ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2025 р. Справа№ 910/1613/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Козир Т.П.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Сороки П.М.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 25.06.2025,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025

у справі №910/1613/17 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 97 557 917, 53 грн

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум"

про визнання зобов`язань припиненими, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі № 910/1613/17 в задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

27.02.2025 через систему "Електронний суд" Товариство з обмеженою відповідальністю "Проскан" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити ТОВ "Проскан" строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі № 910/1613/17 та ухвалити нову, якою визнати наказ Господарського суду міста Києва від 20.09.2018 у справі №910/1613/17 таким, що не підлягає виконанню.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2025 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" по справі № 910/1613/17 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/1613/17.

17.03.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/1613/17.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі № 910/1613/17 залишено без руху та зазначено, що протягом десяти днів з дня вручення/доставлення даної ухвали, Товариство з обмеженою відповідальністю "Проскан" має право усунути недоліки апеляційної скарги, а саме, надати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору.

28.03.2025 через систему "Електронний суд" Товариство з обмеженою відповідальністю "Проскан" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з заявою про усунення недоліків, відповідно до якої скаржник, на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 у справі № 910/1613/17 надає суду докази сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1613/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025; запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи; встановлено строк для подання заяв, клопотань та відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; розгляд справи №910/1613/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 призначено на 24.04.2025.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 № 09.1-08/1044/25, у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. та судді Тищенко О.В., які входять до складу колегії суддів і не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/1613/17.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025, для розгляду справи № 910/1613/17 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду, у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 справу №910/1613/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 - прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.

23.04.2025 суддями Сибігою О.М., Кравчуком Г.А., та Коробенком Г.П. заявлено про самовідвід у справі № 910/1613/17, обґрунтовано його тим, що під час автоматизованого розподілу справи № 910/1613/17 не було враховано спеціалізацію суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 заяву суддів Сибіги О.М., Кравчука Г.А. та Коробенка Г.П. про самовідвід у справі № 910/1613/17 - задоволено; матеріали справи №910/1613/17 передано для визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/1613/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Доманська М.Л. судді: Пантелієнко В.О., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі №910/1613/17 до свого провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 28.05.2025 о 12 год. 15 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2025 виправлено описку, допущену в пункті 2 резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 у справі №910/1613/17 та ухвалено вважати вірною дату та час судового засідання: " 28.05.2025 о 12:15".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі №910/1613/17 оголошено перерву до 25.06.2025.

У зв`язку з перебуванням 25.06.2025 у відпустці судді Пантелієнко В.О., згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2025, сформовано новий склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі №910/1613/17 у наступному складі: головуючий суддя - Доманська М.Л., судді: Козир Т.П., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі №910/1613/17 до свого провадження.

У судове засідання 25.06.2025 представники учасників справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вирішила за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 916/1577/19, від 09.04.2024 у справі № 873/225/23.

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що Закон України «Про банки і банківську діяльність» і в цілому банківське законодавство не передбачає правонаступництво у разі ліквідації банку. З огляду на те, що сторона виконавчого провадження - стягувач за наказом від 20.09.2018 № 910/1613/17 - ПАТ «КБ «Преміум» () вибув внаслідок його ліквідації, про що було внесено відповідний запис до реєстру, то існують достатні підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. На думку скаржника, звернення з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є ефективним способом захисту порушеного права заявника, оскільки у разі задоволення вказаної заяви відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» таке рішення буде самостійною підставою для завершення виконавчого провадження. Фактичне перебування на виконанні наказу, починаючи з 08.02.2023, з урахуванням того, що відсутні будь-які правонаступники стягувача за судовим рішенням в межах справи № 910/1613/17 створює надмірний тягар для ТОВ «Проскан» та суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження». Висновки суду першої інстанції про факт перебування ТОВ «Проскан» у процедурах банкрутства не спростовують того, що виконавче провадження ВП НОМЕР_1 не може існувати у тому вигляді, коли одна із сторін виконавчого провадження вибула. Факт зупинення виконавчого провадження жодним чином не вказує на те, що на нього не поширюються вимоги Закону України «Про виконавче провадження» як в частині вимог до складу сторін, так і щодо можливості реалізації своїх прав такими сторонами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольняє частково, з огляду на наступне.

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Преміум" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по кредитному договору №26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013 в розмірі 97557917,53 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" задоволено частково, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" 2073000,00 доларів США основного боргу за кредитом, 865895,57 доларів США процентів за кредитом, 159314,77 грн витрат по сплаті судового збору, в іншій частині позову відмовлено, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

20.09.2018 на примусове виконання вказаного судового рішення видано відповідний наказ.

На підставі наказу Господарського суду міста Києва від 20.09.2018 у даній справі приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Солоньком М.М. постановою від 29.01.2019 відкрито виконавче провадження (ВП НОМЕР_1).

10.01.2025 через систему "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" надійшла заява про визнання виконавчого наказу таким, що не підлягає виконанню.

В обгрнутування заяви зазначено, що стягувачем у виконавчому провадженні за наказом від 20.09.2018 № 910/1613/17 є ПАТ "КБ "Преміум" (), який було припинено шляхом його ліквідації, про що внесено відповідний запис до реєстру. Заявник вказує, що банківське законодавство не передбачає правонаступництва у разі ліквідації банківської установи, тому існують достатні підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі № 910/1613/17 в задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі № 910/16972/21 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" (03134,м. Київ, вул. Кільцева дорога,22, ідентифікаційний номер 21634980). Разом з тим, постановою приватного виконавця округу міста Києва Солонько М.М. від 22.11.2021 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 зупинено вчинення виконавчих дій на підставі п. 4 ч. 1 ст. 34, 35 ЗУ "Про виконавче провадження". Згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника). Частиною 1 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті. Відповідно до частини п`ятої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову. Отже, зазначені положення закону визначають механізми, які мають обов`язково бути застосовані виконавцями у процесі виконання судових рішень. Суд першої інстанції зазначив, що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. На переконання суду першої інстанції, з огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, зв`язаний принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас, у справах про банкрутство поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності суттєве значення має принцип судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства. Цей принцип полягає, серед іншого, у судовому контролі за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси та інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів, а також за збереженням балансу інтересів сторін, у тому числі під час продажу майна банкрута з метою реалізації за найвищу ціну та відповідно до встановленої КУзПБ процедури. З огляду на вищенаведене, в силу пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи представника боржника, оскільки ВП № НОМЕР_1 зупинено, у зв`язку із відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника - ТОВ "Проскан", та відмовив у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" про визнання виконавчого наказу таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів зауважує, що право на звернення до господарського суду в установленому ГПК України порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (частини перша, друга статті 4 ГПК України).

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина перша статті 2 ГПК України).

Частиною другою статті 2 ГПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Провадження у справах про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (постанова Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 905/813/20).

За приписами частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство (з 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Згідно пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

Справи, передбачені пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (частина тринадцята статті 30 цього Кодексу), тобто є справами виключної підсудності.

Таким чином, процесуальний закон встановив імперативне правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, одним із завдань має задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможним боржником. При цьому обов`язковим завданням провадження у справі про банкрутство є справедливе задоволення усієї сукупності вимог кредиторів в порядку черговості, встановленому законом. Тому провадження у справах про банкрутство об`єктивно формується на засадах конкуренції кредиторів.

Тобто призначення провадження у справі про банкрутство полягає у збалансуванні реалізації прав та законних інтересів учасників справи. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів.

Раціональність механізму конкурсної процедури полягає саме в тому, що вона надає інструментарій для узгодження прав та інтересів усіх кредиторів, а також забезпечує взаємні права та інтереси сукупності кредиторів і боржника. При цьому інструментом гарантування прав кожного із сукупності кредиторів є принцип конкурсного імунітету, за яким кредитор не має права задовольнити свої вимоги до боржника інакше, як в межах відкритого провадження у справі про банкрутство. Кредитори можуть задовольнити свої вимоги за правилами конкретної конкурсної процедури (аналогічний висновок, викладений у постановах судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 910/9535/18 та від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15).

Дотримання цього принципу забезпечується, зокрема, концентрацією судових спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про його банкрутство відповідно до пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України та кореспондуючими цій нормі правилами статті 7 КУзПБ.

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, за змістом частини першої статті 7 КУзПБ саме господарський суд, що здійснює провадження у справі про банкрутство, розглядає спори, стороною яких є боржник, причому частина друга цієї статті конкретизує, що до таких спорів, зокрема, належать спори щодо інших вимог до боржника, тобто спори, які тим чи іншим чином стосуються інших вимог до боржника.

Тому вирішувати питання визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, а саме наказу, який стосується виконання судового рішення, ухваленого у спорі за участю боржника у справі №910/16972/21, слід в межах вказаної справи про банкрутство відповідно до приписів статті 7 КУзПБ, тобто, судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство №910/16972/21.

Суд наголошує, що спори (правовідносини), стороною яких є боржник у справі про банкрутство слід розглядати, керуючись пріоритетом приписів спеціального закону - КУзПБ, а також закріпленими у цьому законі принципами концентрації всіх спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про банкрутство та судового контролю у відносинах банкрутства (неплатоспроможності).

Здійснюючи системне тлумачення приписів статті 7 КУзПБ, підпункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, а також статті 328 ГПК України, слід виходити з того, що процедура банкрутства - це спеціальна правова процедура, норми КУзПБ є спеціальними і під час їх зіставлення з нормами загальними вони повинні мати процесуальний пріоритет.

Частиною третьою статті 7 КУзПБ встановлено правило, за яким матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, від 15.06.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20), постанови Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18, від 12.01.2021 у справі № 334/5073/19, від 23.09.2021 у справі № 904/4455/19, від 13.04.2023 у справі № 910/21981/16).

У постановах від 15.05.2019 у справі № 289/2217/17, від 12.06.2019 у справі № 289/233/18, від 19.06.2019 у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті усунення правової невизначеності.

Таким чином, розгляд усіх спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію 21.10.2019 КУзПБ має здійснюватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

При цьому, вирішуючи питання про необхідність розгляду спору, стороною якого є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, суди мають виходити не лише з того, чи підлягають такі вимоги вартісній оцінці з урахуванням положень статті 163 ГПК України, а й надати оцінку змісту заявлених вимог та порушеного права або інтересу, на захист якого такий позов подано (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20)).

Системний аналіз змісту приписів статті 7 КУзПБ у сукупності із зазначеними нормами ГПК України щодо предметної та територіальної юрисдикції (підсудності) свідчить, що принцип концентрації в межах справи про банкрутство всіх спорів, у яких стороною є боржник, щодо спорів з вимогами до боржника, є універсальним і норми ГПК України чи КУзПБ не встановлюють винятків із цього правила.

З огляду на вказані положення законодавства України, розгляд всіх спорів з вимогами до боржника у справі про банкрутство та щодо його майна, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у справі № 910/16972/21 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" (03134, м. Київ, вул. Кільцева дорога, 22, ). Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан".

Таким чином, на даний час у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан", провадження в якій здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства.

У розумінні частин 2, 3 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" про визнання виконавчого наказу таким, що не підлягає виконанню, мають розглядатись у межах справи № № 910/16972/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан". У даній справі застосуванню підлягають положення спеціальної норми ст. 7 КУзПБ.

З огляду на те, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, приймаючи до уваги, що особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, для концентрації всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника та з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що справу № 910/1613/17 слід направити до Господарського суду міста Києва для розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в межах справи № 910/16972/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан".

Таким чином, розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" про визнання виконавчого наказу таким, що не підлягає виконанню в межах справи № 910/16972/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" буде сприяти принципу концентрації та розгляду справи належним судом у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З огляду на вказані положення законодавства України, розгляд всіх спорів з вимогами до боржника у справі про банкрутство та його майна, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Тобто, до прийняття оскаржуваної ухвали Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі № 910/1613/17 суд першої інстанції повинен був передати дану заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, разом зі справою № 910/1613/17 до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи № 910/16972/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" відповідно до частини третьої статті 7 КУзПБ.

Проте, всупереч наведеному, суд першої інстанції не передав матеріали даної справи для розгляду за підсудністю до суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан", та прийняв оскаржувану ухвалу поза межами справи про банкрутство № 910/16972/21.

За таких обставин, прийняття оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом у даній справі з порушенням правил виключної підсудності є таким, що в цілому нівелює порядок розгляду справ за участю боржника у справі про банкрутство та ставить під сумнів саму сутність судового розгляду.

Аналогічна правова позиція викладалася у постанові Верховного Суду від 13.04.2023 у справі № 910/21981/16.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

Оцінюючи оскаржуване рішення суду першої інстанції через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" слід задовольнити частково. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі №910/1613/17 слід скасувати. Справу № 910/1613/17 направити до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи № 910/16972/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан".

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 280, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан" задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2025 у справі №910/1613/17 скасувати.

Справу № 910/1613/17 направити до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи № 910/16972/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан".

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 01.07.2025

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді Т.П. Козир

О.М. Остапенко