грн з ПДВ.

Підсумовуючи, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів щодо виконанням ним робіт за Договором № 2 /22 Охт від 31.12.2021 року у травні 2022 у повному обсязі та на загальному суму 863 000,00грн, відповідно докази на підтвердження наявності у відповідача заборгованості в розмірі 431 500,00грн відсутні, а отже позовні вимоги про стягнення заборгованості та похідні вимоги, щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов?язання з оплати основної заборгованості відповідач вважає безпідставними в силу вимог ст. 547 ЦК України, та безпосередньо положень ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань», оскільки у договорі сторонами не визначено зобов`язання з її оплати та розміру пені.

Крім того, у відзиві відповідач роз?яснив свою позицію, щодо відсутності належної відповіді на претензію тим, що не мав можливості внаслідок відсутності оригіналів документів розглянути її по суті. Одночасно, зазначив про повернення до виконання своїх договірних зобов?язань після припинення форс-мажорних обставин.

У запереченнях на відповідь на відзив наданих 02.06.2025 шляхом застосування підсистеми «Електронний суд» відповідач підтримує свою позицію щодо недоведення позивачем виконання ним у травні 2022 року робіт на загальну суму 863 000,00 грн, та наполягає, що докази на підтвердження наявності у відповідача заборгованості в розмірі 431 500,00грн відсутні. Одночасно відповідач стверджує, що оплата ним виконаних робіт у розмірі 431 500,00грн за спірними договором може свідчити лише про те, що позивачем були виконанні, а відповідачем прийняті роботи на суму 431 500,00грн, а не на будь-яку іншу суму. Наявність же в призначеннях платежу при здійсненні оплати відповідачем 431 500,00грн посилань на Договір № 2/22 Охт від 31.12.2021 та рахунок № 5 від 25.05.2025, також не може підтверджувати виконання робіт на суму 863 000,00 грн., оскільки рахунок є документом, який складається лише однією зі сторін правовідносин. Відповідач зазначає, що із врахуванням обставин втрати ним первинних документів, станом на теперішній час, неможливо встановити, яка саме сума була зазначена в рахунку № 5 від 25.05.2025, що надався відповідачу у травні 2022 року. Жодних доказів, що позивачем відповідачу був наданий рахунок № 5 від 25.05.2022 на суму 863 000,00грн матеріали справи не містять. Відповідач наполягає на необхідності засвідчення Акту печаткою підприємства відповідача, з огляду на приписи п. 10.4. Договору та наявну на підприємстві політику засвідчення Актів печаткою. Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості та похідні вимоги, щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

04.06.2025 шляхом застосування підсистеми «Електронний суд» позивач надав клопотання про долучення доказів та просить суд долучити податкові накладні, а саме: податкову накладну № 6 від 25.02.2022 на загальну суму 1 340 785,33 грн та квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (погашено в повному обсязі, згідно платіжного доручення ПрАТ «АКХЗ» № , що підтверджується Випискою 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області від 22.03.2022 з СДО «Клієнт Казначейства Казначейство»); податкову накладну № 1 від 25.03.2022 на загальну суму 1 340 785,33 грн. та квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (погашено в повному обсязі, згідно платіжного доручення ПрАТ «АКХЗ» №, що підтверджується Випискою 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області від 14.04.2022 з СДО «Клієнт Казначейства Казначейство»); податкову накладну №1 від 25.04.2022 на загальну суму 1 083 960,00 грн. та квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (погашено в повному обсязі, згідно платіжного доручення ПрАТ «АКХЗ» №, що підтверджується Випискою 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області від 11.05.2022 з СДО «Клієнт Казначейства Казначейство»); податкову накладну № 1 від 25.05.2022 на загальну суму 863 000,00 грн та квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (погашено частково, згідно платіжного доручення ПрАТ «АКХЗ» №, що підтверджується Випискою 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області від 22.06.2022 з СДО «Клієнт Казначейства Казначейство», №, що підтверджується Випискою 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій област?#

?Roman CEивноевропейский?Roman CYRивеский?Roman Greekивй09.06.2025 шляхом застосування підсистеми «Електронний суд» відповідач надав заперечення на заяву про долучення доказів, в яких вказав, що докази подані до суду з порушенням встановленого ч.2 ст. 80 ГПК України строку їх надання. Натомість клопотання про долучення доказів не містить жодних обґрунтувань неможливості їх подання в строки встановлені ГПК України. На переконання відповідача позивач мав зазначені документи до звернення до суду в цій справі, не довів наявність тих обставин, що об?єктивно були непереборними, не залежали від його волевиявлення і пов?язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що завадили своєчасно подати до суду докази разом з позовною заявою та навіть з іншим документом по суті спору. Враховуючи викладене, відповідач заперечував щодо клопотання позивача про долучення доказів, просив суд не розглядати подані ним докази.

Також 09.06.2025 шляхом застосування підсистеми «Електронний суд» відповідач надав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що надані позивачем податкові накладні не є безумовним доказом, який засвідчують факт виконання позивачем робіт, та як наслідок виникнення у позивача права на оплату виконаних робіт. За відсутності інших доказів, які б підтверджували факт виконання робіт, податкова накладна не може бути достатнім доказом для встановлення цього факту. Крім того, факт реєстрації податкової накладної не виключає ймовірності припинення господарського зобов?язання способами, визначеними Господарським кодексом України (новація, зарахування зустрічних однорідних вимог, за домовленістю сторін та ін). Таким чином, факт реєстрації податкових накладних позивачем у спірних правовідносинах не може бути належним та допустимим доказом підтвердження факту виконання робіт та існування у відповідача грошового зобов?язання перед позивачем.

Відповідач зазначає, що за відсутності в матеріалах справи документів за змістом яких можна встановити обсягу та вартості виконаних робіт у травні 2022 та документів на підтвердження прийняття відповідачем таких робіт, податкова накладна сама по собі не може підтверджувати факт виконання робіт.

Виклад обставин справи, встановлених судом

31.12.2021 між Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (далі Замовник) та 15 Державним пожежно рятувальним загоном Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (далі Виконавець) укладено договір організації та забезпечення охорони від пожеж №2/22 Охт, відповідно до п.1.1. якого Виконавець зобов?язався протягом січня-грудня 2022 року виконувати роботи з охорони від пожеж території, будівель та споруд Замовника, а Замовник прийняти та оплатити такі роботи.

Сторони уклали цей договір керуючись, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 716 від 14.08.2019 «Про затвердження Порядку організації та забезпечення охорони від пожеж підприємств, установ, організацій та інших об?єктів на підставі договорів».

У пункті 1.2. договору Сторони погодили, що у порядку та за умов, визначених договором №2/22 Охт від 31.12.2021, Замовник доручає Виконавцю, а останній зобов?язується протягом строку дії договору здійснювати охорону від пожеж безпосередньо об?єктів Замовника, що включає: організацію та проведення гасіння пожеж, рятування людей на них, надання допомоги ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, аварій, катастроф і стихійного лиха та проведення аварійно-рятувальних робіт та аварійно-відновлювальних робіт на об?єктах Замовника (п.п.1.2.1. договору); проведення заходів, спрямованих на попередження виникненню пожеж і надзвичайних ситуацій та інших профілактичних робіт у цьому напрямку (п.п.1.2.2. договору).

Пунктом 10.1 договору встановлено, що цей Договір набуває чинності з 01 січня 2022 року та діє до 31 травня 2022 року (в редакції Додаткової угоди № 1 від 31.05.2022).

Ціна договору погоджена Сторонами у розділі ІІІ останнього, та відповідно до п.3.1. якого визначається ними згідно з погодженим кошторисом (Додаток 1) та штатним розписом (Додаток 3) і складає з 01.01.2022 по 31.12.2022 року 13 909 333,32 грн без обліку ПДВ, ПДВ 2 781 866,64 грн, всього з урахуванням ПДВ 16 691 199,96 грн, з щомісячною оплатою послуг Виконавцю в сумі 11591111,11грн без обліку ПДВ, ПДВ 231822,22 грн., всього з урахуванням ПДВ 1 390 933,33грн.

За приписами пункту 4.1. договору розрахунки проводяться на підставі рахунку та підписаного сторонами Акту виконаних робіт шляхом оплати Замовником виконаної роботи Виконавцем за цим договором щомісяця в національній валюті України в термін 10 банківських діб з дня отримання рахунку та акту, але не пізніше 15 числа поточного місяця, шляхом перерахування належної до сплати суми на рахунок Виконавця, вказаний у цьому договорі.

Пунктом 4.2 договору визначено, що Акт виконаних робіт за відповідний місяць оформляється Виконавцем не пізніше 25 числа звітного місяця та направляється Замовнику, у тому числі за допомогою електронного зв?язку з наданням оригіналу.

Датою оплати вважається дата списання грошових коштів за поточного рахунку Замовника (п.4.5. договору).

Відповідно до п 5.1 договору термін виконання робіт складає з 01.01.2022 по 31.12.2022.

Виконавець організовує згідно з умовами цього договору охорону від пожеж на об?єктах Замовника (Додаток 2) силами 15 Державної пожежно-рятувальної частини з охорони об?єктів 15 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області згідно штатного розпису (Додаток 3) (п.5.2 договору).

У Розділі VI визначені права та обов?язки Замовника, зокрема, Замовник зобов?язаний: своєчасно та у повному обсязі сплачувати за виконані роботи, з урахуванням п.3.3. договору (п.п.6.1.1. договору), приймати виконані роботи згідно з актом виконаних робіт (п.п.6.1.2. договору).

У пункті 10.2. договору Сторони погодили, що припинення його дії не звільняє Сторони від виконання покладених на них відповідно до умов цього договору зобов?язань, які не були ними виконані в період дії договору.

Одночасно, відповідно до п.7.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов?язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Розділом VIII Сторонами визначені обставини непереборної сили та алгоритм дій при їх настанні, зокрема, відповідно до п.8.2. договору сторона, для якої наступили форс-мажорні обставини, зобов?язана без необґрунтованих затримок повідомити у письмовій формі іншу Сторону про їх настання або припинення. Факти, викладені в повідомленні про настання форс-мажорних обставин, підлягають підтвердженню Торгово-промисловою палатою України, сертифікат якої після його отримання, але не пізніше 20 календарного дня з дати повідомлення про настання форс-мажорних обставин, також направляється Стороною, для якої наступили форс-мажорні обставини іншій Стороні.

За приписами п.8.4. договору настання форс-мажорних обставин не є підставою для невиконання Сторонами зобов?язань, строк виконання яких настав до дати виникнення таких обставин, а також для звільнення Сторін від відповідальності за таке невиконання.

У пункті 10.4. договору Сторони дійшли згоди, що зміни та (або) доповнення, додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невід?ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані уповноваженими на те представниками Сторін та засвідчені печатками Сторін.

Надалі у Розділі ХІІІ наведено перелік Додатків, які є невід?ємною частиною нього, а саме: Додаток 1. Кошторис на утримання 15 ДПРЧ 15 ДПРЗ з охорони об?єктів ПрАТ «АКХЗ» (п.13.1 договору), Додаток 2. Перелік об?єктів Замовника, що охороняються від пожеж Виконавцем (п.13.2 договору), Додаток 3. Штатний розпис Виконавця (п.13.3 договору), Додаток 4. Пожежна техніка Замовника (п.13.4 договору).

Договір та вказані у Розділі ХІІІ останнього додатки до нього підписані уповноваженими представниками Сторін та скріплені відтиском печатки ПрАТ «АКХЗ».

Факт укладання договору визнано Сторонами.

В матеріалах справи наявний Акт №5 від 25.05.2022 на підтвердження виконання умов Договору № 2/22 Охт від 31.12.2021 за травень 2022 року на суму 863 000,00 грн. з ПДВ. Ввказаний акт скріплений підписами представників сторін.

Також матеріали справи містять виставлений 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області ПрАТ «АКХЗ» рахунок №5 від 25.05.2022 на суму 863 000,00 грн з ПДВ.

Відповідач у своєму відзиві зазначив, що була додана сканкопія акту, яка не містить печатки підприємства ПрАТ «АКХЗ» та висловив сумніви щодо належності підпису представника підприємства та його справжності.

Факт отримання рахунку разом з актом відповідачем оспорюється з огляду на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження надання позивачем рахунку № 5 від 25.05.2022 р та акту № 5 виконаних умов договору № 2/22Охт від 31.12.2021 року за травень 2022 року від 25.05.2022 року у загальному розмірі 863 000,00грн відповідачу, способу такої передачі.

На підтвердження виконаних робіт позивачем надано суду наряди на службу з Книги служби 15 державної пожежно - рятувальної частини 15 ДПРЗ Головного управління, які містять дані щодо гасіння пожеж/ліквідації наслідків НС, здійснення інших заходів на території Відповідача, а саме: гасіння пожежі 04.05.2025; гасіння пожежі 04.05.2025; гасіння пожежі 06.05.2025; гасіння пожежі 06.05.2025; гасіння пожежі 12.05.2025; гасіння пожежі 12.05.2025; гасіння пожежі 12.05.2025; перевірка пожежних рукавів 22.05.2025; гасіння пожежі 24.05.2025; гасіння пожежі 28.05.2025.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач здійснив наступні оплати згідно договору № 2/22 Охт від 31.12.2021 та рахунку № 5 від 25.05.2022, на розрахунковий рахунок 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області: IBAN:UA1083160, що підтверджено виписками 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області з СДО «Клієнт Казначейства Казначейство»: 22.06.2022 на суму 88 536,00грн; 26.07.2022 на суму 77 444,00грн; 18.08.2022 на суму 69 699,33грн; 22.09.2022 на суму 62 732,07грн; 21.11.2022 на суму 50 812,98грн; 17.03.2023 на суму 51 377,56грн; 31.05.2023 на суму 30 898,06грн. Всього на загальну суму 431 500,00грн. Призначення платежу зазначено (мовою оригіналу): «Оплата услуги аварійно спасательные по дог.№2/22Охт от 31.12.2021 и сч. № 5 от 25.05.2022».

У матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків на загальну суму 863 000,00грн, сальдо на 27.06.2024 становить 431 500,00грн. Акт складений та підписаний одноособово позивачем.

12.12.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією № 15/06/775 від 06.12.2023 з вимогою оплати заборгованості у розмірі 431 500,00грн у строк до 25.12.2023.

У відповіді на претензію, яка надіслана листом №01/03/01 від 03.01.2024 відповідач посилався на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-71 від 28.02.2022 та пункти 8.1.-8.4. договору №2/22 Охт від 31.12.2021, як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання своїх зобов?язань за договором, виконання яких стало неможливим внаслідок форс-мажорних обставин, та перенесення строку здійснення платежу.

В подальшому позивач повторно звернувся до відповідача з претензією № 3 від 27.06.2024 з вимогою оплати заборгованості у розмірі 431 500,00грн у строк до 15.07.2024.

Відповіді на вказану претензію відповідач не надав, заборгованість згідно договору №2/22 Охт від 31.12.2021 у розмірі 431500,00 грн не сплатив.

Доказів оплати вартості виконаних робіт в сумі 431 500,00грн матеріали справи не містять.

Позивач вказуючи, що виконані роботи за договором № 2/22 Охт від 31.12.2021 в сумі 431 500,00грн своєчасно у порушення вимог останнього відповідачем не оплачені, звернувся до суду за захистом порушеного права з позовом про стягнення заборгованості у означеній сумі, а також нарахованих на цю суму 3% річних в сумі 16 846,23грн, інфляційних втрат в сумі 68 798,42грн, пені в сумі 22 860,07грн.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, поданих запереченнях і поясненнях сторін, дослідивши надані в порядку статті 74 Господарського процесуального кодексу України письмові докази в їх сукупності та взаємозв?язку, господарський суд, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на таке.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Приписами частини першої статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб.

У розумінні наведених положень закону, об?єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб?єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов?язку зобов?язаною стороною.

За правилами частини першої статті 174 ГК України господарські зобов?язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У абзаці 2 частини першої статті 175 ГК України визначено, що майнові зобов?язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Згідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов?язками наділені обидві сторони договору.

У силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов?язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов?язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина перша статті 180 ГК України).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд визнає, що між сторонами виникли зобов?язальні правовідносини на підставі укладеного договору №2/22 Охт від 31.12.2021, який за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг.

Зазначений договір укладений у письмовій формі, його зміст не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений, не розірваний та у судовому порядку недійсним не визнаний. Сторонами договору не надано доказів на підтвердження того, що у відповідності до розділу Х мало місце його припинення, тому суд дійшов висновку, що у спірний період договір діяв.

Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога 15 Державного пожежно рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов?язань за договором організації та забезпечення охорони від пожеж (договір про надання послуг) щодо повної та своєчасної оплати вартості виконаних робіт з охорони від пожеж території, будівель та споруд Замовника у травні 2022 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Господарським визнається зобов?язання, що виникає між суб?єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб?єкт (зобов?язана сторона, у тому числі боржник) зобов?язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб?єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб?єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов?язаної сторони виконання її обов?язку (частина перша стаття 173 ГК України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов?язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов?язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. (ч.1 ст. 901 ЦК України).

За приписами частин першої, другої статті 193 ГК України суб?єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов?язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов?язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов?язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов?язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що вони містять Акт №5 від 25.05.2022 за травень 2022 року на суму 863 000,00грн з ПДВ, відповідно до якого Виконавцем здійснювалась організація та забезпечення охорони від пожеж протягом місяця цілодобово в режимі постійної готовності. В Акті зазначено, що обсяг договірних зобов?язань на утримання особового складу 15 ДПРЧ згідно кошторису на утримання 15 ДПРЧ 15 ДПРЗ з охорони об?єктів ПрАТ «АКХЗ» за договором № 2/22 Охт від 31.12.2021 складає 719 166,67грн (без ПДВ) + ПДВ: 143 833,33грн, всього: 863 000,00грн. Умови договору №2/22 Охт від 31.12.2021 виконані повністю.

Вказані факти засвідчені представниками підприємств: зі сторони 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області - начальником Миколою Самаріним, зі сторони ПрАТ «АКХЗ» - директором з ОП і ПБ та Е Денисом Кадуком.

Акт датований 25.05.2022 та містить підписи у відповідних полях зазначених представників.

Згідно ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Матеріали даної справи не містять оригіналу Акту №5 від 25.05.2022 позивач не має можливості його надати суду, оскільки, за його твердженням, не отримав від відповідача після підписання, має виключно сканкопію, оригінал залишився у відповідача. Відповідач же, в свою чергу, посилається на втрату всіх документів внаслідок бойових дій у м.Авдіївка, що складались в процесі господарської діяльності підприємства, у тому числі в 2022 році у межах спірного договору та відсутність відповідно в нього первинних документів.

Під час розгляду справи відповідач висловив сумніви у справжності підпису представника ПрАТ «АКХЗ» у Акті №5 від 25.05.2022, вказуючи на візуальну тотожність такого підпису на інших документах, зокрема, актах доданих Позивачем у матеріали справи № 905/442/25 в межах іншого судового спору. А також зауважив на відсутності на акті відтиску печатки ПрАТ «АКХЗ», тоді як її поставлення було передбачене приписами п. 10.4. Договору та відповідало б наявній на підприємстві політиці засвідчення таких актів печаткою.

В цьому контексті суд зазначає, що питання наявності або відсутності тотожності рукописного підпису конкретного виконавця є ідентифікаційним завданням при проведенні почеркознавчого дослідження в межах судової експертизи, яке в межах даної справи не проводилось. Відповідно до п.п.1.1. п.1. Розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Одночасно суд вказує, що в матеріалах справи відсутнє письмове спростування самого факту підписання акту або належності його підпису від особи, яка діяла як представник підприємства під час прийняття послуг тощо.

Відтворення ж підпису на акті з іншого документу за наслідками застосування будь-яких технічних засобів також має бути доведене належними та допустимими доказами. Будь-яких доказів з цього приводу матеріали справи не містять.

Відповідно ствердження відповідача щодо тотожності підпису його представника на сканкопіях Акту №5 виконання умов договору № 993/21 Охт від 28.12.2021 року за травень 2022 від 25.05.2022 та Акту № 6 виконання умов договору №993/21 Охт від 28.12.2021 за червень 2022 від 24.06.2022, які надані позивачем до матеріалів іншої судової справи, а саме, справи № 905/442/24 за позовом 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області до ПрАТ «АКХЗ» про стягнення заборгованості за договором No993/21 Охт від 28.12.2021, не базуються на будь-яких доказах, а є припущеннями останнього.

Посилання відповідача на п. 10.4. Договору як на підставу для обов`язкового скріплення акту відтиском печатки підприємства відповідача не відповідають фактичним положенням договору, адже вказаний пункт розповсюджується на «…зміни та (або) доповнення, додаткові угоди та додатки до цього Договору…». Одночасно Акт виконання умов договору не міститься у переліку Додатків які є невід?ємною частиною укладеного договору, закріпленого у Розділі ХІІІ останнього.

Акт є документом, що фіксує результат господарської операції з надання послуг та є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У відповідності до ч.2 ст.9 вказаного Закону у редакції, що діяла на дату підписання акту - 25.05.2022, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, в якості обов`язкового реквізиту первинного документу відтиск печатки підприємства приписами Закону не визначений.

Також суд не бере до уваги посилання відповідача на обов?язковість скріплення акту відтиском печатки з огляду та наявну на підприємстві політику, оскільки дане твердження, по-перше, є не підтвердженим, по-друге, навіть при існуванні такої, приписами закону або умовами договору за згодою сторін це не визначено, з огляду на що, відсутність відтиску печатки на Акті не є підставою для не визнання господарської операції наявною.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

За сталою практикою Верховного Суду визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 вказаного Закону є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта, отже, судам під час розгляду справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, реальне здійснення господарської операції та наявність її результату, що підлягає відображенню у бухгалтерському обліку контрагентів.

Оцінка реальності господарської операцій має проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарської операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Суд наголошує, що виходячи зі змісту положень ст. 509, 901, 903 ЦК України, обов`язок Замовника оплатити послуги виникає з факту їх надання, а не з факту оформлення передачі послуг актом приймання-передачі виконаних робіт. І лише сам факт складання та підписання сторонами акту не є безумовним свідченням реальності господарських операцій за договором, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної у цих документах.

У зобов`язаннях щодо надання послуг діяльність контрагента спрямована на вчинення юридичних і фактичних дій, які безпосередньо не породжують матеріальних наслідків або зовсім не повинні завершуватися матеріальними наслідками, тобто, споживання послуги має місце в процесі її надання, на відміну від роботи, споживання результатів якої зазвичай не збігається з часом її надання.

Факт надання послуг у травні 2022 підтверджується даними нарядів на службу з Книги служби 15 державної пожежно - рятувальної частини 15 ДПРЗ Головного управління, які містять дані щодо гасіння пожеж/ліквідації наслідків НС, з яких вбачається, що 04.05.2025, 06.05.2025, 12.05.2025, 24.05.2025, 28.05.2025 здійснено гасіння пожеж, 22.05.2025 здійснена перевірка пожежних рукавів.

Під час розгляду справи відповідач не заперечував факт надання позивачем згідно умов договору №2/22 Охт від 31.12.2021 послуг із організації та забезпечення охорони від пожеж у травні 2022 року. Натомість з огляду на відсутність оригіналу відповідно акту, доказів його направлення або передачі відповідачу, ведення активних бойових дій у м. Авдіївці починаючи з 24.02.2022, зупинення виробничого циклу з 11.03.2022, втрати внаслідок ворожих обстрілів первинних документів, посилається на те, що не може підтвердити виконання позивачем у травні 2022 повного обсягу робіт, передбачених договором, саме на суму 863000,00 грн з ПДВ.

Суд зазначає, що положеннями п.4.3 Договору Замовнику надано право не підписувати Акт виконаних робіт з наданням ним вмотивованої відмови у його підписанні, що зумовлює обов?язок Виконавця усунути усі виявлені Замовником недоліки у роботі Виконавця. Матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від підписання Акту №5 від 25.05.2022 за травень 2022 року в порядку п.4.3 Договору або будь-яких інших доказів на підтвердження того, що відповідач з цього приводу звертався до позивача щодо невідповідності обсягу наданих послуг, обсягу, що був передбачений договором та мав би бути виконаний у спірний період.

Опосередковано про відсутність заперечень відповідача щодо відповідності обсягу фактично наданих послуг обсягу послуг, що вказаний в Акті №5, свідчить позиція підприємства, викладена у листі №01/03/01 від 03.01.2024, що наданий у відповідь на претензію позивача №15/06/775 від 16.12.2023 щодо оплати заборгованості за договором №2/22 Охт від 31.12.2021, які надані у травні 2022. Зокрема, ПрАТ «АКХЗ» не заперечує у цьому листі ані факт надання, ані обсяг наданих послуг, вказує лише на обставини форс-мажору та відповідно на підставі п.п.8.1-8.4 договору посилається на перенесення строків виконання вказаних зобов`язань та гарантує оплату після їх закінчення.

Відповідач у відзиві вказує, що ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» вимушено з початку повномасштабною військової агресії значно обмежити, а з 11.03.2022 року повністю зупинити виробничий цикл та експлуатацію приміщень та обладнання, звільнити велику кількість працівників та зупинити дії трудових договорів з працівниками з 20.07.2022. Наразі ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» тимчасово припинило діяльність на території м.Авдіївка.

На підтвердження вказаних обставин відповідач надав суду наказ №40а від 24.02.2022 «Про зупинку виробничого циклу ФНВ», наказ №44а від 11.03.2022 «Про зупинку виробничого циклу», заяву про вчинення кримінального правопорушення №45/11 від 29.03.2023 (у тому числі додаток «Перелік ушкоджень, які зазнало ПрАТ «АКХЗ» 08.03.2022»), наказ №200-Л від 20.07.2022 «Про призупинення дії трудових договорів з працівниками ПрАТ «АКХЗ».

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786, до території України, що тимчасово окупована Російською Федерацією, з 24.02.2022 по 28.02.2024 Авдіївська міська територіальна громада віднесена до території активних бойових дій, з 29.02.2024 остання віднесена до територій, що тимчасово окуповані Російською Федерацією території України.

Факт того, що на підприємстві відповідача станом на травень 2022 був зупинений виробничий цикл, зупинені трудові договори з працівниками, не велась господарська діяльність безпосередньо не пов`язаний з виконанням умов договору №2/22 Охт від 31.12.2021, з огляду на вид послуг, що за ним надавались - організація та забезпечення охорони від пожеж, навпаки через активні бойові дії та відповідно обстріли м.Авдіївка, на території якого знаходиться підприємство відповідача, протягом травня 2022 мало місце неодноразове гасіння пожеж на території підприємства, що відповідачем не спростовано.

За умовами п. 3.1. договору сторонами встановлена загальна ціна договору за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 16 691 199,96 грн з урахуванням ПДВ та визначено щомісячний платіж в сумі 1 390 933,33грн з урахуванням ПДВ.

Таким чином, за умовами договору за наслідками надання відповідних послуг позивачем ПрАТ «АКХЗ» мало сплачувати у зазначений вище період щомісячно тверду суму - 1 390 933,33грн з урахуванням ПДВ, її розмір не був ніяким чином пов`язаним з обсягом таких послуг. Одночасно в Акті №5 від 25.05.2022 зазначена вартість послуг 863 000,00 грн з ПДВ, що опосередковано свідчить про наявність домовленості сторін про корегування їх вартості внаслідок наведених вище обставин. Доказів того, що у травні 2022 між сторонами підписувались будь-які інші документи на виконання договору №2/22Охт від 31.12.2021 матеріали справи не містять.

Відповідач, на переконання суду, не спростував сам факт надання послуг у травні 2022 та не оспорив докази, що надані позивачем на підтвердження цього факту.

Матеріали справи не містять іншого Акту за травень 2022 на суму відмінну, від тієї, яка вказана в Акті №5 від 25.05.2022.

15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області виставлено ПрАТ «АКХЗ» рахунок №5 від 25.05.2022 на суму 863 000,00 грн з ПДВ. Вказаний рахунок містить посилання на Акт №5 та договір № 993/21 Охт.

Суд критично ставиться до заперечень відповідача в частині можливого неспівпадіння суми, яка була зазначена в рахунку №5, що ним отримувався та сплачувався, та рахунку №5, примірник якого міститься в матеріалах, оскільки у претензії №15/06/775 від 16.12.2023 позивач наводить фактичні обставини справи, констатує часткову оплату послуг та зазначає кінцеву суму, яка є узгодженою сторонами договору, у відповідь на яку у листі №01/03/01 від 03.01.2024 відповідач не висловлює будь-яких заперечень стосовно фактів, зазначених у претензії. Внаслідок наведеного суд вважає за доцільне застосувати при розгляді цієї справи доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Відповідач наполягає, що відсутні будь-які докази на підтвердження надання або направлення позивачем відповідачу рахунку № 5 від 25.05.2022 та Акту №5 від 25.05.2022.

Суд зазначає, що матеріали справи дійсно не містять доказів надсилання Акту №5 від 25.05.2022 позивачем відповідачу, у тому числі засобами електронного зв?язку з наданням оригіналу у порядку, що передбачений п.4.2 договору, однак його сканкопія, яка містить підпис, вчинений від імені відповідача, наявна.

Одночасно суд вважає підтвердженим факт отримання відповідачем рахунку № 5 від 25.05.2022 з огляду на посилання на нього у графі призначення платежу останнім при проведенні оплати.

Аналізуючи наведені обставини, суд виходить з того, що у разі отримання рахунку №5 за умови відсутності у відповідача акту, на підставі якого рахунок виставлений, як належного доказу на підтвердження вчинення господарської операції, у відповідача були б відсутні підстави для його оплати, тоді як фактично відповідач частково сплатив вартість наданих послуг, що ним не заперечується. Одночасно, будь-яка інформація щодо відсутності Акту у відповідача у листі №01/03/01 від 03.01.2024 не зазначена, інша переписка з цього приводу між сторонами не велась.

У податковому обліку витрати, які враховуються при визначенні об?єкта оподаткування податком на прибуток, та суми ПДВ, включені до податкового кредиту, повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та витрати, пов ?язані із цією операцією.

Зокрема, згідно абзацу 1 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов?язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Приписами абзацу 2 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вже зазначалось судом вище, первинним документом, що підтверджує здійснення господарської операції в розрізі даної справи є Акт №5 від 25.05.2022, який є підставою для виникнення у позивача обов?язку скласти відповідну податкову накладну та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені Податковим кодексом України, у відповідача відповідно виникає обов`язок врахувати її до свого податкового обліку.

В цьому сенсі суд зазначає, що 04.06.2025 шляхом застосування підсистеми «Електронний суд» позивач надав клопотання про долучення доказів та просить суд долучити податкові накладні за переліком, у тому числі, податкову накладну № 1 від 25.05.2022 на загальну суму 863 000,00 грн та квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відповідач письмово висловив заперечення з цього приводу, вказуючи, що докази подані до суду з порушенням встановленого ч.2 ст. 80 ГПК України строку їх надання без клопотання про неможливість їх подання в строки встановлені ГПК України.

За приписами ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.(ч.ч.2,4,8 ст. 80 ГПК України).

Згідно ч.1 ст. 118 вказаного Кодексу право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. При цьому, у відповідності із ч.1 ст. 119 суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд вбачає, що всі інші податкові накладні, які за вказаним клопотанням просить залучити позивач, окрім наведеної вище, не мають відношення до спірного періоду та не приймаються судом з цієї причини. Водночас, первісно при поданні позовної заяви у її тексті позивач не зазначив, що має намір в якості доказу надати податкову накладну, що складалась за наслідком господарської операції та не має такої можливості, з наведенням поважних причин. Докази подані після звернення з позовом, у клопотанні про долучення доказів позивач не обґрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього та не заявив клопотання про поновлення строку на їх надання, що унеможливлює прийняття податкової накладної № 1 від 25.05.2022 та документів на підтвердження проведення її реєстрації в якості доказів у справі.

В свою чергу відповідач, вказуючи на те, що факт реєстрації податкової накладної не виключає ймовірності припинення господарського зобов?язання способами, визначеними Господарським кодексом України (новація, зарахування зустрічних однорідних вимог, за домовленістю сторін та ін.), не наводить будь-яких доводів з приводу існування таких підстав припинення зобов`язання у спірних правовідносинах. Відповідач, висловлюючи свою позицію у справі, не висловлює заперечень та не надає доказів на підтвердження того, що за наслідком вчинення господарської операції в його податковому обліку не було здійснено нарахування сум відповідного податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

За приписами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Застосовуючи встановлений ст.79 ГПК України стандарт доказування «вірогідність доказів» суд дійшов висновку, що позивачем надано більш вірогідні докази на противагу доводів відповідача щодо обсягу та вартості наданих послуг у травні 2022 року, отримання Акту №5 від 25.05.2022 та рахунку № 5 від 25.05.2022, підписання Акту №5 від 25.05.2022 уповноваженим представником відповідача.

Враховуючи викладене у своїй сукупності суд дійшов висновку про надання 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області ПрАТ «АКХЗ» у травні 2022 року послуг із здійснення охорони від пожеж території, будівель та споруд Замовника на суму 863 000,00грн.

Якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлений п. 4.1. Договору порядок здійснення розрахунків - в термін 10 банківських діб з дня отримання рахунку та акту, але не пізніше 15 числа поточного місяця, відповідач повинен був виконати свої грошові зобов?язання з оплати до 15.05.2022 (включно).

Суд виходить з того, що за формулюванням вказаного пункту договору у будь-якому разі при отриманні чи не отриманні акту та рахунку, за умови надання послуг, Замовник має сплатити вартість останніх не пізніше 15 числа поточного місяця, тобто місяця, в якому надаються послуги.

Відповідач повідомив про настання для нього форс-мажорних обставин, що унеможливлюють своєчасне виконання зобов?язань за травень 2022 у листі №01/03/01 від 03.01.2024, яким надав відповідь на претензію позивача, посилався на лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-71 від 28.02.2022 та пункти 8.1.-8.4. договору №2/22 Охт від 31.12.2021. Загальний офіційний Лист Торгово-промислової палати України не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин, не є сертифікатом та не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб?єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини, що підтверджують неможливість виконання відповідачем договірних зобов?язань з оплати послуг. Сертифікату ж, який був би виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами на підтвердження наявності форс-мажорних обставин щодо виконання договору, відповідач суду не надав. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що відповідач направив позивачу відповідний Сертифікат Торгово-промислової палати України про настання для нього форс-мажорних обставин як то передбачено п.8.2. договору.

Щодо відкладення на строк дії обставин форс-мажору строку виконання зобов?язань господарський суд виходить з того, що відповідно до статті 617 ЦК України форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов?язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов?язань на період існування форс-мажору. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №910/8741/22.

ПрАТ «АКХЗ» частково сплачено 15 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Донецькій області вартість наданих послуг з організації та забезпечення охорони від пожеж у спірний період на загальну суму 431 500,00грн наступним чином: 22.06.2022 на суму 88 536,00грн; 26.07.2022 на суму 77 444,00грн; 18.08.2022 на суму 69 699,33грн; 22.09.2022 на суму 62 732,07грн; 21.11.2022 на суму 50 812,98грн; 17.03.2023 на суму 51 377,56грн; 31.05.2023 на суму 30 898,06грн.

Розмір заборгованості за надані послуги зі здійснення охорони від пожеж території, будівель та споруд відповідача перед позивачем за договором №2/22 Охт від 31.12.2021 за травень 2022 становить 431 500,00грн. Доказів оплати вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Відтак суд вважає, що сукупністю наявних в матеріалах справи доказів документально підтверджено факт неналежного виконання зобов?язань щодо своєчасної оплати наданих послуг із здійснення охорони від пожеж території, будівель та споруд відповідача відповідно до умов зазначеного договору з боку останнього, тому позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу за надання таких послуг у травні 2022 року в сумі 431 500,00грн підлягають задоволенню.

Предметом спору в даній справі також є матеріально-правова вимога позивача про стягнення нарахованих ним пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв?язку із неналежним виконанням відповідачем грошових зобов?язань зі сплати наданих послуг із здійснення охорони від пожеж території, будівель та споруд відповідача.

За приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов?язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

При цьому, сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №922/4544/16, від 26.04.2018 у справі №910/11857/17, від 16.10.2018 у справі №910/19094/17, від 06.11.2018 у справі №910/9947/15, від 29.01.2019 у справі №910/11249/17, від 19.02.2019 у справі №910/7086/17, від 10.09.2019 у справі №920/792/18.

Нарахування, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов?язання. Подібний за змістом правовий висновок викладений в постановах об?єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №920/505/22.

У постанові від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22 Верховний Суд зазначив про те, що правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов?язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст.617 ЦК та ст.218 ГК, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов?язання, передбаченого ч.2 ст.625 ЦК, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Згідно розрахунку позивачем заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 16846,23грн, що нараховані на заборгованість у розмірі 431 500,00грн за період з 01.01.2024 по 20.04.2025. Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок за допомогою програми «Калькулятор підрахунку штрафів» Інформаційно-правові системи ЛІГА:ЗАКОН, суд встановив, що він здійснений позивачем методологічно та арифметично правильно, відтак позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі 16 846,23грн.

Щодо стягнення інфляційних нарахувань суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п.3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов?язань»).

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Об?єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалена постанова від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, згідно п.26 якої визначено методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов?язання виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об?єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18, зазначено, що нарахування «інфляційних втрат» за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов?язання.

Згідно розрахунку позивачемзаявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 68 798,42грн, що нараховані на заборгованість у розмірі 431 500,00грн за період з 01.01.2024 по 20.04.2025. Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суд встановив, що, незважаючи на зазначений позивачем період нарахування у календарних датах з 01.01.2024 по 20.04.2025, фактично розрахунок здійснений за період з січня 2024 по березень 2025.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, у спосіб наведений вище, суд встановив, що він здійснений позивачем методологічно та арифметично правильно, відтак позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі 68 798,42грн.

Щодо стягнення пені суд зазначає наступне.

Згідно розрахунку, доданого позивачем до позовної заяви, ним заявлено до стягнення пеню в розмірі 22 860,07грн, що нарахована на заборгованість у розмірі 431 500,00грн за 6 місяців.

Відповідач не надає контррозрахунку, натомість заперечує проти нарахування пені посилаючись на ст. 547 ЦК України та безпосередньо положення ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань».

Приписами частини першої статті 230 ГК України унормовано, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов?язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов?язання.

Як визначено нормою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов?язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина шоста статті 231 ГК України).

Статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За ч.1 ст. 547 ЦК України, на яку слушно посилається відповідач, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Ч.1 ст.546 вказаного Кодексу неустойка віднесена до видів забезпечення виконання зобов`язання.

Господарський суд зауважує, що за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов?язань встановлюється у договорі за згодою сторін у письмовій формі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 зазначає, що за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Дослідивши положення договору № 2 /22 Охт від 31.12.2021 суд встановив, що вони не містять умов щодо зобов`язань сплати Замовником пені за прострочення виконання грошового зобов?язання з оплати наданих послуг, так само як і не встановлений розмір такої пені. Умови п.7.1. останнього містять загальне застереження - у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов?язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Обов`язок та умови сплати пені законодавчим актом не визначено, приписи ст. 231 ГК України до спірних правовідносин не застосовуються.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі та законі, а відтак відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення пені з огляду на їх безпідставність.

Проаналізувавши встановлені обставини, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд, враховуючи наведені положення цивільного законодавства та визначені процесуальним законом стандарти доказування, дійшов висновку про часткове задоволення заявленого позову, а саме. суми основного боргу 431 500,00грн, 3% річних у розмірі 16 846,23грн, інфляційних втрат у розмірі 68 798,42грн, у задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Розподіл судових витрат

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на задоволення позовних вимог частково, судовий збір стягується з відповідача на користь позивача в сумі 6 205,73грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги 15 Державного пожежно - рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» про стягнення 540 004,72грн, у тому числі, основного боргу в сумі 431 500,00грн, інфляційних втрат в сумі 68 798,42грн, 3% річних в сумі 16 846,23грн, пені в сумі 22 860,07грн - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (адреса місцезнаходження: 85300, Донецька обл., Покровський р-н, м.Покровськ, вул.Торгівельна, буд.106а, каб.107; ідентифікаційний код 00191075) на користь 15 Державного пожежно - рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (адреса місцезнаходження: 85102, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул.Бурденко, буд. 24; ідентифікаційний код 38101840) грошові кошти у розмірі 517 144,65грн, з яких основний борг в розмірі 431 500,00грн, інфляційні втрати в розмірі 68 798,42грн, 3% річних в розмірі 16 846,23грн, судовий збір у розмірі 6 205,73грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду підписано 07.07.2025.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду, справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова