РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/993/22(927/300/25)

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Балан Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Забаріна Антона Федоровича (Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» (код 34863309)) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання договору недійсним та стягнення 150 000 грн 00 коп., поданої в межах справи за заявою

КРЕДИТОРА: Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» (код 34863309)

30068, с. Крупець Шепетівського (Славутського) району Хмельницької області, вул. Богдана Хмельницького, 43

БОРЖНИК: Фермерське господарство «САПФІР-М.М.» (код 35274787)

15122, с. Хоробичі Городнянського району Чернігівської області, вул. Гагаріна, 24

про відкриття провадження у справі про банкрутство

за участі представників учасників справи:

від позивача: Забарін А.Ф. ліквідатор

від третьої особи: Нечитайло Т.В. (адвокат)

від відповідача: ОСОБА_1 (особисто), Колотило С.В. адвокат (ордер серії АЕ № 1334368 від 14.04.2025)

В судовому засіданні 17.06.2025, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено скорочене рішення.

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2022 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» (надалі кредитор) про відкриття провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» (надалі боржник) на підставі ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, яка ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2022 була прийнята до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2022, зокрема відкрито провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства «САПФІР-М.М.»; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Сиволобова М.М.

Постановою Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2023 припинено процедуру розпорядження майном Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» та повноваження розпорядника майна боржника Сиволобова М.М.; визнано банкрутом Фермерське господарство «САПФІР-М.М.»; відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців; ліквідатором банкрута призначити арбітражного керуючого Сиволобова М.М.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.06.2024 постановлено, зокрема, відсторонити арбітражного керуючого Сиволобова М.М. від виконання повноважень ліквідатора Фермерського господарства «САПФІР-М.М.»; ліквідатором Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» призначити арбітражного керуючого Забаріна А.Ф.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.05.2025 постановлено продовжити строк ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора банкрута Забаріна А.Ф. до 07 серпня 2025 року включно.

28 березня 2025 року, в межах даної справи про банкрутство, через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява від 27.03.2025 Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. до Вертелецького Андрія Віталійовича про визнання договору недійсним та стягнення 150 000,00 грн (присвоєно єдиний унікальний номер 927/300/25), якою позивач просить:

визнати недійсним Договір № 01112021 від 11.11.2021, укладений між Фермерським господарством «САПФІР-М.М.» та фізичною особо-підприємцем Вертелецьким Андрієм Віталійовичем,

стягнути з відповідача на користь позивача 150 000,00 грн, перерахованих господарством на користь ФОП Вертелецького А.В. за агропослуги згідно Договору № 011121 від 01.11.2021 на підставі платіжної інструкції № 927 від 08.12.2021.

Звертаючись з даним позовом позивач вказує, що в процесі ліквідаційної процедури ФГ «САПФІР-М.М.» виявило, що ФГ «САПФІР-М.М.» платіжним дорученням № 927 від 08.12.2021 року здійснило перерахування коштів на користь ФОП Вертелецького А.В. в сумі 150 000,00 грн за агропослуги згідно договору № 011121 від 01.11.21 р. без ПДВ.

На думку позивача, відповідні грошові кошти є безпідставно набутими відповідачем, оскільки між сторонами не існувало жодних договірних відносин (Договір № 011121 від 01.11.2021 не укладався і як наслідок відповідні агропослуги не надавалися); як не існувало і жодного іншого юридичного факту, наслідком якого стало би набуття відповідачем у власність грошових коштів, що були власністю господарства, а тому відповідач має повернути позивачу безпідставно набуте майно кошти в сумі 150 000,00 грн.

При цьому, позивач зазначає, що на його переконання спірний правочин ніколи не виконувався сторонами, всі документи загалом оформлені дуже формально, виключно з наміром створити вигляд наявності транзакцій, хоча містять грубі неточності: так, спірний правочин містить неточності вже у номері та даті його підписання, оскільки платіж вчинявся із зазначенням реквізитів іншого договору, хоча й дуже схожого (№ 011121 від 01.11.2021).

Також позивач зауважує, що спірний правочин укладено у так званий «підозрілий період», тобто за три роки, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство позивача; він містить ряд суперечностей та не містить усіх істотних умов для аналогічних видів договорів (власне предмет договору). Таким чином, господарська операція, яка нібито стала підставою для оплати 150 000,00 грн документально неідентифікована; формальне вчинення первинних бухгалтерських документів не створює юридичних наслідків, оскільки не відповідає визначенню господарської операції, не викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємств.

Щодо відсутності фактів фактичного виконання спірного Договору оренди позивач вказує, що на його думку, всі документи загалом оформлені дуже формально виключно із наміром створити вигляд наявності транзакцій, хоча містять грубі неточності.

Так, Договір № 01112021 від 11 листопада 2021 року містить неточності вже у номері та даті його підписання, оскільки платіж вчинявся із зазначенням реквізитів іншого договору, хоча й дуже схожого: № 011121 від 01.11.21р.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Замовник (Позивач) доручає, а Виконавець (Відповідач) виконує послуги бризкання (внесення) самохідним оприскувачем ОС «ROSA».

При цьому, п. 1.2. Договору зазначає, що мета оренди: виробнича діяльність в сільському господарстві; даний пункт дослівно дублює пункт ще одного оскаржуваного позивачем договору: Договору оренди транспортних засобів № 10.12/21 від 10 грудня 2021 року, укладений позивачем із Малим приватним підприємством «ВИБІР» (справа № 927/993/22 (927/280/25)).

Пункт 1.3. Договору встановлює його суму 158 000,00 грн.

Реквізити Договору містять старі банківські реквізити, оскільки із середини 2019 року в Україні діють стандарти міжнародного банківського рахунку IBAN.

Позивач вважає, що Договір було створено поспіхом, формально, він не містить жодної іншої істотної умови надання послуг, ані опису місця розташування та площ земельних ділянок, ані препаратів (добрива, фунгіциди, гербіциди і т.п.), якими здійснювалося обприскування тощо.

Аналогічні претензії і до Акту здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 01 листопада 2021 року, відповідно до якого Виконавцем (Відповідачем) були надані послуги (агропослуги) згідно Договору № 011121 від 01 листопада 2021 року: бризкання в кількості 791 гектар по ціні за 1 га 200,00 грн Орендаря. При цьому, невідомо про якого саме Орендаря йде мова і чому в Акті стоять інші дати та реквізити Договору.

Як зазначено в Акті здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), загальна вартість оренди (примітка: напевно, мова йде про послуги) становить 158 200,00 грн.

Позивач здійснив перерахування коштів платіжним дорученням № 927 від 08.12.2021 лише в сумі 150 000,00 грн; при цьому, відповідачем ніколи не заявлялися до позивача жодні претензії ні про затримку платежу, ані вимоги про погашення решти боргу в сумі 8 200,00 грн чи вимоги кредитора у справі про банкрутство.

В той же час, при відкритті провадження у справі про банкрутство ФГ «САПФІР-М.М.» надавалася оборотно-сальдова відомість по рахунку 631, де була відсутня кредиторська заборгованість 8 200,00 грн перед відповідачем.

Спірний Договір укладено у так званий «підозрілий період» тобто за 3 роки, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство позивача; він містить ряд суперечностей та не містить усіх істотних умов для аналогічних видів договорів (власне предмет договору).

Щодо суб`єктивного складу спірних правовідносин позивач вказує, що з із публічних даних ЄДР вбачається, що юридичною адресою (місцезнаходженням) господарства є село Хоробичі Городнянського району Чернігівської області. Дані системи «Ю-Контрол» у розділі «Земельні ділянки», що засновані на інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідчать про те, що у користуванні позивача немає земельних ділянок на території Кіровоградської області, а лише у Чернігівській та Полтавській областях. Матеріали справи про банкрутство № 927/993/22 також не містять жодних даних щодо наявності у позивача земельних ділянок чи інших активів у Кіровоградській області.

Як вбачається із публічних даних ЄДР, юридичною адресою (місцезнаходженням) відповідача є смт. Петрове Петрівського району Кіровоградській області і спірні господарські операції «бризкання» здійснювалися саме у Кіровоградській області.

Однак, позивач вважає, що із Кіровоградською областю сторони даної справи поєднують не спільні господарські взаємовідносини, а учасники: з одного боку 100 % власником та головою господарства є ОСОБА_2 , який мешкає у місті Кропивницький, з іншого боку відповідач мешкає у смт. Петрове Петрівського району Кіровоградській області.

Також позивач звертаємо увагу на те, що відповідач є співзасновником (поряд із іншими членами сім`ї Вертелецьких) Малого приватного підприємства «ВИБІР», яке, як було встановлено під час ліквідаційної процедури, брало активну участь у виведенні готівкових коштів позивачем та також є відповідачем у інших судових справах (№ 927/993/22 (927/111/25) та № 927/993/22 (927/280/25)).

На думку позивача, послуги надавалися за місцем розташування виконавця у Кіровоградській області, однак у позивача ніколи не було необхідності замовляти послуги бризкання в Кіровоградській області, оскільки у нього ніколи не було у власності чи користуванні земельних ділянок в цьому регіоні для того, щоб можна було на них вирощувати ту чи іншу сільськогосподарську культуру на площі 791 га, щоб замовити її «бризкання».

Таким чином, відповідачем не ідентифіковано, коли саме, що саме та чим саме оприскував він за дорученням позивача, не говорячи вже про інші умови надання послуг хто фактично здійснював роботу, яким чином погоджувалися земельні ділянки на місцевості, як передавалися препарати, якими проводилося оприскування, які норми використання тощо.

Отже, господарська операція обприскування, яка нібито стала підставою для оплати 150 000,00 грн відповідачу, доданими до позову документами не ідентифікована; формальне вчинення первинних бухгалтерських документів не створює юридичних наслідків, оскільки не відповідає визначенню господарської операції, не викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємств.

Фраудаторним може визнаватися правочин як на підставі спеціальних норм законодавства (у провадженнях про банкрутство чи виконавчих провадженнях тощо), так і з посиланням на загальні норми законодавства, зокрема статті 3, 13, 203 ЦК України.

Щодо спеціальних підстав для визнання правочину недійсним, встановлених у статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, то відповідно до частини 2 цієї статті правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог, боржник уклав договір із заінтересованою особою.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.04.2025 постановлено:

прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 927/993/22 (927/300/25);

розгляд позовної заяви здійснювати в межах справи № 927/993/22 про банкрутство Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» за правилами загального позовного провадження;

залучити Товариство з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача;

призначити розгляд позовної заяви в підготовчому засіданні на 29 квітня 2025 року;

встановити процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;

встановити процесуальний строк для подання третьою особою (Товариством з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна») письмових пояснень щодо позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;

викликати для участі в судовому засіданні представника Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в якості позивача. Повідомити позивача, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору;

викликати для участі в судовому засіданні Вертелецького Андрія Віталійовича (або його повноважного представника) в якості відповідача. Повідомити відповідача, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи;

викликати для участі в судовому засіданні представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Повідомити третю особу, що її неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду позовної заяви.

Ухвала суду від 02.04.2025 направлена учасникам справи до їх електронних кабінетів в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» та згідно довідок про доставку електронного листа, роздрукованих з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», доставлена до електронних кабінетів 02.04.2025 12:35.

Статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 02.04.2025 є такою, що отримана адресатами 02.04.2025.

Процесуальним правом на участь в даному підготовчому засіданні учасники справи не скористалися.

При цьому, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 22.04.2025 постановлено відмовити в задоволенні клопотання представника ТОВ «Суффле Агро Україна» - адвоката Нечитайла Т.В. та заяви ліквідатора Забаріна А.Ф. про участь у підготовчому засіданні 29.04.2025 в режимі відеоконференції в справі № 927/993/22 (927/300/25).

08.04.2025, у встановлений судом процесуальний строк, через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшли письмові пояснення від 08.04.2025 третьої особи щодо позову, зі змісту яких вбачається, що товариство повністю підтримує позовні вимоги, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

15.04.2025, у встановлений судом процесуальний строк, через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшов відзив від 14.04.2025 на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а тому просить суд відмовити в їх задоволенні.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує, що на момент формування договору та акту ФОП Вертелецький А.В. помилково зазначив дату договору 11.11.2021, а фактичною датою повинно було бути 01.11.2021 (помилка під час написання договору (подвійне натискання однієї тієї ж клавіші); номер договору 01112021 був сформульований згідно дати підписання 01.11.2021.

Щодо зазначеного в платіжному дорученні № 927 від 08.12.2021 номеру Договору № 011121 від 01.11.2021, то в платіжці було пропущено цифри 20 (зазначена цифра в договорі повідомляє про рік 2021); в свою чергу під час оплати рахунку несвідомо вказали скорочену версію року 21, а не 2021; після оплати договір та акт прийняття-здачі робіт про надання послуг на помилки не перевірялися, оскільки роботи були виконані та оплачені.

Щодо суб`єктивного складу спірних правовідносин відповідач зазначає, що за умовами Договору (п.п.2.1. п.2, п.п.4.1. п.4) відповідні послуги надавалися на полях Замовника за відсутності жодного посилання на конкретний населений пункт, район, область тощо; як наслідок посилання позивача на проведення обприскування земель, розташованих в Кіровоградській області є безпідставними.

Також відповідач вважає необґрунтованим та непідтвердженим припущення позивача стосовного того, що ОСОБА_1 є співзасновником (поряд із іншими членами сім`ї Вертелецьких) МПП «ВИБІР», яке начебто брало активну участь у виведенні готівкових коштів господарства.

Щодо відсутності фактів фактичного виконання спірного правочину відповідач зазначає, що під час робіт він бризкає речовиною, що доставляє замовник та контролює витрату рідини на гектар; в обов`язки ОСОБА_1 не входить контроль рідини, що використовується під час робіт.

Також відповідач вказує, що згідно Акту про проведенні електронні торги від 14.01.2020 він став переможцем аукціону та придбав техніку, яку використовує в своїй роботі; реєстрація сільськогосподарської техніки за ОСОБА_1 не проводилася в зв`язку з накладенням арешту, який надалі знімався в судовому порядку.

Таким чином, відповідач вважає, що доводи позивача щодо відсутності фактів фактичного виконання спірного Договору базуються виключно на припущеннях останнього, що є неприпустимим.

Щодо підстав для визнання недійсним правочину та стягнення коштів відповідач зазначає, що, на його думку, такі підстави знову ж таки базуються лише на припущеннях позивача, не узгоджуються з нормами законодавства України та практикою Верховного Суду.

17.04.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшли додаткові пояснення від 17.04.2025 третьої особи у справі, які за своїм змістом фактично є письмовими поясненнями щодо відзиву та які свідчать про незгоду товариства з доводами ОСОБА_1 , оскільки останні є такими, що не спростовують фактів (обставин), викладених у позові.

При цьому, третя особа вказує, що, на її думку, у відзиві на позов відповідач мав би не обмежуватися констатацією фактів підписання документів, а надати аргументовані та логічні пояснення щодо реальності здійснення оспорюваного договору, укладення його у відповідності із принципами добросовісності та без використання «права на зло». Однак, відповідач цього не зробив.

Відповідач досить активно коментує формальну сторону аргументів позивача щодо нумерації, реквізитів договору і т.п., підтверджує, що і договір, і акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 01.11.2021 укладалися пост-фактум, тобто після фактичного надання послуги «бризкання», про яку сторони нібито усно домовилися та реалізували без документів. При цьому, в частині заперечень по суті договору відповідач займає абсолютно формальну позицію та уникає будь-яких коментарів, та навіть якихось пояснень, не говорячи вже про їх документальне підтвердження.

На переконання третьої особи відповідач на спростування позову мав би надати, крім іншого, наступні пояснення, які випливають зі змісту правовідносин за спірним договором: що саме ним обприскувалося; якими засобами здійснювалося обприскування; ким фізично здійснювалося обприскування і які існують докази на підтвердження фактичного виконання робіт (щодо трудових чи цивільно-господарських відносин, докази оплати тощо); чому відповідач ніколи не вимагав погашення заборгованості позивачем.

На жодне із вказаних питань відповідач не надав відповідей, натомість обмеживши свою позицію до формальної констатації наявності первинних бухгалтерських документів. Однак господарська операція є здійсненою тоді, коли вона спричиняє зміну у структурі активів учасників, тобто, зобов`язання позивача із оплати мало б урівноважуватися фактичним збільшенням активів у вигляді наданих послуг, однак за умови формального оформлення первинних документів господарська операція не здійснюється і такої зміна в структурі активів не виникає.

Крім того, третя особа звертає увагу на те, що відповідачем не спростовані зазначені в позові обставини щодо участі відповідача (поряд із іншими членами сім`ї Вертелецьких) як співзасновника МПП «ВИБІР», яке також є відповідачем у справах в межах даної справи про банкрутство.

28.04.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшло клопотання від 28.04.2025 третьої особи, яким остання просить:

1) призначене на 29.04.2025 підготовче засідання провести за відсутності повноважного представника третьої особи;

2) поновити встановлений законом процесуальний строк на подання клопотання про витребування доказів та витребувати від відповідача оригінали для огляду та копії для додання до матеріалів справи документів, що підтверджують наступні обставини:

коли (дата, період часу) надавалися послуги «бризкання»?

на яких земельних ділянках (із зазначенням їх кадастрових номерів та місця розташування) надавалися послуги «бризкання» згідно Договору? Яким чином сторони Договору погоджували ці земельні ділянки та визначали їх на місцевості?

які посіви були об`єктом «бризкання»?

якими препаратами здійснювалося «бризкання»? Чи надавало (та яким чином) ФГ «САПФІР-М.М.» інструкції щодо застосування препарату?

якими технічними засобами здійснювалося «бризкання» (із наданням підтверджуючих документів)?

ким фізично здійснювалося «бризкання» (із наданням підтверджуючих документів про наявність трудових/цивільно-правових відносин, розрахунків)?

3) всі наступні судові засідання у справі № 927/993/22 (927/300/25) провести за участю адвоката Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» Нечитайла Тараса Віталійовича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів.

Звертаючись з клопотанням про витребування доказів третя особа вказує, що на її думку запитувані докази мають довести чи спростувати факт реального виконання оспорюваного правочину та, відповідно, надання послуг із обприскування сільськогосподарських посівів.

Одночасно третя особа вказує, що нею вживалися заходи самостійного отримання відповідних доказів, однак адвокатський запит від 17.04.2025 № 1 (отриманий адресатом 21.04.2025) з боку відповідача залишений без відповіді.

Щодо строку звернення з даним клопотанням третя особа посилається на той факт, що без отримання відзиву на позов вона не мала жодного реального уявлення про відношення відповідача до обставин справи, а тому клопотання не подавалося також із мотивів процесуальної економії; крім того, товариством надано відповідачу час на відповідь на адвокатський запит; як наслідок товариство вважає пропуск процесуальних строків таким, що допущений із об`єктивних підстав.

Також 28.04.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява від 28.04.2025 ліквідатора Забаріна А.Ф., якою останній просить:

провести призначене на 29.04.2025 підготовче засідання за його відсутності;

задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» про витребування доказів;

надати можливість в подальшому брати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Крім того, 28.04.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява від 28.04.2025 відповідача, яка містить стисло сформульовані пояснення останнього, що мають бути враховані при ухваленні рішення, а також клопотання про проведення призначеного на 29.04.2025 підготовчого засідання за відсутності ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.04.2025 постановлено:

клопотання від 28.04.2025 Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» про витребування доказів залишити без задоволення;

закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 22 травня 2025 року;

встановити процесуальний строк для подання відповідачем відповіді на письмові пояснення третьої особи щодо відзиву на позовну заяву протягом семи днів з дня вручення даної ухвали;

проведення судового засідання здійснити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» (https://easycon.com.ua/) відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.

Залишаючи без задоволення клопотання від 28.04.2025 Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» про витребування доказів суд виходив з того, що згідно ст. 80, 81 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає,обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Натомість звертаючись із даним клопотанням, третя особа не обгрунтувала неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього; як наслідок відсутні підстави для його задоволення.

При цьому, посилання третьої особи на неотримання нею відзиву ОСОБА_1 на позовну заяву спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими докази: як вже було вказано вище відповідна заява по суті справи була подана відповідачем у встановлений судом процесуальний строк 15.04.2025, а додатками до неї є, зокрема квитанції від 14.04.2025 № 3194564 та № 3194566 про доставку документів до зареєстрованих електронних кабінетів користувачів ЄСІТС, з яких вбачається, що 14.04.2025 21:50 відзив на позовну заяву був доставлений до електронного кабінету Стельмаха Юрія Миколайовича як повноважного представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» та до електронного кабінету безпосередньо юридичної особи.

Крім того, як зазначалось вище 17.04.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшли додаткові пояснення від 17.04.2025 третьої особи у справі, в першому абзаці яких товариство вказує, що «…. та, ознайомившись із відзивом Відповідача на позов, …».

Отже, третя особа не була позбавлена права подати клопотання про витребування доказів разом з письмовими поясненнями щодо відзиву ОСОБА_1 .

Процесуальним правом на подання відповіді на письмові пояснення третьої особи щодо відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

В судовому засіданні 22.05.2025 оголошено перерву до 09.06.2025; одночасно постановлено проведення судового засідання здійснити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» (https://easycon.com.ua/) відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.

До початку судового засідання 09.06.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява від 06.06.2025 відповідача про участь в призначеному на 09.06.2025 судовому засіданні в режимі відеоконференції; крім того, дана заява містить клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи доказів, які мають істотне значення для вирішення даного спору по суті: Протокол електронних торгів, Свідоцтво про реєстрацію обприскувача. Вказані докази, а також вже наявний в матеріалах справи Акт про надані послуги відповідач вважає такими, що свідчить про неухилення його від участі у даній справі, а навпаки про участь в судовому процесі та про докладання зусиль для захисту своїх прав та законних інтересів.

Додатково відповідач надав пояснення по суті справи наступного змісту:

«1. Обприскування здійснювалося на території Чернігівської області, Городнянського району, село Хоробичі. Дані кадастрових номерів відсутні.

2. Погодження полів: Поля для обробки вказувалися саме позивачем, який є землекористувачем. Я, як виконавець, виконував роботи відповідно до вказівок позивача.

3. Розміщення ділянок: Як уже вказано вище, обробка проводись в районі с. Хоробичі. Саме там розміщувалися ділянки, які вказав позивач.

4. Техніка: Обприскування проводилось за допомогою самохідного обприскувача «Роса». Додається свідоцтво про реєстрацію техніки та протокол електронних торгів, на яких вона була придбана.

5. Хто виконував роботи: Роботи здійснювались власними силами, фізичною особою-підприємцем ФОП Вертелецьким А.В.

6. Документи щодо виконання робіт: Акт наданих послуг (вже міститься в матеріалах справи, повторно не надається).

7. Навігація, яка використовувалась під час обприскування (система «Паралель-Трек»), не зберігає даних тому наразі вони не доступні. Однак акти виконаних робіт було підписано сторонами без зауважень.»

В судовому засіданні 09.06.2025 оголошено перерву до 17.06.2025; одночасно постановлено проведення судового засідання здійснити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» (https://easycon.com.ua/) відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.

16.06.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява від 13.06.2025 відповідача про поновлення процесуального строку на подання доказів, яким останній просить визнати поважними причини пропуску встановленого законом процесуального строку на подання доказів та поновити такий строк.

Звертаючись з даною заявою відповідач вказує, що відповідні докази ним вже були подані в межах справи № 927/993/22 (927/110/25) за позовом Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. до ОСОБА_1 про стягнення 150 000,00 грн, а тому останній був переконаний, що дані докази вже були залучені до матеріалів справи № 927/993/22 (927/300/25), а тому потреба у їх повторному поданні відсутня.

Однак відповідні докази відповідач вважає такими, що сприятимуть об`єктивному з`ясуванню всіх обставин даної справи та ухваленню законного та обґрунтованого рішення.

За правилами ст. 80, 118, 119 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Присутні в судовому засіданні 17.06.2025 повноважні представники позивача та третьої особи заперечили проти даної заяви відповідача.

Розглянувши дану заяву відповідача, в судовому засіданні 17.06.2025 суд постановив протокольну ухвалу про її задоволення.

При цьому, суд виходив з того, що протягом квітня червня 2025 року Вертелецький А.В. неодноразово виїжджав за межі України, що підтверджується відмітками в його паспорті громадянина України для виїзду за кордон.

16.06.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшло клопотання від 16.06.2025 третьої особи, додатком до якого є додаткові пояснення від 16.04.2025 у справі, якими товариство фактично підтвердило раніше викладену свою думку щодо спірних правовідносин та вчергове зауважило, що оспорюваний договір є економічно невиправданим, недоцільним та нетиповим, а тому відповідач мав би надати суду вичерпні пояснення щодо надання послуг, а не обмежитися загальними фразами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін та третьої особи, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «САПФІР-М.М.» зареєстроване в якості суб`єкта господарювання 26.05.2008, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесені відомості за № 0000379.

Вертелецький Андрій Віталійович зареєстрований як фізична особа підприємець 07.02.2020, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесені відомості за № 0001731; основний вид діяльності: допоміжна діяльність у рослинництві. Місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

03.10.2023 була проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця Вертелецького Андрія Віталійовича за його рішенням (№ реєстраційної дії 002001731).

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Габмаль Олександром Євгеновичем був складений Акт про проведені електронні торги (ВП № 60376635), згідно якого при примусовому виконанні виконавчого напису № 136 виданого 08.02.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. було реалізовано майно, що на праві власності належало Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Надія України»: обприскувач самохідний ОС «ROSA» 11110 «ROSA»-11, 2017 року випуску, заводський № 0008, двигун № НОМЕР_2 , інвентарний номер 06040133, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 , видане 21.02.2017 ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області.

Арештоване майно реалізовувалось 23.12.2019 Державним підприємством «СЕТАМ» шляхом проведення електронних торгів за адресою: м. Київ, вул. Стрілецька, 4-б, на підставі Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 29.09.2016 № 2831/05.

Стартова (початкова) ціна лоту № 393762 становила 306 750,00 грн.

Згідно протоколу проведення електронних торгів № 455617 від 23.12.2019 переможець торгів Вертелецький Андрій Віталійович, ціна продажу арештованого майна склала 306 750,00 грн.

Таким чином, Вертелецький Андрій Віталійович придбав арештоване майно за ціною 306 750,00 грн.

Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством.

11 листопада 2021 року в смт. Петрове Кіровоградської області між фізичною особою підприємцем Вертелецьким Андрієм Віталійовичем (Виконавець) та Фермерським господарством «САПФІР-М.М.» (Замовник) був укладений Договір № 01112021 згідно умов якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконати послуги бризкання (внесення) самохідним оприскувачем ОС «ROSA».

Мета оренди: виробнича діяльність в сільському господарстві.

Сума договору становить: 158 200 (сто п`ятдесят вісім тисяч двісті).

Виконавець виконує послуги бризкання (внесення) самохідним оприскувачем ОС «ROSA» на полях Замовника.

Вартість наданих послуг по цьому Договору вказується в Актах здачі-прийняття робіт (наданих послуг), які є невід`ємними частинами Договору.

Виконавець має забезпечити своєчасне та якісне бризкання самохідним оприскувачем ОС «ROSA» на полях Замовника.

Замовник повинен прийняти та оплатити послуги Виконавця на підставі рахунків та Актів здачі-прийняття робіт.

Виконавець після надання послуг на підставі підписаного сторонами Акту здачі-приймання робіт виставляє рахунок на оплату.

Розрахунки між Замовником та Виконавцем здійснюються на підставі виставлених рахунків шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання та вважається таким, що укладений на невизначений термін, якщо одна із сторін не виявить бажання розірвати Договір, попередивши про це іншу сторону за п`ять днів.

Даний Договір укладено у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної із сторін.

01 листопада 2021 року в смт. Петрове Кіровоградської області сторони склали, підписали та скріпили своїми печатками Акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) про те, що «Виконавцем були надані послуги (агропослуги), згідно Договору № 011121 від 01 листопада 2021 року: бризкання в кількості 791 (сімсот дев`яносто один) гектар по ціні за 1 га. 200,00 грн Орендаря. Загальна вартість оренди становить 158 200 (сто п`ятдесят вісім тисяч двісті) грн. 00 коп. Сторони претензій одна до одної не мають.»

Згідно банківської виписки АТ «СЕНС БАНК» (рахунок IBAN UA6646701) 08.12.2021 платіжним документом № 927 відбулось перерахування Позивачем грошових коштів в сумі 150 000,00 грн на користь Відповідача; призначення платежу «Оплата за агропослуги зг. дог. № 011121 від 01.11.21р. без ПДВ».

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини перша, четверта статті 202 ЦК України). Отже, встановлення взаємопогоджених дій декількох осіб, які мають єдину мету, спрямовану на набуття, зміну або припинення певних цивільних прав чи виконання певних обов`язків, є ознаками вчинення єдиного правочину такими особами. Поведінка сторін має засвідчувати єдність їх волі до настання відповідних правових наслідків. Багатосторонні правочини можуть оформлюватися договорами у письмовій формі як єдиними письмовими документами або укладатися шляхом взаємного обміну листами (повідомленнями, телеграмами), прийняттям до виконання зобов`язань чи фактичним учиненням взаємнопогоджених дій, спрямованих на набуття певних прав (виконання певних обов`язків) його сторонами.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, у момент учинення якого сторонами (стороною) не було додержано вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 цього Кодексу). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Отже, порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя статті 13 ЦК України) може бути самостійною підставою недійсності правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення), і настання відповідних наслідків та у разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм у межах дозволеного їй законом загального типу поведінки.

Формулювання «зловживання правом» передбачає у собі певну суперечність. Так, особа, яка користується власним правом, має дозвіл на певну поведінку, а якщо її дія не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права (дія без права). Такі випадки трапляються, якщо особа діє недобросовісно, всупереч меті наданого їй права.

Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) «використовувала / використовували право на зло»; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи / осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 листопада 2021 року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), пункти 76.3, 76.5).

У Рішенні від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі за конституційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 13, частини третьої статті 16 ЦК України Конституційний Суд України визнав, що зазначені положення ЦК України є конституційними та такими, що не суперечать частині другій статті 58 Конституції України. Оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 ЦК України, Конституційний Суд України констатував, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 цього Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими ЦК України та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення ЦК України або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 ЦК України мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною) (абзаци другий, третій пункту 5.3, пункт 5.4 та абзац другий пункту 8.2 мотивувальної частини цього Рішення).

Суд наголошує на тому, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16, пункт 153). Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є «вживанням права на зло». За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.

Метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства.

Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій.

Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова / неринкова), наявність / відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16 (пункт 155).

Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.

Укладення фраудаторних правочинів є характерним для боржників у процедурах банкрутства, позаяк неплатоспроможність боржника означає ситуацію, коли не вистачає коштів для задоволення всіх вимог кредиторів і, діючи недобросовісно, боржник намагається створити переваги для задоволення вимог «дружнього» кредитора на шкоду іншим своїм кредиторам, порушивши встановлену законом черговість або пропорційність задоволення вимог окремого класу кредиторів.

Задоволення боржником вимог окремого кредитора поза межами конкурсної процедури банкрутства з використанням пов`язаних (або непов`язаних) із боржником осіб підтверджує неправомірну і недобросовісну мету боржника щодо створення йому преференції у виконанні зобов`язань та порушення імперативно встановленої у банкрутстві черговості задоволення вимог певних класів кредиторів боржника.

Отже, правочини за участю боржника, які допомагають реалізувати цю мету, мають ознаки фраудаторності, незалежно від того, чи такий правочин є двостороннім (одностороннім) чи багатостороннім (у якому буде задіяно низку учасників, об`єднаних єдиною неправомірною метою). Для класифікації правочину як фраудаторного має значення фактична участь боржника у ньому як одного з учасників вольових дій, направлених на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог одного або декількох його кредиторів у легальній судовій процедурі.

Відтак перед судом постає завдання за наслідком оцінки обставин справи встановити взаємопов`язаність дій учасників оспорюваного правочину, направлену на досягнення єдиної недобросовісної мети - вивести майно (грошові кошти) боржника поза межі єдиної процедури банкрутства цього боржника для унеможливлення задоволення вимог визнаного у процедурі банкрутства кредитора (кредиторів) за рахунок такого активу з дотриманням правил процедури банкрутства.

Відповідні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2022 по справі № 927/993/22 про банкрутство ФГ «САПФІР-М.М.», зокрема, визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» в розмірі 7 243 386,40 грн., 24 810,00 грн. судового збору та 60 300,00 грн. витрат на авансування винагороди арбітражному керуючому.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2023 по справі № 927/993/22 про банкрутство ФГ «САПФІР-М.М.», зокрема, визнано грошові вимоги:

Приватного підприємства «АДЛЄР» в розмірі 3 818 032,34 грн (2 026 761,70 грн борг, 472 347,13 грн індексація ціни товару (дооцінка вартості товару, курсова різниця), 109 822,02 грн тридцять процентів річних з простроченої суми, 405 352,34 грн штраф, 183 241,46 грн пеня, 25 500,00 грн третейський збір згідно рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 26.08.2022 у справі № 20/22 та ухвали Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 у справі № 873/84/22; а також додатково нараховані за період з 09.08.2022 по 20.12.2022 тридцять процентів річних з простроченої суми в сумі 222 971,98 грн та 372 035,71 грн пені) та 5 368,00 грн судового збору;

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД АГРОБІЗНЕС» в розмірі 5 739 617,84 грн (3 067 112,48 грн борг, 871 816,22 грн двадцять п`ять процентів річних з простроченої суми, 613 422,50 грн штраф, 1 187 266,64 грн пеня) та 5 368,00 грн судового збору, як кредитора, вимоги якого забезпечені заставою майна боржника;

Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» в розмірі 8 955 926,56 грн (1 892 080,92 грн нарахований на суму боргу індекс інфляції, 4 163 070,25 грн сорок вісім процентів річних з простроченої суми, 2 900 775,39 грн пеня) та 5 368,00 грн судового збору.

Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЙЄР» в розмірі 4 137 402,00 грн (борг) та 5 368,00 грн судового збору, як кредитора, вимоги якого забезпечені заставою майна боржника;

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» в розмірі 620 884,38 грн (418 887,38 грн борг, 112 174,25 грн нарахований на суму боргу індекс інфляції, 12 837,86 грн три проценти річних з простроченої суми, 76 984,88 грн пеня) та 5 368,00 грн судового збору.

Розглядаючи позов у межах справи про банкрутство, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, у тому числі тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника. Вказане сприяє ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення щодо відповідних вимог, а також дотриманню принципу процесуальної економії господарського судочинства, сутність якого полягає в тому, щоб під час розгляду справи в суді для найбільш повного та всебічного розгляду справи використовувати всі встановлені законом засоби з урахуванням строків, визначених нормами процесуального права (п. 122 постанови СП КГС ВС від 22.05.2024 у справі № 924/408/21 (924/287/23)).

Як було вказано вище, з метою з`ясування питання чи дійсно оспорювані правочини були укладені між сторонами справи задля досягнення єдиної недобросовісної мети вивести грошові кошти боржника для унеможливлення задоволення вимог його кредиторів, в судовому засіданні 17.06.2025 суд дослідив також томи № 1 3 основної справи про банкрутство ФГ «САПФІР-М.М.».

Так, під час розгляду вимог вищевказаних кредиторів були встановлені наступні дати виникнення у ФГ «САПФІР-М.М.» заборгованості:

перед ТОВ «Суффле Агро Україна» - 25.09.2021 в розмірі 8 028 800,00 грн на підставі фінансової аграрної розписки від 26.04.2021. Станом на 14.12.2022 розмір безумовного грошового зобов`язання становив 7 243 386,41 грн;

перед ТОВ «БАЙЄР» - 15.10.2021 в розмірі 6 137 402,00 грн на підставі фінансової аграрної розписки від 24.05.2021;

перед ТОВ «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» - 07.12.2021 в розмірі 31 820,97 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 30.11.2021 № 1590)); 07.12.2021 в розмірі 49 102,02 грн договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 30.11.2021 № 1591)); 07.12.2021 в розмірі 268 935,29 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 30.11.2021 № 1592)); 07.01.2022 в розмірі 52 010,92 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 31.12.2021 № 1779)); 07.01.2022 в розмірі 16 839,88 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 31.12.2021 № 1780)); 07.02.2022 в розмірі 178,30 грн (договір складського зберігання зерна від 07.10.2021 № С/0921/60 (акт від 31.01.2022 № 81));

перед ПП «АДЛЄР» - 20.05.2022 в розмірі 203 693,52 грн (договір поставки товару № 572/АДЛ/ЗЗР від 16.05.2022 (додаток № 1); 27.05.2022 в розмірі 2 504 047,62 грн (договір поставки товару № 572/АДЛ/ЗЗР від 16.05.2022 (додаток № 3));

перед ТОВ «ЗАХІД АГРОБІЗНЕС»: зважаючи на часткове виконання ФГ «САПФІР-М.М.» своїх зобов`язань за договорами поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 та № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021, заборгованість почала виникати: 28.07.2021 в розмірі 2 850,12 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 28.07.2021)); 11.08.2021 в розмірі 110 469,42 грн (договір поставки № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021 (специфікація від 11.08.2021), частково сплачено 12.08.2021 100 000,00); 16.09.2021 в розмірі 62 901,36 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 16.09.2021), частково сплачено 24.09.2021 31 450,68 грн; 01.10.2021 в розмірі 180 899,76 грн (договір поставки № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021 (специфікація від 21.04.2021)); 15.10.2021 в розмірі 128 438,10 грн (договір поставки № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021 (специфікація від 17.05.2021)); 31.10.2021 в розмірі 2 317 378,56 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 05.05.2021)); 31.10.2021 в розмірі 20 690,88 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 04.06.2021)); 31.10.2021 в розмірі 70 520,64 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 14.06.2021)); 31.10.2021 в розмірі 76 362,55 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 22.06.2021)); 31.10.2021 в розмірі 5 901,12 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 14.07.2021)); 31.10.2021 в розмірі 39 515,14 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 15.07.2021)); 31.10.2021 в розмірі 11 400,48 грн (договір поставки № 26-ШВ-21 від 05.11.2020 (специфікація від 28.07.2021)); 31.10.2021 в розмірі 816 433,34 грн (договір поставки № 40н-ШВ-21 від 16.03.2021 (специфікація від 16.03.2021), частково сплачено 20.04.2021 150 000,00 грн та 10.12.2021 500 000,00 грн).

За таких обставин, оспорюваний правочин підпадає під можливість визнання його фраудаторним, оскільки на дату його укладення у ФГ «САПФІР-М.М.» вже була заборгованість перед іншими кредиторами.

Згідно ст. 901 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідаючи на питання чи є Договір № 01112021 від 11.11.2021, укладений між Фермерським господарством «САПФІР-М.М.» та фізичною особою підприємцем Вертелецьким Андрієм Віталійовичем, фраудаторним правочином, суд виходить з наступного:

1) даний договір був укладений сторонами за один рік до відкриття провадження у справі про банкрутство ФГ «САПФІР-М.М.», тобто у так званий «підозрілий період»;

2) на дату укладення даного договору у ФГ «САПФІР-М.М.» вже була заборгованість перед іншими кредиторами, зокрема, перед ТОВ «Суффле Агро Україна» в розмірі 8 028 800,00 грн; перед ТОВ «БАЙЄР» в розмірі 6 137 402,00 грн; перед ТОВ «ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД» в розмірі 349 858,28 грн, що встановлено ухвалами Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2022 та від 14.09.2023 по справі № 927/993/22 про банкрутство ФГ «САПФІР-М.М.»;

3) місцезнаходження Відповідача знаходиться в смт. Петрове Кіровоградської області. В цьому ж місці був укладений договір від 11.11.2021 № 01112021, а також підписаний акт здачі прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 01.11.2021. Втім, з наданої Позивачем інформації з ресурсу YouСontrol вбачається, що загальний банк землі Позивача складає 105 ділянок загальною площею 303,1161 га. При цьому, земельні ділянки знаходяться лише на території Чернігівської та Полтавської області. Будь які докази переміщення самохідного обприскувача для використання на земельних ділянках Позивача відсутні;

4) у відзиві на позов відповідач вказав, що на момент формування договору та акту приймання передачі ФОП Вертелецький А.В. помилково зазначив дату договору 11.11.2021, а фактичною датою повинно було бути 01.11.2021 (помилка під час написання договору (подвійне натискання однієї тієї ж клавіші); номер договору 01112021 був сформульований згідно дати підписання 01.11.2021. За таких обставин, зі змісту оспорюваного договору та акту приймання передачі вбачається, що ФОП Вертелецький А.В. одноособово за один календарний день надав послуги по обприскуванню на земельних ділянках загальною площею 791 га, що є фізично неможливим;

5) в судовому засіданні 17.06.2025 Вертелецький А.В. особисто надав пояснення про те, що і договір від 11.11.2021 № 01112021, і акт здачі прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 01.11.2021 були оформлені між сторонами «постфактум». Фактично протягом квітня травня 2021 року відповідачем надавалися послуги по внесенню гербіциду на полях позивача до посіву сільськогосподарських культур. Втім, будь яких доказів, які могли б підтвердити цю обставину відповідач не надав;

6) в акті здачі прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 01.11.2021 вказано, що загальна вартість наданих послуг становить 158 200,00 грн. Позивач здійснив перерахування коштів платіжним дорученням № 927 від 08.12.2021 лише в сумі 150 000,00 грн. Відповідачем ніколи не заявлялися до позивача жодні вимоги про погашення решти боргу в сумі 8 200,00 грн;

7) при відкритті провадження у справі про банкрутство ФГ «САПФІР-М.М.» надавалася оборотно сальдова відомість по рахунку 631 «Контрагенти за 2022 рік» в якій відсутня кредиторська заборгованість позивача в розмірі 8 200,00 грн перед відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, а також правила ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд визнає доведеною обставину невчинення Відповідачем дій по наданню послуг з використанням самохідного обприскувача.

Договір від 11.11.2021 № 01112021 та акт здачі прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 01.11.2021 були підписані сторонами лише формально, а тому вони не можуть бути взяті судом до уваги.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що договір № 01112021 від 11.11.2021 був укладений сторонами для досягнення єдиної недобросовісної мети вивести грошові кошти боржника для унеможливлення задоволення вимог визнаних у процедурі банкрутства кредиторів за рахунок такого активу з дотриманням правил процедури банкрутства.

Отже, договір № 01112021 від 11.11.2021 є фраудаторним правочином.

Згідно ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник уклав договір із заінтересованою особою;

боржник уклав договір дарування.

Оскільки під час розгляду даної справи було встановлено, що ФГ «САПФІР-М.М.» згідно договору № 01112021 від 11.11.2021 взяло на себе зобов`язання по оплаті агропослуг, натомість фактично такі послуги ФОП Вертелецьким А.В. надані не були, наявні підстави для визнання даного договору недійсним в силу положень ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Провадження у справах про банкрутство є однією із форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (постанова судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15).

Водночас Верховний Суд неодноразово наголошував (зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18(914/608/20)), що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, застосуванням спеціальних способів захисту тощо. З моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Зокрема, за змістом преамбули КУзПБ одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Наповнення ліквідаційної маси боржника і, як наслідок, задоволення сукупності вимог кредиторів відбуваються за рахунок майнових активів боржника, вжиття заходів з пошуку, виявлення та повернення яких віднесено до повноважень ліквідатора боржника.

Одним зі способів досягнення максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів шляхом консолідації майна боржника є визнання недійсними за позовом арбітражного керуючого або кредитора правочинів боржника, укладених на шкоду кредиторам. Однак пред`явлення у межах справи про банкрутство такого позову не завжди може забезпечити ефективне поновлення порушених прав особи, яка звернулася з відповідними вимогами до суду. Це залежить від характеру та природи правовідносин, які склались між їх учасниками.

Зокрема, у випадку укладення фраудаторного правочину, який передбачає виникнення у боржника певних зобов`язань задля впливу на формування та справедливий розподіл ліквідаційної маси (фіктивного збільшення кредиторської заборгованості тощо), але не є виконаним на момент його оспорення, задоволення позову про визнання недійсним такого договору матиме наслідком реальне поновлення прав учасників процедури банкрутства, адже це нівелює юридичні наслідки, які могли бути створені спірним правочином, та не потребує вжиття додаткових способів захисту.

Водночас у разі, якщо внаслідок укладення та виконання фраудаторного правочину розмір активів боржника був зменшений, для поновлення прав потерпілих осіб самого лише визнання його недійсним є недостатньо. Захист прав у такому випадку може забезпечуватися шляхом застосування зобов`язально-правових або речово-правових способів захисту.

З огляду на викладене Верховний Суд виходить з того, що визнання недійсним правочину, вчиненого на шкоду кредиторам (фраудаторного правочину) та фактично виконаного (повністю чи частково), слід вважати ефективним способом захисту у справі про банкрутство в тому разі, коли відповідна вимога поєднана із застосуванням правових механізмів, спрямованих на відновлення майнового стану осіб до того стану, який існував до вчинення спірного правочину, наповнення ліквідаційної маси боржника для максимального задоволення вимог кредиторів.

Зокрема, частиною 3 статті 42 КУзПБ та статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено наслідки недійсності правочину, до яких, окрім повернення другою стороною одержаного на виконання недійсного правочину в натурі, також належить відшкодування вартості одержаного в разі неможливості його повернення, відшкодування збитків винною стороною. Частиною 2 статті 61 КУзПБ передбачено притягнення до відповідальності третіх осіб.

Суд звертається до висновків, викладених у постанові СП КГС ВС від 22.05.2024 у справі № 924/408/21 (924/287/23).

Доводи Позивача про фіктивність оспорюваного правочину суд відхиляє, адже частинами першою, другою статті 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Такий правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме собою невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання договору недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає її зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (такі правові висновки сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19)).

Отже, при кваліфікації оспорюваного правочину як фіктивного судам необхідно встановити факт його вчинення для годиться (про людське око) обома сторонами, позаяк якщо одна зі сторін діяла лише для годиться, а інша намагалася досягти правового результату - такий правочин не можна визнати фіктивним.

Під час розгляду даної справи було встановлено, що Позивачем були частково виконані зобов`язання по сплаті Відповідачеві грошових коштів.

Хоча воля боржника при укладенні оспорюваного правочину обумовлена наявністю у нього неправомірної та недобросовісної мети, проте вона усвідомлено спрямована на виведення майна з володіння боржника, перехід прав на таке майно до інших (пов`язаних) осіб задля приховання його від кредиторів, убезпечення від включення до ліквідаційної маси боржника тощо. У зазначеному випадку власник свідомо порушує засади (принципи) цивільного законодавства та зловживає своїм правом шляхом відчуження майна на шкоду кредиторам, і його воля спрямована саме на це. Укладаючи фраудаторний правочин, боржник свідомо бажає настання правових наслідків у вигляді вибуття відповідного майна з його володіння.

Таким чином оспорювані правочини не можна вважати фіктивними.

Згідно зі ст. 2, 13, 73, 74, 86 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишаються поза увагою як такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги являються обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду даної позовної заяви позивачем було сплачено 4 844,80 грн судового збору (з огляду на подання до суду даного позову в електронній формі), який покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Забаріна А.Ф. до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та стягнення 150 000 грн 00 коп. задовольнити повністю.

Визнати недійсним Договір № 01112021 від 11.11.2021, укладений між фізичною особою-підприємцем Вертелецьким Андрієм Віталійовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Фермерським господарством «САПФІР-М.М.» (код 35274787).

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фермерського господарства «САПФІР-М.М.» (15122, с. Хоробичі Городнянського району Чернігівської області, вул. Гагаріна, 24; код 35274787) 150 000 грн 00 коп. та 4 844 грн 80 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 27.06.2025.

Суддя А.С.Сидоренко