ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2025 р.

м. Київ

Справа № 911/1297/25

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, буд. 29-А, офіс 511, )

до Яготинської міської ради (07700, Київська обл., Бориспільський р-н, м. Яготин, вул. Незалежності, буд. 110, )

про стягнення 100742,08 грн боргу за договором на проведення робіт,

ВСТАНОВИВ:

Історія розгляду справи.

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС" до Яготинської міської про стягнення 100742,08 грн боргу за договором №1318/05-09-24 на проведення робіт від 23.09.2024, що включає в себе 98038,63 грн основного боргу, 733,27 грн 3 % річних та 1970,18 грн інфляційних втрат.

Ухвалою від 16.04.2025 суд відкрив розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, встановив строк для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Суд констатує, що 18.04.2025 відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позов за допомогою через систему "Електронний суд".

Також через систему "Електронний суд" 06.05.2025 позивачем була подана відповідь на відзив, а 12.05.2025 відповідачем було подане заперечення на відповідь на відзив. Крім цього 13.05.2025 позивачем було подано документ названий ним як "заперечення на заперечення відповідача на відповідь на відзив".

Так, суд зауважує, що приписами Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), зокрема § 1 глави 1 розділу ІІІ (заяви по суті справ) не передбачено подання такої заяви як заперечення на заперечення відповідача на відповідь на відзив.

Разом із тим суд приймає до уваги те, що п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України визначає право учасників справи подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відтак суд, з урахуванням означеного припису ГПК України відзначає, що вказана заява позивача (заперечення на заперечення відповідача на відповідь на відзив) фактично являє собою письмові пояснення позивача із викладеними у них запереченнями щодо доводів відповідача, що були викладені у поданих ним заявах по суті спору. Тож, з метою повного та всебічного розгляду цієї справи, вказані письмові пояснення позивача долучаються до матеріалів справи, а викладені у них доводи приймаються судом до уваги.

Підсумовуючи вищевикладене, суд констатує, що сторонам було надано всі можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав та достатньо часу для наповнення справи доказовою базою.

В силу ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як встановлено у ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Обставини спірних правовідносин та позиції учасників справи

Позивач повідомив суд про те, що 23.09.2024 між ним, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, було укладено договір №1318/05-09-24 на проведення робіт згідно з п. 1.1. якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання по виготовленню паспорта водного об`єкта, розташованого за межами села Плужники на території Яготинської міської територіальної громади.

Вартість виконуваних послуг за цим договором є договірною, погоджується сторонами і підтверджується протоколом договірної ціни на виконання робіт, який є невід`ємною частиною цього договору та не підлягає розголошенню, крім випадків прямо передбачених чинним законодавством України та становить 98038,63 грн (дев`яносто вісім тисяч тридцять вісім гривень 63 копійки), без ПДВ (п. 2.1. розділу 2 договору).

Згідно п. 2.2. розділу 2 договору оплата за надання послуг здійснюється замовником за фактично надані послуги протягом 7 (семи) банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання послуг.

Відповідно до п. 2.10. розділу 3 договору передавання робіт від виконавця замовнику підтверджується актом приймання виконаних робіт, який може складатися періодично у процесі виконання робіт, або ж по закінченню усього обсягу робіт за домовленістю сторін.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту його остаточного виконання, але в будь-якому разі до 31 грудня 2024 року (п. 7.1. договору).

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що він виконав взяті на себе зобов`язання за договором, що підтверджується відповідним актом приймання-здачі виконаних робіт на суму 98038,63 грн та при цьому відповідач прийняв виконані позивачем роботи без зауважень.

Відповідач у свою чергу вказав на те, що позивач направив йому примірник договору лише 31.12.2024 який відповідач не мав можливості відповідним чином зареєструвати та як наслідок не зміг вчасно взяти на себе відповідні зобов`язання за договором, позаяк відповідно до регламенту роботи органів Державної казначейської служби у період завершення бюджетного 2024 року та початку 2025 року, затвердженого наказом вказаної служби № 355 від 29.11.2024, останнім днем проведення платежів клієнтів органів казначейства через систему електронних платежів Національного банку України в бюджетному 2024 році є 27.12.2024.

Також відповідач зауважив, що відповідний акт приймання-здачі виконаних робіт був направлений відповідачу лише 23.01.2025 тобто після закінчення терміну дії договору, тож прийняти його, підписати та зареєструвати в органах Державної казначейської служби України для проведення оплати відповідач вже не має законних підстав.

Висновки господарського суду.

В силу ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на доступ до правосуддя закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Як визначено статтею 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 11 ЦК України закріплено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 ГК України є господарський договір.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 854 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 321 ГК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

У відповідності до ст. ст. 251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Поряд із цим частиною 1 ст. 853 ЦК України визначено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Водночас статтею 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За положеннями ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з п. п. 2, 4, 5 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Так, позивачем разом із позовною долучено акт приймання-здачі виконаних робіт за договором на суму 98038,63 грн, що підписаний представниками сторін та завірений їх печатками, при цьому дату підписання акту сторони не вказали.

Поряд із цим позивачем надана суду копія претензії № 2098 від 23.01.2023, що була направлена ним відповідачу разом із додатками договором №1318/05-09-24 від 23.09.2024, протоколом погодження договірної ціни на виконання робіт від 23.09.2024 (додаток № 1), схемою розміщення водного об`єкта (додаток № 2), актом приймання-здачі виконаних робіт (додаток № 4 та зведеним кошторисом на проектно-вишукувальні роботи (додаток № 3).

Також позивачем надано копію направленого відповідачу листа № 2104 від 24.03.2025 додатком у якому значиться акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.12.2024.

Вказані вище претензія та лист були направлені відповідачу 23.01.2025 та 23.05.2025 відповідно, що підтверджується описами вкладення в цінні листи, фіскальними чеками та накладними, копії яких долучені позивачем разом із позовом.

Разом із тим суд приймає до уваги ту обставину, що згадуваний вище акт виконаних робіт поряд із тим що не містить дати його підписання, має помітку про те, що він є додатком № 4 до договору.

Cуд звертає увагу на зміст опису вкладення в цінний лист №170 яким позивач направив відповідачу означену претензію № 2096 від 26.12.2024 разом із договором та паспортами водного об`єкта та які відповідач отримав 31.12.2024, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення та відповідачем не заперечується.

Зі змісту цього опису вкладення в цінний лист вбачається, що позивач разом із листом та паспортами водного об`єкта направив відповідачу також договір на 9 аркушах. При цьому суд акцентує на тому, що сам текст договору міститься на 5 сторінках.

Суд може припустити, що ще на 4 сторінках могли міститися додатки до договору, а саме: протокол погодження договірної ціни на виконання робіт; схема розміщення водного об`єкта; акт приймання-здачі виконаних робіт; зведений кошторис на проектно-вишукувальні роботи. Водночас, документальних та беззаперечних доказів цого матеріали справи не містять, як і не містять відомостей, що акт приймання-здачі виконаних робіт був підписаний обома сторонами на той момент.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Зазначений вище принцип узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, з огляду на те, що до позову долучений підписаний позивачем та відповідачем акт приймання здачі виконаних робіт, суд приходить до висновку, що відповідач отримав акт виконаних робіт та підписав його, проте суд позбавлений можливості всатновити дату підписання цього акта, позаяк з матеріалів справи не вбачається, коли саме даний акт був підписаний обома сторонами.

Суд наголошує, що судове рішення не може грунтуватись на припущеннях.

Водночас, суд зауважує, що станом на момент прийняття рішення у цій справі обов`язок відповідача щодо оплати виконаних позивачем за договором робіт в будь-якому разі настав, позаяк 10.04.2025 до позову було долучено акт приймання вже підписаний обома сторонами, а відтак вбачається, що відповідачем було вчинено юридично значимі дії в частині визнання факту виконання договору позивачем та, відповідно, визнання грошового зобов`язання перед позивачем.

При цьому стосовно доводів відповідача про те, що він був позбавлений можливості зареєструвати відповідне бюджетне зобов`язання в органах Державної казначейської служби України суд відзначає, що ЄСПЛ у рішеннях від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначив, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Тобто неможливість оплати за виконані позивачем відповідно до умов договору роботи з огляду на приписи бюджетного законодавства не звільняє відповідача від обов`язку оплати їх вартості, позаяк це суперечить загальним засадам договірного та зобов`язального права.

Підсумовуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 98038,63 грн є обґрунтованими, у зв`язку із чим позов у цій частині вимог підлягає задоволенню.

Крім того позивач просив суд стягнути з відповідача 733,27 грн 3 % річних та 1970,18 грн інфляційних втрат за період з 10.01.2025 до 10.04.2025.

Суд врахував відсутність дати у акті як суттєвий недолік, що унеможливлює визначення моменту, з якого починає нараховуватись 3% річних та інфляційні втрати. Суд не може вважати датою підписання акта саме - 31.12.2024, коли позивач направ відповідачу підписані договори з додатками, оскільки відсутні будь-які підтвердження направлення саме акту та підтвердження того, що акт був підписаний обома сторонами саме в цю дату, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки замовник не надав жодних інших доказів, що підтверджують дату підписання акта обома сторонами, суд не має можливості встановити початок перебігу терміну для нарахування штрафних санкцій.

Таким чином, відсутність дати у акті, у поєднанні з відсутністю інших доказів, які безпосередньо вказують на момент його підписання обома сторонами, унеможливлює задоволення вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки для суду неможливо визначити дійсну дату, яку суд може ствердно та обгрунтовано визнати датою початку прострочення грошового зобов`язання.

Пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати відповідно до ст. 123 ГПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу та інших витрат, що пов`язані з вчиненням сторонами необхідних процесуальних дій.

За змістом ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2357,38 грн покладаються на відповідача пропорційно задовленим вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, позивачем долучено до справи копію договору про надання правової допомоги № 02/25 від 10.03.2025, що був укладений між позивачем, як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням "ЛЕКСТАУЕР", відповідно до п. 1.1. якого вказане Адвокатське об`єднання зобов`язується надати правничу допомогу та підготувати позовну заяву ТОВ «ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС» до Яготинської міської ради про стягнення заборгованості за договором №1318/05-09-24 від 23.09.2024 для подання до суду, а також здійснити юридичний супровід під час розгляду цієї позовної заяви у Господарському суді Київської області, а клієнт зобов`язується оплатити надання вказаної правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору на умовах, визначених даним договором.

При цьому сторони погодили. що сума гонорару Адвокатського об`єднання за даним договором складає 35000,00 грн (тридцять п`ять тисяч грн. 00 коп.) (п. 4.1. договору про надання правової допомоги № 02/25 від 10.03.2025).

Пунктом 4.2. договору про надання правової допомоги № 02/25 від 10.03.2025 сторони обумовили, що клієнт зобов`язаний сплатити суму гонорару Адвокатського об`єднання в наступному порядку:

- 20000,00 грн клієнт зобов`язаний сплатити Адвокатському об`єднанню протягом трьох робочих днів з моменту укладення цього договору;

- 15000,00 грн клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню протягом семи календарних днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги та направлення рахунку Адвокатським об`єднанням, але в будь-якому випадку не пізніше призначення судової справи, визначеної в п.1.1. цього договору, до розгляду по суті.

Факт оплати позивачем послуг за означеним договором про надання правової допомоги № 02/25 від 10.03.2025 на суму 35000,00 грн підтверджується копією платіжної інструкції кредитного переказу коштів № 2271 від 12.03.2025 на суму 20000,00 грн та копією платіжної інструкції № 2318 від 05.05.2025 на суму 15000,00 грн.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, відповідно до правового висновку, що міститься в постанові Верховного Суду від 13.03.2025 в справі № 275/150/22, яка підлягає врахуванню судом в силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, що кореспондується за змістом із ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (ч. 5 ст. 126 ГПК України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу від відповідача не надходило.

Водночас, розглядаючи питання розподілу судових витрат суд у будь-якому випадку перевіряє підставність останніх, зокрема судом перевіряється і дотримання стороною вимог положень ст. 126 ГПК України, як передумови для можливості суду надати належну оцінку підставності заявлених до стягнення розмірів судових витрат на предмет їх необхідності та доцільності. Суд акцентує увагу на тому, що визначений сторонами у договорі фіксований розмір гонорару адвоката не може бути в жодному разі для суду беззаперечним, а відтак підлягає оцінці судом.

Так, положеннями ст. 126 ГПК України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Так, звертаючись до заяв по суті спору поданих позивачем суд констатує, що в жодній з них позивачем не наводиться детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як то вимагає положення ст. 126 ГПК України. Не подано позивачем до матеріалів справи також вказаний детальний опис робіт (наданих послуг) і в будь-якому іншому клопотанні чи заяві позивача.

Відсутність факту надання суду визначеного положеннями ст. 126 ГПК України детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги позбавляє суд можливості, на виконання положень ч. 5 ст. 129 ГПК України, належним чином визначити, чи повністю пов`язані витрати позивача на правову допомогу в сумі 35000 з розглядом справи та чи були вони необхідними, а відтак і надати оцінку тому чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову.

Суд звертає увагу позивача на те, що за відсутності факту надання суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, як того вимагає положення ст. 126 ГПК України, суд, керуючись положеннями ч. 5 ст. 129 ГПК України, надаючи оцінку обґрунтованості та пропорційності заявленого розміру витрат на правову допомогу в контексті предмету спору приходить до висновку, що позивачем не доведено факт необхідності витрат на правову допомогу у розмірі саме 35000 грн, позаяк спір, що розглядався судом є спором, що відноситься до спорів незначної складності та розглядався у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відтак не потребував значних зусиль та витрат часу спеціаліста у галузі права для його супроводу.

Водночас, вбачається, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу складає третину від ціни позову, що на думку суду є непропорційним та має ознаки намагання позивача покласти на сторону відповідача надмірний фінансовий тягар без надання суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги на підтвердження необхідності саме вказаних фінансових витрат позивача.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе задовольнити викладену у заявах по суті спору заяву позивача про покладення витрат на правову допомогу на відповідача лише частково та покласти на відповідача витрати на правову допомогу понесені позивачем в розмірі 15000 грн, що на думку суду, та за умови неподання позивачем детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат - є співмірним складності справи та предмету спору.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

В підсумку суд звертає увагу на те, що згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав щодо доказів та доводів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Яготинської міської ради (07700, Київська обл., Бориспільський р-н, м. Яготин, вул. Незалежності, буд. 110, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, буд. 29-А, офіс 511, ) 98038,63 грн основного боргу, а також 2357,38 грн витрат зі сплати судового збору та 15000 грн витрат на правову допомогу.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 30.06.2025.

Суддя А.Ф. Черногуз