УХВАЛА

23 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/8181/24

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду: Васьковський О. В. - головуючий, Бенедисюк І. М., Вронська Г. О., Кібенко О. Р., Малашенкова Т. М., Пєсков В. Г., Рогач Л. І.

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 (колегія суддів: Ходаківська І.П. - головуюча, Демидова А. М., Владимиренко С. В.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 (суддя Ломака В.С.)

у справі № 910/8181/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецторг Трейд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецторг Трейд" (далі - ТОВ "Спецторг Трейд", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", відповідач) про зобов`язання відповідача виконати обов`язки за укладеним між сторонами за результатами відкритих торгів № UA-2023-03-17-004715-а договором про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) від 29.05.2023 № (далі - Договір поставки) та прийняти від позивача товар у розмірі не виконаного зобов`язання.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у справі № 910/8181/24, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025, позов задоволено та зобов`язано відповідача виконати обов`язки за укладеним з позивачем Договором поставки, а саме: прийняти відповідно до умов цього договору від позивача товар у розмірі не виконаного зобов`язання: рукавички "Expert" (рукавички Вн) у кількості 2 308 пар, рукавички "Unit 200 (рукавички Ми Мп) у кількості 57 594 пар.

3. Ухвалюючи рішення у цій справі, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що обов`язок відповідача замовити товар, який визначений у Специфікації, був прямо передбачений Договором поставки. При цьому судами враховано, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження укладення сторонами будь-яких додаткових угод про внесення змін чи доповнень до Договору поставки, доказів, які свідчать про виникнення у покупця права вимагати заміни товару або права відмовитися від договору, а також доказів зменшення обсягів закупівлі, з урахуванням фактичного обсягу видатків покупця тощо.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені доводи

4. ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у цій справі, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

5. В обґрунтування підстав для скасування ухвалених судами попередніх інстанцій рішень скаржник посилається на неправильне застосування судами статей 509, 530, 629, 689 Цивільного кодексу України без урахування висновків, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 910/18950/19, від 02.03.2023 у справі № 909/595/21.

6. Також скаржник зазначає, що відповідно до умов укладеного Договору поставки передання продукції постачальником має здійснюватися виключно на підставі письмових заявок покупця. У зв`язку з цим Скаржник вважає, що покладення на нього обов`язку прийняти товар за відсутності відповідних заявок виходить за межі досягнутих сторонами договірних домовленостей та суперечить висновку, сформульованому у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 910/18950/19.

Підстави передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

7. 23.04.2025 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановив ухвалу про передачу справи № 910/8181/24 на розгляд об`єднаної палати для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21.12.2020 у справі № 910/1144/19 та від 14.05.2024 у справі № 914/1757/22, щодо обґрунтованості вимоги постачальника про зобов`язання покупця виконати обов`язок у натурі шляхом зобов`язання прийняти товар.

8. Згідно з наведеними в ухвалі від 23.04.2025 мотивами, позивач у даній справі, звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи належність обраного способу захисту у вигляді зобов`язання покупця виконати обов`язок у натурі та прийняти залишковий товар за Договором поставки, посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 910/1144/19.

9. Так, у справі № 910/1144/19 предметом спору було спонукання відповідача виконати зобов`язання, передбачене положеннями договору поставки, укладеного за результатами проведених торгів, а саме - прийняти від позивача товар відповідно до специфікації до договору згідно з видатковою накладною в порядку та на умовах, визначених договором, незалежно від надання окремих замовлень на партію товару.

10. За встановленими судами обставинами у справі № 910/1144/19 між сторонами було укладено договір на закупівлю/поставку товарів за результатами публічних торгів, умовами якого зокрема передбачалося здійснення поставки товару протягом строку дії договору окремими партіями на підставі замовлення покупця, який повинен листом протягом п`яти робочих днів після укладення договору повідомити постачальника про відповідальну особу, уповноважену надавати замовлення на партії товару. Водночас, покупець зобов`язаний прийняти поставлений товар (партію товару) згідно з видатковою накладною у порядку та на умовах, визначених договором.

11. Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/1144/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2020 та постановою Верховного Суду від 21.12.2020, позов було задоволено.

12. При цьому, аналізуючи обґрунтованість вимоги постачальника про зобов`язання покупця прийняти товар за відсутності заявки покупця на постачання, Верховний Суд дійшов таких висновків:

- спонукання відповідача до виконання зобов`язання за договором після закінчення строку дії такого договору, відповідно після закінчення того періоду, коли він міг реалізувати право на розміщення замовлення, тобто визначити кількість одиниць товару в конкретній партії та строку її (партії) поставки, проте в межах строку дії договору, не є зміною істотних умов договору про закупівлю після його підписання;

- з урахуванням закінчення строку дії договору, постачальник має право вимагати від покупця виконання ним своїх зобов`язань за договором у повному обсязі, у т. ч. у судовому порядку.

13. Таким чином, Верховний Суд у постанові від 21.12.2020 у справі № 910/1144/19 дійшов висновку про допустимість застосування способу захисту прав постачальника шляхом примусового виконання покупцем обов`язку в натурі - прийняти залишковий товар за договором поставки - у зв`язку з неналежним виконанням покупцем обов`язків щодо отримання товару за обсягами, визначеними у специфікації.

14. Подібні висновки викладено також у постанові Верховного Суду від 14.05.2024 у справі № 914/1757/22, у якій предметом спору було спонукання відповідача до виконання зобов`язання за договором про закупівлю товару, укладеним за результатами відкритих торгів, а саме - прийняття виготовленого товару у місці поставки, визначеному договором.

15. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі про передачу справи на розгляд об`єднаної палати від 23.04.2025 не погоджується з таким висновком, зазначаючи про те, що він не повною мірою узгоджується з положеннями статті 16 Цивільного кодексу України.

16. Так, згідно з умовами Договору поставки право постачальника на постачання товару виникає лише за умови дотримання погодженої сторонами процедури узгодження конкретних партій товару, обсягу та строку поставки, зокрема шляхом направлення відповідних замовлень покупцем.

17. За відсутності направлення замовлень застосування примусового способу виконання зобов`язання в натурі шляхом покладення на покупця обов`язку прийняти залишковий товар не відповідає встановленим договірним умовам і виходить за межі волевиявлення сторін, що суперечить принципу свободи договору, передбаченого статтею 3 Цивільного кодексу України.

18. Конструкція договору поставки, яка передбачає поставку товару лише після направлення замовлення покупцем, фіксує певний механізм реалізації прав та обов`язків сторін. У такий спосіб ненадання покупцем замовлень може бути підставою для застосування іншого механізму врегулювання спору, однак саме по собі не створює підстав для примусового зобов`язання особи до вчинення дій, які не були нею належним чином ініційовані в межах договірних відносин.

19. Аналізуючи співвідношення характеру порушення та способу захисту, колегія суддів врахувала, що порушення, на яке посилається позивач, полягає у невиконанні покупцем обов`язку щодо направлення замовлень на поставку товару, що відповідно до умов договору є необхідною передумовою виникнення обов`язку щодо його прийняття, а також у відмові від прийняття та оплати залишкового обсягу товару. Відтак, обраний спосіб захисту має бути спрямованим на усунення наслідків бездіяльності покупця

20. На переконання колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, належним способом захисту у такій ситуації є вимога про компенсацію вартості товару, що підлягав постачанню відповідно до погоджених сторонами умов Договору поставки, а не зобов`язання покупця до фактичного прийняття товару, замовлення якого ним не було належним чином ініційовано.

21. З урахуванням положень частини четвертої статті 692 Цивільного кодексу України, належним механізмом дій постачальника у разі невиконання покупцем обов`язку з подання замовлень на отримання залишкового обсягу товару (що кваліфікується як відмова від прийняття товару) є реалізація одного з двох передбачених законом варіантів: пред`явлення вимоги про оплату вартості відповідного товару або відмова від договору купівлі-продажу.

22. Такий підхід забезпечує належний баланс інтересів сторін договору: з одного боку, він спрямований на захист економічного інтересу постачальника на отримання вартості погодженого обсягу товару, а також інтересу покупця на отримання саме того товару, щодо якого було здійснено відповідне замовлення, що відповідає фактичним потребам покупця.

23. З іншого боку, застосування такого підходу гарантує дотримання основних принципів цивільного права, зокрема принципів диспозитивності, свободи договору та пропорційності втручання у сферу договірних прав і обов`язків сторін, що випливають зі змісту статті 3 Цивільного кодексу України.

24. Крім того, судовий захист повинен бути повним і відповідати принципу процесуальної економії, що передбачає унеможливлення необхідності подання нових вимог для досягнення фактичного відновлення порушеного права. Втім зобов`язання покупця на підставі судового рішення прийняти залишковий товар без додаткового врегулювання питання щодо обов`язку його оплати не забезпечує повного та ефективного відновлення порушеного права постачальника.

25. Так, саме по собі судове рішення про зобов`язання покупця прийняти товар не породжує у покупця обов`язку здійснити оплату вартості такого товару в межах виконання відповідного рішення суду. Таке рішення не усуває в повному обсязі порушення права постачальника, оскільки залишає невирішеним питання компенсації вартості переданого товару.

26. У випадку невиконання покупцем обов`язку зі сплати вартості товару після його прийняття відповідно до судового рішення, постачальник буде змушений повторно звертатися до суду із новою позовною вимогою про стягнення вартості переданого товару.

27. Відтак, застосування способу захисту у вигляді примусового виконання обов`язку в натурі шляхом прийняття покупцем залишкового товару, який не передбачає остаточного вирішення питання в частині його оплати, не узгоджується з принципом процесуальної економії, не забезпечує ефективного, повного і своєчасного відновлення порушеного права у межах одного судового провадження. Зазначене не відповідає принципам ефективного способу захисту, закріпленим у статті 16 Цивільного кодексу України.

28. Такий правовий підхід узгоджується з іншою судовою практикою та підтверджується висновками Верховного Суду. Зокрема, у постанові від 09.04.2025 у справі № 922/2272/24 Верховний Суд розглядав питання правомірності пред`явлення постачальником вимоги про стягнення вартості залишкового товару за договором поставки у випадку, коли покупець, попри погодження загального обсягу товару в умовах договору та набуття зобов`язання щодо його прийняття та оплати, не надіслав окремих заявок на отримання відповідної партії товару.

29. Аналізуючи умови договору та положення чинного законодавства, зокрема вимоги частини четвертої статті 692 Цивільного кодексу України, Верховний Суд у справі № 922/2272/24 дійшов висновку, що відсутність направлення окремих замовлень з боку покупця не звільняє останнього від обов`язку оплатити товар, поставка якого була передбачена умовами укладеного договору та на який поширюється погоджене сторонами зобов`язання.

30. У цьому контексті суд касаційної інстанції наголосив, що умови договору поставки визначають порядок розрахунку вартості товару, який залишився непоставленим унаслідок невчинення покупцем дій, спрямованих на надання замовлень у встановлений строк, та передбачає обов`язок покупця здійснити оплату такого товару в разі ненадання ним відповідних заявок у погоджений сторонами строк.

31. Таким чином, Верховний Суд у постанові від 09.04.2025 у справі № 922/2272/24 підтвердив підхід, за яким у подібних правовідносинах належним способом захисту права постачальника є пред`явлення вимоги про стягнення вартості товару, що підлягає оплаті відповідно до укладеного договору, без необхідності зобов`язання покупця до окремого прийняття такого товару в натурі.

32. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі про передачу справи на розгляд об`єднаної палати 23.04.2025 зазначила про те, що належним способом захисту прав постачальника у випадку відмови покупця від отримання товару (невчинення дій щодо направлення замовлень на поставку) та несплати вартості такого товару є реалізація покупцем одного з передбачених законом механізмів захисту відповідно до частини четвертої статті 692 Цивільного кодексу України, а саме: право вимагати від покупця оплати вартості товару або право на відмову від договору купівлі-продажу.

33. Наведене на переконання колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зумовлює необхідність відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду від 21.12.2020 у справі №910/1144/19 та від 14.05.2024 у справі №914/1757/22, щодо обґрунтованості (підставності) вимоги постачальника про зобов`язання покупця виконати обов`язок у натурі шляхом зобов`язання прийняти товар.

34. При цьому, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначала про те, що у справі № 910/1144/19 суди виходили з того, що позовна вимога про зобов`язання покупця прийняти товар є вимогою немайнового характеру. Водночас, у випадках, коли така вимога пред`являється у контексті подальшої реалізації права на оплату товару, її зміст набуває ознак майнової вимоги, оскільки спрямований на виникнення та реалізацію грошового зобов`язання у майбутньому. Відтак, позовна вимога про зобов`язання прийняти товар у відповідному випадку підлягає оцінці як вимога майнового характеру, з урахуванням її правової мети та наслідків для сторін правовідносин

35. Відповідно до частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

36. Зважаючи на викладене, касаційна скарга ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 у цій справі підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду.

37. Відповідно до частини третьої статті 301 ГПК України розгляд справ у суді касаційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Керуючись статтями 234, 235, 301, 302 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Прийняти до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу № 910/8181/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025.

2. Призначити до розгляду справу № 910/8181/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 на 04 липня 2025 року о 12:00 у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №203.

3. Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до частини третьої статті 196 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

4. Роз`яснити учасникам справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів відповідно до частини четвертої статті 197 Господарського процесуального кодексу України та Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21.

5. Участь у судовому засіданні для учасників справи не є обов`язковою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Васьковський

Судді І. Бенедисюк

Г. Вронська

О. Кібенко

Т. Малашенкова

В. Пєсков

Л. Рогач