ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/1465/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Східний експертно-технічний центр держпраці", м.Харків
про стягнення 39766,68 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

29.04.2025 року позивач - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Східний експертно-технічний центр держпраці" про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язань за договором про постачання теплової енергії № 9073 від 01.01.2002 в сумі 39766,68 грн, за період січень 2020 квітень 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1465/25 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.

16.05.2025 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№11875), в якому проти позову заперечує в повному обсязі.

За твердженнями відповідача, останній показник за спожитий в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку SHARKY-733 був на дату 10.04.2019 рік та становив: 51,093 (Гкал), 2286,671м3. Різниця між попередніми 47.958 (Гкал) (акт обстеження системи теплоспоживання об`єкта від 01.04.2019 № 174/6904), та 51,093 (Гкал) становила 3,135 Гкал, за які відповідач сплатив у квітні місяці 2019 року у розмірі 5400,грн, що підтверджується актом звіряння розрахунків між сторонами станом на 01.01.2020. Зазначений показник 51,093 (Гкал), 2286,671 м3.підтверджується і позивачем в архівних даних станом на 31.10.2019 в доповненні до акту № 82246 від 06.07.2021. В травні 2019 відповідачем незважаючи на відсутність споживання теплової енергії перераховано 5010,16 грн, а також в листопаді місяці 2019 року 11942,71 грн, внаслідок чого утворилася переплата за теплоспоживання у сумі 13035,35, що підтверджується підписаними між сторонами актами звіряння.

Таким чином, на думку відповідача, станом на 06.07.2021 згідно з актом обстеження № 82246 показник приладу обліку теплової енергії становив: Q=57,370 Гкал, на 22.12.2021 рік згідно з актом обстеження № 174/9044 показник приладу обліку теплової енергії становив: Q=57,370 Гкал, на 30.10.2019 відповідно до архівних даних, зазначених в акті № 82246 показник приладу обліку теплової енергії становив: Q=51,093 Гкал, що підтверджується і відомостями обліку теплової енергії на отоплення в квітні 2019 року, а відтак різниця споживання теплової енергії становить: 57,370 Гкал -51,093 Гкал = 6,277 Гкал. 6,277*1297,20 = 8142,20гр без ПДВ, 20% ПДВ -1628,50, всього 9 771,02 грн

Отже відповідач стверджує, що враховуючи наявність кредиторської заборгованості в розмірі 13035,35 зазначена сума покривала суму заборгованості в розмірі 9771,02. Наразі у позивача перед відповідачем наявна кредиторська заборгованість у розмірі 3264,33 грн (13035,35-9771,02).

20.05.2025 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив (вх.№12193), в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

23.05.2025 року представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив (вх.№12488), в яких заперечує проти позову в повному обсязі.

Крім того, відповідач зазначав, що відповідачу з відповіді на відзив стало відомо, що заборгованість складається із спожитої 5,23 Гкал теплової енергії разом та втратами у теплових мережах від межі балансової належності до місця встановлення комерційних приладів обліку 27 54373 Гкал. Співвідношення теплових втрат від реалізованого тепла складає більше ніж у 5 разів. Відповідачем в спірні періоди споживання теплової енергії було незначним (за період з квітня 2019 по 22.12.2021 всього 6,277, натомість втрати теплової енергії більше ніж 5 разів споживання теплової енергії, що свідчить про безпідставність нарахування втрат теплової енергії, оскільки не було поставленої теплової енергії, на яку можуть нараховуватись втрати. Таким чином, співвідношення теплових втрат до поставленої теплової енергії не може перевищувати більше ніж у 5 разів реалізованої теплової енергії, яка становить за даними позивача в обсязі всього 5,23 Гка, а відтак розрахунок зазначений у відповіді на відзив є безпідставним.

Надані документи прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Згідно з ст.248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.01.2002 року між КП «Харківські теплові мережі» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Східний експертно-технічний центр держпраці» було укладено договір про постачання теплової енергії № 9073 (далі Договір).

Відповідно до договору № 9073 від 01.01.2002 Позивач зобов`язався постачати Відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах до будівлі за адресою: м. Харків, вул. Алчевських,40, а Відповідач - оплатити теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором. Теплова енергія постачається Боржнику в обсягах згідно з Додатком 1 до Договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та гаряче водопостачання.

Відповідно до робочого проекту визначено обсяги теплової енергії, що покладені в основу обліку теплової енергії за договором.

Теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року (п. 2.1. Договору).

Відповідно до пункту 20 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198 Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці.

У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту 5.2 Договору у разі встановлення приладів обліку теплової енергії не на межі балансової належності, до обсягів теплової енергії, визначеної фактичними показниками приладів обліку, додаються втрати на дільницях тепломережі, що перебувають на балансі Споживача, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку.

Проектування та встановлення приладів обліку теплової енергії виконується організаціями, які мають відповідні ліцензії. Установлення приладів обліку виконується згідно технічних умов та з узгодженим енергопостачальною організацією проектом на межі балансової належності тепломереж енергопостачальної організації та споживача. У разі встановлення приладів обліку теплової енергії не на межі балансової належності, до обсягів теплової енергії, визначеної за фактичними показниками приладів обліку, додаються втрати на дільницях тепломережі, що перебувають на балансі споживача, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку (5.2. Договору).

Відповідно до п.5.4 Договору межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін вказана в додатку 2 до договору та не може бути змінена в односторонньому порядку.

На тепловому вводі будівлі по вул. Алчевських, 40 в м. Харкові 29.06.2010 встановлено прилад обліку теплової енергії «SHARKY-HEAT 773», тому Облік споживання теплової енергії проводиться на підставі приладу обліку.

Пунктом 2.11.3 технічної документації на встановлений прилад комерційного обліку витрат теплової енергії «SHARKY-HEAT 773», встановлено, що кожного місяця необхідно додавати до показників тепло лічильника нормативні теплові втрати в розмірі 4,387 Гкал. Фактична величина теплових втрат щомісячно перераховується залежно від кількості годин роботи приладу обліку в звітному періоді, а також середньої температури зовнішнього повітря за звітний, і температури теплоносія (а.с.57-58).

Згідно з пунктом 7.2.43. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 за № 71 Облік відпускання і використання теплової енергії має здійснюватися у вузлі обліку теплової енергії, організованому на межі розділу теплових мереж між теплопостачальною організацією та споживачем. У разі організації вузла обліку не на межі розділу теплових мереж розрахунок за теплову енергію здійснюється з урахуванням втрат на ділянці мережі від межі розділу до місця установки розрахункових приладів.

Згідно з п. 3.2.2. Договору споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів (п. 6.1. Договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатами якого підписується акт (в 3-х примірниках) на відпуск-получення теплової енергії (п.6.2.Договору).

Відповідно до п. 6.3. Договору споживач за 10 днів до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації попередню оплату вартості необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку (п. 6.4. Договору).

При відсутності приладів обліку або виході його з ладу - кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається енергопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом (п. 5.5.Договору).

У разі підключення споживача без приладів обліку теплової енергії, визначеної за приладами обліку ЦТП, віднімаються обсяги споживання теплової енергії, визначені за приладами обліку споживачів, підключених до ЦТП, а залишок обсягу спожитої теплової енергії розподіляється споживачу - пропорційно його договірним навантаженням (п. 5.6.Договору).

Відповідно до розділу 10 Договору він набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2002. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії Договору не буде письмово заявлено однією із сторін.

Позивач листом від 31.10.2024 № 92-524/9365 повідомив відповідача, що зазначений договір припинив свою дію з 13.06.2023, у зв`язку зі зміною власника. Зазначена інформація про відчуження адміністративної будівлі за адресою: м.Харків, вул.Алчевських,40 підтверджується інформацією з Державного реєстру речових пpав на рухоме майно.

На підставі розпоряджень Харківського міського голови в опалювальних сезонах 2019-2020, 2020-2021 Позивач здійснював постачання теплової енергії у приміщення Відповідача за адресою м. Харків, вул. Алчевських, 40.

22.12.2021 року Позивачем проведено обстеження системи опалення нежитлового приміщення відповідача зафіксовано показники приладу обліку SHARKY-HEAT-773 в обсязі Q=57,370 Гкал, m3=7863,964 м куб, про що складено акт обстеження №174/9044.

06.07.2021 року проведено обстеження приладу обліку Позивачем в присутності представника Відповідача та знято архівні дані (на останній день місяця) за період з 30.09.2019 по 30.06.2021, про що складено акт огляду вузла обліку теплової енергії №82246.

Внаслідок чого Відповідачу нараховано за період з 01.01.2020 по 30.04.2021 витрати в обсязі 33,77241 Гкал, що склало суму нарахувань за теплову енергію в розмірі 52571,59 грн, про що повідомлено відповідача листом від 07.10.2021, відповідач отримав лист про що свідчить відмітка зі штемпелем в правому нижньому куті листа.

01.07.2024 року Позивачем в присутності представника Відповідача знято показники приладу обліку, за якими різниця витрат теплової енергії склала 0,14560Гкал, тому відповідачу нараховано суму в розмірі 230,43 грн за квітень 2021, про що складено акт обстеження системи теплоспоживання об`єкту № 174/9476.

Відповідачу були направлені рахунки-фактури за спожиту теплову енергію, які в повному обсязі сплачені не були.

В позовній заяві позивач вказує, що станом на дату подання позовної заяви, з урахуванням часткових платежів, по особовому рахунку Відповідача (17400-5124) обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію на потреби опалення за Договором в сумі 39766,68 грн, яка утворилася за період січень 2020 квітень 2021, про що повідомлено відповідача досудовим повідомленням від 30.11.2021, та додатково листом і вимогою на погашення заборгованості від 07.11.2024.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи в забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Згідно з ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст.174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частин 1-3 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до визначень термінів, які містяться в ст.1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Постачання теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (чч.6, 7 ст. 276 ГК України).

За змістом ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до обов`язків споживача належить, зокрема, оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

З матеріалів справи судом встановлено, що між КП «Харківські теплові мережі» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Східний експертно-технічний центр держпраці» було укладено договір про постачання теплової енергії № 9073.

Відповідно до договору № 9073 від 01.01.2002 Позивач зобов`язався постачати Відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах до будівлі за адресою м. Харків, вул. Алчевських,40. а Відповідач - оплатити теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором. Теплова енергія постачається Боржнику в обсягах згідно з Додатком 1 до Договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та гаряче водопостачання.

Відповідно до робочого проекту визначено обсяги теплової енергії, що покладені в основу обліку теплової енергії за договором.

Відповідно до пункту 20 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198, облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці.

У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту 5.2 Договору проектування та встановлення приладів обліку теплової енергії виконується організаціями, які мають відповідні ліцензії. Установлення приладів обліку виконується згідно технічних умов та з узгодженим енергопостачальною організацією проектом на межі балансової належності тепломереж енергопостачальної організації та споживача. У разі встановлення приладів обліку теплової енергії не на межі балансової належності, до обсягів теплової енергії, визначеної за фактичними показниками приладів обліку, додаються втрати на дільницях тепломережі, що перебувають на балансі споживача, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку.

Пунктом 5.4 визначено, що межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін вказана в додатку 2 до договору та не може бути змінена в односторонньому порядку.

Судом встановлено, що на тепловому вводі будівлі по вул. Алчевських, 40 в м.Харкові 29.06.2010 встановлено прилад обліку теплової енергії «SHARKY-HEAT 773», тому облік споживання теплової енергії проводиться на підставі приладу обліку.

22.12.2021 Позивачем проведено обстеження системи опалення нежитлового приміщення відповідача та зафіксовано показники приладу обліку «SHARKY-HEAT 773» в обсязі Q=57,370 Гкал, m3=7863,964 м куб, про що складено акт обстеження №174/9044.

06.07.2021 проведено обстеження приладу обліку Позивачем в присутності представника Відповідача та знято архівні дані (на останній день місяця) за період з 30.09.2019 по 30.06.2021, про що складено акт огляду вузла обліку теплової енергії №82246.

01.07.2024 Позивачем в присутності представника Відповідача знято показники приладу обліку, за якими різниця витрат теплової енергії за квітень 2021 склала 0,14560 Гкал, про що складено акт обстеження системи теплоспоживання об`єкту №174/9476.

В той час, умовами договору передбачено, що у разі встановлення приладів обліку теплової енергії не на межі балансової належності, до обсягів теплової енергії, визначеної за фактичними показниками приладів обліку, додаються втрати на дільницях тепломережі, що перебувають на балансі споживача, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку (п.5.2. Договору).

Крім того, відповідно до пункту 2.11.3 технічної документації на встановлений прилад комерційного обліку витрат теплової енергії «SHARKY-HEAT 773» до показників теплолічильника необхідно додавати кожного місяця нормативні теплові втрати в розмірі 4,387 Гкал. Фактична величина теплових втрат щомісячно перераховується залежно від кількості годин роботи приладу обліку в звітному періоді, а також середньої температури зовнішнього повітря за звітний, і температури теплоносія.

Отже умовами договору та технічною документацією сторонами погоджено розмір теплових втрат та порядок їх нарахування.

Такі обставини спростовують заперечення відповідача, що співвідношення теплових втрат до поставленої теплової енергії не може перевищувати більше ніж у 5 разів реалізованої теплової енергії.

У період з січня 2020 по квітень 2021 діяли наступні тарифи:

З 01.01.2019 по 09.09.2020 відповідно до постанови НКРЕКП № 1735 від 10.12.2018 діяв тариф на теплову енергію у розмірі 1562, 57 з ПДВ за одну Гкал;

З 10.09.2020 по листопад 2020 відповідно до постанови НКРЕКП № 1673 від 09.09.2020 діяв тариф на теплову енергію у розмірі 1310,05 грн. з ПДВ за 1 Гкал;

З 01.12.2020 по 29.11.2021 відповідно до постанови НКРЕКП № 2265 від 30.11.2020 діяв тариф на теплову енергію у розмірі 1582,63 грн. за 1 Гкал.

Таким чином, відповідачу нараховано за період з 01.04.2020 по 30.04.2021 витрати в обсязі 33,77241 Гкал, що склало суму нарахувань за теплову енергію в розмірі 52571,59 грн, про що повідомлено відповідача листом від 07.10.2021.

Також нараховано за квітень 2021 на 0,14560 Гкал, про що складено акт обстеження системи теплоспоживання об`єкту № 174/9476, отже, використана теплова енергія нарахована відповідачу в рамках діючого на той час договору.

В той час, як підтверджується матеріалами справи, у відповідача була наявна переплата у розмірі 13035,35 грн, що підтверджується актами звірка.

Отже, з урахуванням часткової оплати відповідачем, сума заборгованості за Договором про постачання теплової енергії № 9073 від 01.01.2002 склала 39766,68грн, за період січень 2020 квітень 2021.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд встановив, що вони є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та умовам Договору, у зв`язку із чим суд визнає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідачем не надано доказів, які б могли спростувати наявність у нього заборгованості перед позивачем за укладеним Договором на суму 39766,68 грн.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги приписи статті 526 ЦК України та статті 193 ГК України, якими передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини, доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов Договору та діючого законодавства, суд дійшов висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 39766,68 грн.

Щодо клопотання позивача про поновлення строку позовної давності.

Згідно із п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Також, відповідно до п. 7 Прикінцевих положень ГК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями) №1236 від 09.12.2020, в Україні встановлено карантин з 12.03.2020.

У той же ж час, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №651 від 27.06.2023, на всій території України відмінено карантин з 24 год. 00 хв. 30.06.2023, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже карантин на території України діяв у період з 12.03.2020 по 30.06.2023 та станом на момент ухвалення рішення у цій справі карантин відмінений.

24.02.2022 Російська Федерація розпочала воєнні дії на території України. Згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України доповнила розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 19, згідно із яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, враховуючи викладене вище, позовна давність за заявленими позовними вимогами, яка була продовжена на строк дії карантину, після завершення карантину є продовженою на строк дії правового режиму воєнного стану.

Оскільки станом на дату ухвалення рішення у даній справі правовий режим воєнного стану на території України продовжує свою дію, то позивачем не пропущено строк позовної давності за заявленими позовними вимогами.

Важливо зазначити, що для застосування п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивачу не потрібно обґрунтовувати, що продовження строків зумовлене саме дією на нього обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином. Ні ЦК України, ані інші нормативно-правові акти, якими встановлений (продовжений) на території України карантин, продовжено строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу на строк дії такого карантину, не містять таких вимог, а автоматичне продовження цих строків пов`язане саме із встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону.

Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі №903/323/20, від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі №916/1157/21, у справі №920/724/21 від 22.09.2022.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності .

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували наведені у позові обставини та не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

З приводу інших аргументів, доводів та міркувань сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Підсумовуючи вищевикладене, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог, які підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, отже, позов підлягає повному задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, з вини якого виник спір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 13, 20, 73, 74, 76-80, 86, 129, 236-238, 240, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Східний експертно-технічний центр держпраці" (адреса: 61002, м.Харків, вул. Чернишевська, 72; ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (адреса: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд.11; ; на р/р НОМЕР_1 в Філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», МВФ 351823) заборгованість за невиконання зобов`язань за договором про постачання теплової енергії № 9073 від 01.01.2002 в сумі 39766,68 грн за період січень 2020 квітень 2021, а також 2422,40 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "04" липня 2025 р.

Суддя К.В. Аріт