РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2025Справа № 910/5232/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго», м. Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «ФЕДІР», м. Київ

про стягнення 167 443,08 грн, -

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «ФЕДІР» про стягнення заборгованості за теплову енергію за період з 2018 по жовтень 2021 у розмірі 20 203,80 грн, інфляційних втрат в розмірі 14 347,97 грн, 3% річних в сумі 3713,21 грн, заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з квітня 2019 по жовтень 2021 у розмірі 2758,90 грн, інфляційних втрат 1569,90 грн, 3% річних в сумі 437,55 грн, заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 по січень 2025 в розмірі 90 155,69 грн, пені в сумі 1191,02 грн, інфляційних втрат в сумі 26335,30 грн та 3% річних в розмірі 6677,84 грн, заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з листопада 2021 по січень 2025 грн в сумі 51,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором на постачання теплової енергії № 911521-02 від 28.12.2019, договором про надання послуг з централізованого постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб`єктам господарювання № 30100 від 24.01.2020, договорами про надання послуг з постачання теплової енергії та надання послуг з постачання гарячої води.

Ухвалою суду від 07.04.2025 відкрито провадження в справі, визнано справу малозначною, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Відповідач відзиву на позов не подав, клопотання про продовження строку на подачу відзиву не заявив, проте, про розгляд справи був повідомлений належним чином з урахуванням наступного.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.6 ст.6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Як встановлено судом станом відповідачем не здійснено реєстрацію електронного кабінету в підсистемі електронний суд.

З метою забезпечення принципів змагальності та рівності учасників судового процесу, судом було направлено судову кореспонденцію по справі на адресу місцезнаходження фізичної особи-підприємця, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01010, м.Київ, вул.Мазепи Івана, буд.16.

Судом було враховано, що за приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Конверт з ухвалою суду повернувся до господарського суду з відмітками «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1693 від 27.12.2017 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м.Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства "Київенерго".

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №591 від 10.04.2018 Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 1 травня 2018 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" здійснює постачання теплової енергії.

28.12.2019 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (теплопостачальна організація) та Приватним акціонерним товариством «ФЕДІР» (абонент) було укладено договір №931521-02 на постачання теплової енергії, відповідно до якого теплопостачальна організація зобов`язалась виробити та поставити теплову енергію абоненту дія потреб опалення та вентиляції, в абонент зобов`язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в договорі.

Договір вступає в дію з моменту підписання та діє до 15.04.2020 сторони дійшли згоди, що у відповідності до ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання, а саме з 01.05.2018 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наcтупний рік, якщо за місяць до закінчення строку Його дії не буде письмово заявлено однією із Сторін про його припинення (л. 8.1, 8,4. договору №931521-02 від 28.12.2019).

Відповідно до п. 2.2.1 договору №931521-02 від 28.12.2019 позивач зобов`язався постачати теплову енергію на потреби опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та обсягах.

Згідно додатку №8 до договору №931521-02 від 28.12.2019 постачання теплової енергії здійснюється до нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, вул Вацлава Гавела, буд.55.

У п.5.1 договору облік споживання абонентом теплової енергії здійснюється згідно з Законом І України «Про комерційний облік».

Відповідно до п.2 додатку №4 до договору №931521-02 від 28.12.2019 абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує постачальнику вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії.

Відповідно до п.3 додатку №4 до договору №931521-02 від 28.12.2019 абонент щомісячно з 12 по 15 числа самостійно отримує у ЦОК (центр обслуговування клієнтів) за адресою: просій Повітрофлотський, буд.58:

облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітній період;

акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту абонент повертає в ЦОК;

акт виконаних робіт.

Згідно п.7 додатку №4 до договору №931521-02 від 28.12.2019 абоненту на суму боргу га початок кожного розрахункового періоду (місяця) теплопостачальною організацією нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожен день, до моменту повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Як вказує позивач, Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" належним чином поставлялась Відповідачу теплова енергія, відповідно до умов договору, що підтверджується актами про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, корінцями нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон; відомостями споживання теплової енергії.

При цьому, судом враховано, що на підставі виданих корінців нарядів (на включення та відключення житлового будинку в період опалювального сезону за спірний період) підключається/відключається весь житловий будинок вказаною адресою в цілому. та відповідно надані корінці нарядів підтверджують факт подключення/відключення до/від постачання теплової енергії всього будинку. На окрему частину нежитлового приміщення, власником яких є відповідач, корінці нарядів не видаються.

Проте, зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач здійснював лише часткові платежі, однак своєчасно не вносив плату за поставлену теплову енергію у повному обсязі, в результаті чого за період з 10.2018 по 01.2025 року включно (фактичні нарахування з 10.2018 року по жовтень 2021 року включно) утворилась заборгованість у розмірі 20 203,80 грн.

24.01.2020 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (виконавець) та Приватним акціонерним товариством «ФЕДІР» (споживач) укладено договір №30100 про надання послуг з централізованого постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб`єктам господарювання, відповідно до якого виконавець зобов`язався надавати споживачу послуги з централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати надані послуги відповідно до умов, викладених в договорі.

Відповідно до умов договору №30100 від 24.01.2020 послуги надаються до житлового приміщення за адресою: м. Київ, вул, Вацлава Гавела» буд.55.

Відповідно до п.12 договору №30100 від 24.01.2020 розрахунковим періодом с календарний місяць. Система оплати послуг щомісячна. У разі застосування щомісячної системи оплати послуги платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Договір укладається до 01.05.2020 і набирає чинності з дати підписання. Відповідно до ч.3 ст.631 Цивільного кодексу сторони погодили, що умови договору застосовуються до відносин, які існували з 01.05.2018.

Як вказує позивач, останнім належним чином виконувались умови договору в частині надання послуг з централізованого постачання гарячої води до нежитлових приміщень відповідача у період з квітня 2019 року по січень 2025, на підтвердження чого до матеріалів справи надано акти надання послуг з централізованого постачання гарячої води за обліковим записом №30100.

Проте, у позовній заяві зазначено, що відповідач своєчасно не вносив плату за надані послуги з централізованого постачання гарячої ваді, в результаті чого за період з квітня 2019 року по січень 2025 року включно (фактичні нарахування з квітня 2019 року по жовтень 2021 року включно) утворилась заборгованість у розмірі 2 758,90 грн.

З набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», внесені зміни до організації моделі договірних відносин з виконавцем послуг, а саме запроваджено укладання публічного договору приєднання.

З усіма фізичними або юридичними особами, які є власниками квартир та нежитлових приміщень у багатокваргиріюму будинку, які протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, вважаються укладеними публічні договори приєднання за формою, встановленими Правилами затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 року №830, з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 року №1022.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про падання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірник договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Відповідно до абз 1 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. І

За змістом абз 2 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору па офіційному веб сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунка на оплату послуг. І

Приватне акціонерне товариство «ФЕДІР» є власником нежилих приміщень з №1 по№13 (груші приміщень №53) загальною плотною 126,0 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, вул» Вацлава Гавела, буд.55. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 12.10.2007.

30,09.2021 року позивачем на офіційному веб-сайті Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» (https://kte.kmda.gov.ua/) було опубліковано текст договору про надання послуги з постачання теплової енергії за формою, встановленими Правилами затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 року №830 з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 року №1022.

Позивачем було розміщено повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг в приміщеннях ЦОК.

Проте, як вказує позивач, відповідачем, як власником нежитлових приміщень з №1 по№13 (груші приміщень №53) загальною плотною 126,0 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, вул» Вацлава Гавела, буд.55, не було прийнято рішення про вибір моделі договірних відносин та не укладено із позивачем як виконавцем комунальної послугу відповідного індивідуального договору.

З огляду на наведені обставини, суд погоджується із відповідачем, що договір про надання послуги з постачання теплової енергії між сторонами є укладеним.

Позивачем вказано, що відповідачу було присвоєно особовий рахунок №30100.

За умовами вказаного договору приєднання виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, a споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу у строки і на умовах, що визначені цим договором. !

Відповідно до п. 7 договору виконавець забезпечує постачання теплоносія зі гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлової комунальні послуги». Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлової комунальні послуги»'. І

Згідно п. 8 договору виконавець забезпечує постачання теплової енергії ч відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього договору до меж зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (індивідуального (садибного) будинку).

За змістом п. 11 договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315.

Згідно п.30 договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайгі виконавця.

Відповідно до п.31 договору вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Положеннями п. 32 договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця.

Відповідно до п. 34 договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом і є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідно до п.7 додатку №4 до договору споживачу на суму боргу на початой кожного розрахункового періоду (місяця) виконавцем нараховується пеня в розмірі 1,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством.

Як вказує позивач, останнім належним чином забезпечувалось постачання теплової енергії за особовим рахунком №30100 до приміщень відповідача у період з 11.2021 по 01.2024, про що складено акти надання послуг з постачання теплової енергії. Проте, відповідачем в повному обсязі надані позивачем послуги оплачено не було, внаслідок чого станом на 01.2025 у останнього утворилась заборгованості в сумі 90 155,69 грн.

Також 30.09.2021 позивачем на офіційному веб-сайті (https://kte.kmda,govaia) було опубліковано текст договору про надання послуги з постачання гарячої води за формою встановленою Правилами затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 року №830, з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 року №1022.

Відповідач, який є власником зазначених вище нежитлових приміщень, після публікування позивачем тексту договору про надання послуги з постачання гарячої води за формою, встановленими Правилами затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 року №830, з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 року №1022 не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав з виконавцем комунальної послуги (позивачем) відповідний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що с публічним договором приєднання.

Позивачем було розміщено повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг в приміщеннях ЦОК.

Отже, договір про надання послуги з постачання гарячої води між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (виконавець) та Приватним акціонерним товариством «ФЕДІР» (споживач) є укладеним та відповідно присвоюється особовий рахунок №30100.

Згідно п. 31 договору вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію. який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Положеннями п. 32 договору передбачено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця.

Відповідно до п. 34 договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у період з 11.2021 по 01.2024 забезпечувалось надання відповідачу послуги з постачання гарячої води, про що було складено відповідні акти надання послуг.

Проте, як вказано в позовній заяві, відповідачем належним чином свого обов`язку оплати спожитих послуг виконано не було, внаслідок чого у останнього станом на 01.2025 утворилась заборгованість в розмірі 51,90 грн (з урахуванням здійснених коригувань).

Судом враховано, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Однак, відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів належного виконання своїх обов`язків з оплати заборгованості за теплову енергію за період 10.2018 по 10.2021 у розмірі 20 203,80 грн., заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період 04.2019 по 10.2021 у розмірі 2 758,90 грн, заборгованості з оплати послуг з постачання теплової енергії за період з 11.2021 по 01.2025 на суму 90 155,69 грн та заборгованості з оплати за послугу з постачання гарячої води за період з 11.2021 року по 01.2025 року у розмірі 51,90 грн. Також відповідачем і не надано доказів на спростування обсягів споживання.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст.275 Господарського кодексу України унормовано, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище у сукупності, суд дійшов висновку щодо належної доказової обґрунтованості та наявності достатніх підстав для задоволення позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Приватного акціонерного товариства «ФЕДІР» в частині стягнення заборгованості за теплову енергію за період 10.2018 по 10.2021 у розмірі 20 203,80 грн., заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період 04.2019 по 10.2021 у розмірі 2 758,90 грн, заборгованості з оплати послуг з постачання теплової енергії за період з 11.2021 по 01.2025 на суму 90 155,69 грн та заборгованості з оплати за послугу з постачання гарячої води за період з 11.2021 року по 01.2025 року у розмірі 51,90 грн.

Щодо вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Приватного акціонерного товариства «ФЕДІР» про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати теплової енергії спожитої за період 10.2018 по 10.2021 та з 11.2021 по 01.2025, а також оплати послуги з централізованого постачання гарячої води за період 04.2019 по 10.2021, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом вище було встановлено, що умовами договорів визначено нарахування пені за кожен день, до моменту повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України ) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Нарахування на суму боргу 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

З огляду на порушення відповідачем строків оплати теплової енергії спожитої за період 10.2018 по 10.2021 та з 11.2021 по 01.2025, а також оплати послуги з централізованого постачання гарячої води за період 04.2019 по 10.2021 позивачем було нараховано та заявлено до стягнення відповідно: інфляційні втрати у розмірі 14 347,97 грн та 3% річних у розмірі 3 713,21 грн; пеню у розмірі 1 191,02 грн, інфляційні втрати у розмірі 26 335,30 грн, 3% річних у розмірі 6 677,84 грн; інфляційні втрати у розмірі 1569,90 грн та 3% річних у розмірі 437,55 грн.

Здійснивши перевірку наведених позивачем розрахунків, суд дійшов висновку, що останні є арифметично вірними, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» до Приватного акціонерного товариства «ФЕДІР» про стягнення заборгованості за теплову енергію за період з жовтня 2018 по жовтень 2021 у розмірі 20 203,80 грн, інфляційних втрат в розмірі 14 347,97 грн, 3% річних в сумі 3713,21 грн, заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з квітня 2019 по жовтень 2021 у розмірі 2758,90 грн, інфляційних втрат 1569,90 грн, 3% річних в сумі 437,55 грн, заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 по січень 2025 в розмірі 90 155,69 грн, пені в сумі 1191,02 грн, інфляційних втрат в сумі 26335,30 грн та 3% річних в розмірі 6677,84 грн, заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з листопада 2021 по січень 2025 в сумі 51,90 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ФЕДІР» (01010, м.Київ, вул.Мазепи Івана, буд.16, ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, ) заборгованість за теплову енергію за період з жовтня 2018 по жовтень 2021 у розмірі 20 203,80 грн, інфляційні втрати в розмірі 14 347,97 грн, 3% річних в сумі 3713,21 грн, з заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з квітня 2019 по жовтень 2021 у розмірі 2758,90 грн, інфляційні втрати 1569,90 грн, 3% річних в сумі 437,55 грн, заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 по січень 2025 в розмірі 90 155,69 грн, пеню в сумі 1191,02 грн, інфляційні втрати в сумі 26335,30 грн та 3% річних в розмірі 6677,84 грн, заборгованість за послугу з постачання гарячої води за період з листопада 2021 по січень 2025 в сумі 51,90 грн та судовий збір в розмірі 3028 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено 30.06.2025.

Суддя В.В. Князьков