ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" липня 2025 р. Справа №924/449/25

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Вибодовського О.Д., при секретарі судового засідання Ковальчук А.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "ТД-ТРИЗУБ", с. Оноківці, Ужгородського р-ну, Закарпатської обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ Факторі", м. Красилів, Хмельницького р-ну, Хмельницької обл.

про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 58 212,48 грн.

Представники сторін: не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору:

30.04.2025р. до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Приватного підприємства "ТД-ТРИЗУБ", с. Оноківці, Ужгородського р-ну, Закарпатської обл. до Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ Факторі", м. Красилів, Хмельницького р-ну, Хмельницької обл. про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 58 212,48 грн.

Ухвалою суду від 01.05.2025р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, на підставі ст. 216, п.5 ст. 233 ГПК України від 19.05.2025р. оголошено перерву в судовому засіданні.

На адресу суду 19.05.2025р. від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій платіжних інструкцій №211 від 24.09.2024р., №212 від 25.09.2024р., №235 від 09.10.2024р., №248 від 17.10.2024р., №287 від 13.11.2024р., №317 від 27.11.2024р., №433 від 05.02.2025р., №524 від 19.03.2025р. та №534 від 20.03.2025р., що підтверджують погашення заборгованості відповідно до сум, зазначених в акті звірки взаємних розрахунків за період: 01.06.2024р. 28.04.2025р.

Ухвалою суду від 03.06.2025р. у зв`язку з неможливістю проведення судового засідання через надходження повідомлення про замінування Господарського суду Хмельницької області 03.06.2025р. розгляд справи в підготовчому провадженні перепризначено.

Ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, на підставі ст. 185, п.5 ст. 233 ГПК України від 09.06.2025р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, повноважних представників не направили, про дату час та місце були належним чином повідомлені.

Судом враховується, що згідно статей 42, 46 Господарського процесуального кодексу України участь сторони у судовому засіданні є її правом. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

З огляду на викладене, враховуючи належне повідомлення учасників провадження про дату, час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідач відзиву на позов не надав, причини не повідомив.

З приводу наведеного судом враховуються положення ч. 6 ст. 242 та ч. 7 ст. 120 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

20.06.2024 року між Приватним підприємством «ТД «Тризуб» (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КМ ФАКТОРІ» (далі відповідач) укладено договір поставки № 20-06/2024-1 від 20.06.2024 року, відповідно до якого позивач зобов`язується передати у власність відповідача металопродукцію в терміни та на умовах, встановлених в договорі або специфікації, а відповідач зобов`язується сплатити вартість металопродукції і прийняти відповідно до умов договору або специфікації.

Відповідно до п. 1.6 договору постачальник забезпечує доставку згідно умов вказаних в цьому договорі або специфікації.

Відповідно умов специфікації № 2 від 25.07.2024 року до договору відповідач зобов`язався здійснити повний розрахунок протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару.

Відповідно до видаткової накладної № 30 від 02.09.2024 року позивачем на склад відповідача було поставлено металопродукцію на суму 681 243, 24 гривні (з ПДВ 817 491, 89 гривень).

Відповідно до п. 4.1 договору товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем з моменту видачі і підписання видаткової накладної, з урахуванням особливостей, вказаних в договорі.

Відповідачем не було виконано грошові зобов`язання на суму 39 491, 89 гривень.

Відповідно до 5.2 договору за прострочення термінів оплати товару, встановлених в цьому договорі і додатках до нього, покупець сплачує постачальникові за весь час прострочення: суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, пеню від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період, за весь час прострочення, 20% річних від суми заборгованості, та штраф у розмірі 15% від суми заборгованості.

Згідно з п. 5.5 договору у разі наявності заборгованості покупця перед постачальником за раніше поставлений товар або у разі порушення покупцем умов договору постачальник має право призупинити постачання товару покупцеві за договором без сплати покупцеві яких-небудь штрафних або компенсаційних виплат і/або застосувати відносно покупця оперативно-господарські санкції, передбачені Господарським Кодексом України. При простроченні оплати більш ніж на 5 днів, постачальник має право в односторонньому порядку збільшити ціну поставленого товару на 20%, а покупець повинен сплатити товар за ціною з урахуванням її збільшення.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 162 ГПК України позивачем 06.03.2025 року було направлено претензію відповідачу про сплату заборгованості зі штрафними санкціями на рахунок позивача. Претензія отримана відповідачем 22.03.2025 року, однак відповідь від відповідача не надходила.

З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем у встановлений договором строк не виконано свої зобов`язання з оплати за поставлений позивачем товар, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються судом шляхом: відшкодування збитків, застосування штрафних санкцій, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин, відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, присудження до виконання обов`язку в натурі тощо (ч. 2 ст. 20 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінську-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

20.06.2024 року між Приватним підприємством «ТД «Тризуб» (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КМ ФАКТОРІ» (далі відповідач) було укладено договір поставки №20-06/2024-1 від 20.06.2024 року, відповідно до якого позивач зобов`язується передати у власність відповідача металопродукцію в терміни та на умовах, встановлених в договорі або специфікації, а відповідач зобов`язується сплатити вартість металопродукції і прийняти відповідно до умов договору або специфікації.

Відповідно до п. 1.6 договору постачальник забезпечує доставку згідно умов вказаних в цьому договорі або специфікації.

Відповідно умов специфікації № 2 від 25.07.2024 року до договору відповідач зобов`язався здійснити повний розрахунок протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару.

Відповідно до видаткової накладної № 30 від 02.09.2024 року позивачем на склад відповідача було поставлено металопродукцію на суму 681 243, 24 гривні (з ПДВ 817 491, 89 гривень).

Відповідно до п. 4.1 договору товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем з моменту видачі і підписання видаткової накладної, з урахуванням особливостей, вказаних в договорі.

Відповідачем не було виконано грошові зобов`язання на суму 39 491, 89 гривень.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 39 491, 89 грн. є обґрунтованими.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Розділом 5 договору передбачена відповідальність сторін.

Відповідно до 5.2 договору за прострочення термінів оплати товару, встановлених в цьому договорі і додатках до нього, покупець сплачує постачальникові за весь час прострочення: суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, пеню від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період, за весь час прострочення, 20% річних від суми заборгованості, та штраф у розмірі 15% від суми заборгованості.

Згідно з п. 5.5 договору у разі наявності заборгованості покупця перед постачальником за раніше поставлений товар або у разі порушення покупцем умов договору постачальник має право призупинити постачання товару покупцеві за договором без сплати покупцеві яких-небудь штрафних або компенсаційних виплат і/або застосувати відносно покупця оперативно-господарські санкції, передбачені Господарським Кодексом України. При простроченні оплати більш ніж на 5 днів, постачальник має право в односторонньому порядку збільшити ціну поставленого товару на 20%, а покупець повинен сплатити товар за ціною з урахуванням її збільшення.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 Цивільного України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Розмір пені, передбачений законом, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду України від 19.06.2019р. у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду України від 04.10.2019р. у справі №915/880/18, від 26.09.2019р. у справі №912/48/19, від 18.09.2019р. у справі №908/1379/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду України від 05.07.2019р. у справі №905/600/18).

Згідно проведеного позивачем розрахунку загальна сума заборгованості за договором поставки, що підлягає стягненню з відповідача становить 58 212,48 грн., з яких: 39 491,89 грн. - основної заборгованості; 591,38 грн. - індексу інфляції; 65,74 грн. пені; 4 241,32 грн. - 20 % річних; 5 923,78 грн. - 15% штрафу та 7 898,38 грн. - 20% збільшення вартості на поставлену металопродукцію.

Судом здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення 58 212,48 грн. заборгованості за договором поставки та встановлено, що вказані нарахування здійснені у можливих межах, арифметично правильні, з огляду на що вимоги про їх стягнення є правомірними та обґрунтованими.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог, внаслідок чого суд вирішив позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 58 212,48 грн., з яких: 39 491,89 грн. - основної заборгованості; 591,38 грн. - індексу інфляції; 65,74 грн. пені; 4 241,32 грн. - 20 % річних; 5 923,78 грн. - 15% штрафу та 7 898,38 грн. - 20% збільшення вартості на поставлену металопродукцію.

Згідно ч.9, ст.129 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 2, 4, 74, 76-77, 86, 129, 233, 236-241, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ Факторі" (31000, м. Красилів, Хмельницького р-ну, Хмельницької обл., вул. Центральна, 16, ) на користь Приватного підприємства "ТД-ТРИЗУБ" (89412, с. Оноківці, Ужгородського р-ну, Закарпатської обл., вул. Кар`єрна, 25, ) 58 212,48 грн. (п`ятдесят вісім тисяч двісті дванадцять гривень 48 коп.) заборгованості за договором поставки №20-06/2024-1 від 20.06.2024р., з яких: 39 491,89 грн. (тридцять дев`ять тисяч чотириста дев`яносто одна гривня 89 коп.) - основної заборгованості; 591,38 грн. (п`ятсот дев`яносто одна гривня 38 коп.) - індексу інфляції; 65,74 грн. (шістдесят п`ять гривень 74 коп.) пені; 4 241,32 грн. (чотири тисячі двісті сорок одна гривня 32 коп.) - 20 % річних; 5 923,78 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять три гривні 78 коп.) - 15% штрафу; 7 898,38 грн. (сім тисяч вісімсот дев`яносто вісім гривень 38 коп.) - 20% збільшення вартості на поставлену металопродукцію та 3 028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно - західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Д. Вибодовський

Віддрук. 1 прим. - до справи;

Позивачу, представнику позивача - надіслати до електронних кабінетів.

Відповідачу - 31000, м. Красилів, Хмельницького р-ну, Хмельницької обл., вул. Центральна, 16, (рек. з повід.)