ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 року м.Дніпро Справа № 904/2960/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дарміна М.О. - доповідач,

судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Данькевіча Вадима Володимировича

за позовом Криворізької міської ради

до Фізичної особи-підприємця Данькевіч Вадима Володимировича

про стягнення 251 399 грн. 63 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Криворізька міська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому, згідно заяви про уточнення позовних вимог, просила стягнути з фізичної особи - підприємця Данькевич Вадима Володимировича безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:619:0002, за період з 01.01.2022р. по 31.12.2023р. у розмірі 219 086 грн. 89 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2024 у справі №904/2960/24 позов задоволено повністю.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця Данькевіч Вадима Володимировича на користь Криворізької міської ради 219 086 грн. 89 коп. та судовий збір 3286 грн. 30 коп.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач у період з 01.01.2022р. до 31.12.2023р. безоплатно, без укладання договору оренди земельної ділянки користувався земельною ділянкою площею 0,2700 га кадастровий номер :08:619:0002, яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Миколаївське шосе,4а , що , в свою чергу, позбавило Криворізьку міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати. Наявні у справі докази є підставою для задоволення позовних вимог та стягнення з фізичної особи - підприємця Данькевіча Вадима Володимировича на користь Криворізької міської ради в порядку статті 1212 ЦК України безпідставно збережених грошових коштів 219 086,89 грн.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Фізична особа-підприємець Данькевіч Вадим Володимирович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2024 року повністю та залишити позовну заяву без задоволення.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Скаржник звертає увагу, що ним було отримано уточнену позовну заяву 09.09.2024 року, тобто після винесення судового рішення в даній справі, що спричинило неможливість подання заперечень відповідачем.

Скаржник вважає, що при винесенні рішення, судом першої інстанції порушено статтю 178 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не було надано можливості відповідачу скористатися своїм правом, суд виніс неправомірне та незаконне рішення по справі.

Апелянт стверджує, що будь-яких доказів здійснення реєстрації нерухомого майна ФОП Данькевіч В.В. позивачем до суду не надано.

За доводами скаржника, в розрахунках, наданих до листа від 19.02.2024 та до позовної заяви зазначені різні дані, а саме задекларовані та сплачені кошти відповідачем за користування земельною ділянкою за період 2022-2023 роки.

Позивачем не спростовано, а господарським судом не враховано при винесенні рішення, що позивачем в порушення вимог п. 10 ч. 3 ст. 162 ГПК України не зазначено відомостей про не подання іншого позову з тим самим предметом та з тих самих підстав до іншого суду.

Скаржник також звертає увагу, що розрахунок сплачених коштів Данькевічем В.В. за 2023 рік підлягає уточненню, а саме: 172 947,64 грн 54 000,00 грн = 118 947,64 грн борг відповідно доданий матеріалів, а не 163 582,33 грн.

Також, скаржник посилається на лист ДПС у Дніпропетровській області, згідно якого станом на 02.08.2024 у платника податків Данькевіча Вадима Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковується заборгованість за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України ФОП Данькевич В.В. надав засобами телекомунікаційного зв`язку податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за:

- 2022 рік № від 14.02.2022 задекларовано орендну плату в сумі 62 571,95 грн;

- 2023 рік № від 23.02.2023 задекларовано орендну плату в сумі 62 571,95 грн;

- 2024 рік № від 31.01.2024 задекларовано орендну плату в сумі 59 186,81 грн.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

25.10.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив Криворізької міської ради на апеляційну скаргу, згідно змісту якого зазначено наступне:

- уточнення позовних вимог позивачем не передбачало зміни предмета або підстав позову, збереженні первісні обставини по справі. Відповідачем в ході розгляду справи, надано відзив та письмові пояснення на позовну заяву, що спростовує доводи останнього про порушення в цій частині його прав;

- факт укладення договору оренди земельної ділянки в рамках даної справи не підлягає доказуванню та відповідно відсутня необхідність доказування в цій частині;

- розмір коштів, які підлягають стягненню, розраховано на рівні орендної плати;

- земельна ділянка з кадастровим номером :08:619:0002 за цільовим призначенням віднесена до виду 03.07 землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та відповідає ставці орендної плати 1,2 % від нормативної грошової оцінки земель міста (рядок 03.07 додатку 2 Рішення). Додаток 2 рішення від 26.05.2021 №506 містить чіткий та вичерпний перелік ставок орендної плати, які підлягають застосуванню в межах міста Кривого Рогу, з визначенням її цільового призначення, відсотку ставки нормативної грошової оцінки землі для фізичних та юридичних осіб. Оприлюднення офіційному веб-сайті Криворізької міської ради 01.06.2021 року рішення від 26.05.2021 №506 звільняє від обов`язку останньої особисто повідомляти відповідача про ставку орендної плати, відповідно до якої Криворізькою міською радою розраховано безпідставно збережені грошові кошти в рамках даного спору;

- відомості щодо сплачених відповідачем коштів наведені в інформації податкового органу, які Криворізька міська рада врахувала при здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів, як в період досудового врегулювання спору, період пред`явлення позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог, які додавала до матеріалів справи. Детальний розрахунок з актуальними відомостями містяться в заяві про уточнення позовних вимог, які враховано судом першої інстанції. Наданий розрахунок є арифметично вірним в заявлений позивачем період, підтвердженим належними та допустимими доказами;

Щодо урахування громадського звернення щодо залишення відповідач орендної плати в розмірі 62 580,00 грн позивач зазначив, що місто Кривий Ріг до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією не належить. Звільнення від податкових зобов`язань на підставі громадських звернень чинним законодавством не передбачено.

За доводами позивача, необґрунтованими є твердження скаржника щодо неподання доказів державної реєстрації права власності на нерухоме майно за Данькевіч В.В. Разом з тим, зазначені обставини скаржником належними та допустимими доказами не спростовано.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Дармін М.О. (доповідач), судді Кощеєв І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №904/2960/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/2960/24.

04.10.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Данькевіч Вадима Володимировича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2024 у справі №904/2960/24. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :08:619:0002 її місце розташування - Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Миколаївське шосе, 4а. Категорія земель - Землі житлової та громадської забудови. Вид цільового призначення - 03.07, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки: Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 14.07.2006р. Орган, який зареєстрував земельну ділянку: Управління Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Дата державної реєстрації земельної ділянки 28.02.2012р.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 10 обліковується земельна ділянка з кадастровим номером :08:619:0002. Опис об`єкта: Площа (га): 0.27. Дата державної реєстрації земельної ділянки: 28.02.2012р. Орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: управління Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Адреса: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Миколаївське шосе, 4а. Номер відомостей про речове право: 13897084. Тип речового права: право власності. Дата, час державної реєстрації: 24.03.2016р. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28965659 від 28.03.2016р., приватний нотаріус Соболева Людмила Анатоліївна, Криворізький районний нотаріальний округ, Дніпропетровська обл. Документи, подані для державної реєстрації: витяг з Державного земельного кадастру, серія та номер: НВ-015, виданий 02.04.2015, видавник: Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області. Власник- територіальна громада м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради. Розмір частки - 1.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером майна: 18300881 обліковується торговельний комплекс. Адреса нерухомого майна: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Миколаївське шосе, буд. 4а Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 26.03.2007р. Дата внесення запису: 26.03.2007р. ПІБ: Данькевіч Вадим Володимирович. РНОКПП НОМЕР_1 . Форма власності: приватна. Частка власності: 1/1. Підстава виникнення права власності: рішення суду - 13.12.2006, Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу, справа №2-2185 2006 рік.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України ,колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанцїі в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :08:619:0002, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості є Позивач.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.04.2024 №373552236 за Данькевічем Вадимом Володимировичем на праві приватної власності зареєстровано торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 . Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 26.03.2007. Реєстраційний номер майна 18300881, номер запису: 6816 в книзі: 15Н-18.

Відповідно до розділу 1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 (надалі Тимчасове положення) (діяло на момент виникнення права власності у Відповідача) встановлено, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності Законом України від 11.02.2010 N1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Тимчасове положення визначало порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках (п.1.1.).

До створення електронної версії Реєстру прав власності на нерухоме майно реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснювалася на паперових носіях.

Тимчасовим положенням встановлено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилася державна реєстрація права власності на нерухоме майно.

Серед переліку таких документів - рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна.

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Враховуючи наведене, колегією суддів відхиляються доводи скаржника, що Позивачем не надано доказів державної реєстрації права власності на нерухоме майно за останнім, а саме: «… Суд не звернув увагу та будь яким чином не відобразив у рішенні той факт , що відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію», документ сформований в системі реєстрацію речових nрав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації: Враховуючи вищевикладене Позивач жодним чином не спростував та не довів хибність доводів Відповідача наведених у відзиві на позовну заяву.

Прошу суд звернути увагу на те, що згідно ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації. Будь яких доказів , а чи відбулась реєстрація нерухомого майна ФОП Данькевіч В.В. Позивачем не представлено до суду. …» як необґрунтовані. Разом з тим, зазначені обставини скаржником належними та допустимими доказами не спростовано.

На підставі викладеного вище, відповідач, з моменту набуття права власності на нерухоме майно, є фактичним користувачем земельної ділянки, що розташована за адресою: вулиця Миколаївське шосе, 4а, у м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Предметом позову у даній справі є вимоги Позивача про стягнення з Відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування вказаною земельною ділянкою комунальної власності без належних правовстановлюючих документів.

Розглядаючи спори у подібних правовідносинах, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику.

Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постанові Верховного Суду від17.03.2020 у справі № 922/2413/19 тощо.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Тобто, незалежно від наявності вини у поведінці Відповідача, сам факт несплати ним за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі свідчить про втрату Позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення Європейського суду з прав людини "виправдане очікування" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Крім того, відповідно до положень статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за приписами ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу по справі 2-2185 у 2006 році Данькевіч Вадим Володимирович з 26.03.2007 є власником торговельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, у зв`язку з розміщенням на земельній ділянці об`єктів нерухомості Відповідача, у останнього існує обов`язок укласти договір оренди та зареєструвати на підставі цього право оренди.

Частиною 1 статті 181 Цивільного кодексу України встановлено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без його знецінення, а тому використання нежитлового приміщення, яке належить відповідачу, неможливе без відповідної земельної ділянки.

Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об 1єкт розташований. А тому, у зв`язку з користуванням відповідачем нежитловою нерухомістю, розташованою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Миколаївське шосе, 4а презюмується користування усією спірною земельною ділянкою (правовий висновок викладений в постанові КГС ВС від 16.06.2021 у справі №922/1646/20).

Таким чином, використання спірної земельної ділянки Відповідачем без належного правового оформлення позбавило Криворізьку міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати.

Разом з тим, збереження Відповідачем коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення цих коштів у Відповідача за рахунок їх несплати Позивачу.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1214 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

З аналізу змісту норм статей 1212-1214 ЦК України випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов:

1) відбувається набуття чи збереження майна;

2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні;

3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Враховуючи положення наведених норм та вищезазначених обставин справи, колегія суддів доходить висновку, що Відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів зауважує, що відновлення порушених прав Позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для Відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач із належно оформленими правами на земельну ділянку.

Поряд з тим, у зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягає доведенню у тому числі, вартість безпідставного збагачення.

За умовами ст. 21 Закону України "Про оренду землі" та п.п.14.1.136 ст.14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.271.1 ст.271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Приписами статті 288 Податкового кодексу України унормовано, що об`єктом оподаткування орендною платою за землю є земельна ділянка надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі не більше трьох відсотків їх нормативної грошової оцінки.

Згідно з ст. 289 Податкового Кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до ст. ст. 13, 15, 18, 20, 23 Закону України "Про оцінку земель", ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати за землю використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Нормативна грошова оцінка проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а виходячи з вимог статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18.

У даному випадку, нормативна грошова оцінка земель міста Кривого Рогу, яка затверджена рішенням Криворізької міської ради № 506 від 26.05.2021, використовується органами Держгеокадастру для видачі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку.

Як свідчить з матеріалів справи, для розрахунку плати за землю Позивач використовував витяг № 97-4-0.110,4-9241/301-23 від 25.12.2023 із технічної документації нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

В свою чергу, Відповідач не надав іншого витягу про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, який би спростовував зазначену у витязі нормативну грошову оцінку станом на дату його формування.

На підставі наведеного, судом першої інстанції правомірно було прийнято до уваги Витяг про таку оцінку, наданий Позивачем.

Разом з тим суд враховує, що для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Згідно з ч.ч. 1-5, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Таким чином, земельна ділянка є сформованою, якщо їй присвоєно кадастровий номер та здійснено її реєстрацію у Державному земельному кадастрі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі №922/2061/20 від 05.08.2022, постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №922/1646/20, від 04.03.2021 у справі №922/5463/19.

Про необхідність застосування статті 79-1 ЗК України та положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" при розгляді вимог про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати зазначалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.01.2019 у справах № 922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18, в яких зроблено висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові. У випадку відсутності сформованості спірної земельної ділянки, як об`єкту цивільних прав вказане свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

У справі, що розглядається, земельна ділянка площею 0,2700 га, кадастровий номер :08:619:0002, яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл, м. Кривий Ріг, вул. Миколаївське шосе, 4а, є сформованою з 28.02.2012, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.04.2024 НВ-024.

За положеннями статей 6, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

З огляду на викладене, Позивачем доведено належними і допустимими доказами, у розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, факт користування Відповідачем спірною земельною ділянкою за адресою: Дніпропетровська обл, м. Кривий Ріг, вул. Миколаївське шосе, 4а, з кадастровим номером: :08:619:0002, без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування), за період з 01.01.2022 по 31.12.2023, внаслідок чого у силу вимог чинного законодавства у Відповідача виник обов`язок зі сплати доходу, отриманого від безпідставно набутого майна саме за цей період.

З листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 25.12.2023 № 97-4-0.110Б4-9241/301-23, адресованого Департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради, також вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :08:619:0002, становить 14 412 303,00.

Земельна ділянка з кадастровим номером :08:619:0002 за цільовим призначенням віднесена до виду 03.07 землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та відповідає ставці орендної плати 1,2 % від нормативної грошової оцінки земель міста (Додаток до рішення Криворізької міської ради №506 від 26.05.2021, том 1. а.с. 26-32).

За розрахунками позивача, викладеними в уточненій позовній заяві, дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за цей період склав:

За 2022 рік:

12 532 437,39 грн х 1,2% = 150 389,25 грн плата за рік, де: 12 532 437,39 грн нормативна грошова оцінка земельної ділянки за витягом з технічної документаціях про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.12.2023 №97-4-0.110,4-9241/301-23 без урахування коефіцієнту індексації за 2022 рік (14 412 303,00 грн : 1,15);

Відповідно до листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.08.2024 №37988/5/04-36-24-17-13 відповідач є платником орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :08:616:0002 площею 0,2700 га на вул. Миколаївське шосе, 4а в Центрально-Міському районі, задекларував та сплатив за 2022 рік кошти у розмірі 62 300,62 грн.

Отже, з врахуванням сплачених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою, заборгованість ФОП Данькевіча В.В. за 2022 рік становить 88 088,63 грн.

За 2023 рік:

14 412 303,00 грн х 1,2% = 172 947,64 грн плата за рік, де: 14 412 303,00 грн нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.12.2023 №97-4-0.110,4-9241/301-23;

Згідно листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.08.2024 №37988/5/04-36-24-17-13 відповідач за 2023 рік задекларував 62 300,62 грн; сплатив 41 949,38 грн.

З врахуванням сплачених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою, заборгованість ФОП Данькевіча В.В. за 2023 рік становить 130 998,26 грн.

На підставі викладеного вище, за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:619:0002 з відповідача підлягають стягненню кошти за період з 01.01.2022 по 31.12.2023 у розмірі 219 086,89 грн.

Апеляційним господарським судом здійснено перевірку проведеного позивачем розрахунку та встановлено, що загальний розмір недоотриманих доходів за фактичне користування Відповідачем земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 01.01.2022 по 31.12.2023 складає: 88 088,63 грн (2022 рік) + 130 998,26 грн. (за 2023 рік) = 219 086, 89 грн. При цьому вказаний розрахунок є арифметично правильним та відповідачем не спростований.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про задоволення позову та стягнення з Фізичної особи-підприємця Данькевіча Вадима Володимировича на користь Криворізької міської ради 219 086, 89 грн доходу, отриманого від безпідставно збережених грошових коштів за період з 01.01.2022 по 31.12.2023.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи скаржника в частині того, що: «… Суд не звернув уваги та не надав оцінки тому факту, що:

- в розрахунках наданих до листа від 19.02.2024 та до позовної заяви зазначені різні дані, а саме задекларовані та сплачені кошти відповідачем за користування земельною ділянкою за період 2022 2023 роки.

Тим самим, позивач підтверджує факт неправильно, помилково складеного розрахунку, який є обов`язковим та є підґрунтям суми яку повинен сплатити ФОП Данькевіч В.В., у разі помилкового розрахунку, вважаю суд повинен відмовити позивачу у задоволені його позовної заяви…

… Вважаю , що даний розрахунок не вірний та зроблений з навмисними помилками. Це доводиться доказами які до позовної заяви надав сам Позивач: Прошу суд врахувати той факт , що Позивачем до позовної заяви додані письмові докази, серед наданих документів до суду та Відповідачу є лист направлений Данькевічу В.В., вих.№ 17/02-07/840 від 19/02/2024 року ( додаток) на зворотній сторінці Розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати Данькевічем В.В. за користування без оформлення належним чином права користування земельною ділянкою площею 0,2700 га з кадастровим номером :08:619:0002 на вул. Миколаївське шосе,4 а за період 01.01.2022 по 31.12.2023 .

В таблиці вказано, що Данькевіч В.В. сплатив у 2023 році 54 000,00 грн.

На підставі вищевикладеного та доданих позивачем до Позовної заяви письмових доказів розрахунок сплачених коштів Данькевіч В.В. за 2023 рік підлягає уточненню, а саме 172 947,64 грн. 54 000,00 грн =118947,64 грн. борг відповідно доданих матеріалів , а не 163 582,33 грн. …» як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи скаржника в частині ненадання судом першої інстанції відповідачу можливості надати заперечення на уточнену позовну заяву, а саме: «… Далі до суду, в рішення не вказано дату, після надання Відповідачем відзиву на позовну заяву, надійшла уточнена позовна заява від Позивача, де він просив суд стягнути з ФОП Данькевіч В.В. вже -219 086 грн. 89 коп.

В уточненій позовній заяві, яку отримав Відповідач вказано на № 764 від 22.08.2024 року, коли саме Господарський суд отримав уточнену позовну заяву Відповідачу не відомо, в рішенні це не вказано, але Відповідач отримав уточнену позовну заяву 09.09.2024 року. Звертаю увагу суду на те, що уточнену позовну заяву Відповідач отримав 09.09.2024 року, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області датовано 06.09.2024 року, тобто після винесення судового рішення.

Написати будь які заперечення та відправити їх до суду Відповідач не мав фізичної можливості. Але, саме в уточненій позовній заяві Позивач просить стягнути з ФОП Данькевіч В.В. вже не 251 399грн. 63 коп., а 219 086 грн. 89 коп.

В рішенні Господарського суду Дніпропетровської області вказано : Стягнути з фізичної особи - підприємця Данькевіч Вадима Володимировича на користь Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1, ідентифікаційний код 33874388) 219 086 грн. 89 коп. Це якраз та сума яку просить стягнути Позивач в уточненій позовній заяві - 219 086 грн. 89 коп.

Господарський суд Дніпропетровської області не дав змогу Відповідачу надати будь які заперечення на уточнену позовну заяву, прийнявши рішення в день коли Відповідачем була отримана від Позивача уточнена позовна заява. …

… Вважаю, що при винесені рішення суд порушив статтю 178 Господарського процесуального кодексу України, подання відзиву це право відповідача, не давши відповідачу скористатися своїм правом суд виніс неправомірне та незаконне рішення по справі …» колегія суддів відхиляє з огляду на наступне:

Згідно матеріалів справи, позивачем було направлено заяву про уточнення позовних вимог на адресу відповідача 22.08.2024 (том 1, а.с. 54).

При цьому, колегія суддів враховує, що як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії", заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Таким чином, скаржник мав в розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого судового провадження.

Колегія суддів вважає, що позбавлення скаржника можливості надати заперечення щодо заяви про зменшення позовних вимог саме по собі не призвело до порушення його прав як відповідача, оскільки факт наявності заборгованості підтверджується наявними у справі доказами та не був спростований скаржником ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Колегія апеляційного господарського суду оцінює критично доводи скаржника стосовно того, що: «… Будь-якого підтвердження від позивача не надано, що відносно ФОП Данкевіч В.В. на виконання приписів п. 10 ч. 3 ст. 162 ГПК України Криворізькою міською радою не подано іншого позову з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Тому вважаю, що позовна заява подана з порушенням ГПК України …» та відхиляє їх як безпідставні.

Колегія суддів констатує дотримання позивачем вимог пункту 10 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджується прямим посиланням у тексті позовної заяви, зокрема: «…На виконання приписів пункту 10 частини третьої статті 162 ГПК України підтверджуємо, що Криворізькою міською радою не подано іншого позову (позовів) до ФОП Беркало В.Ф. з тим самим предметом та з тих самих підстав…».

Разом з тим, як убачається з пояснень, викладених у відповіді на відзив (т. 1, а.с. 47 49), позивачем зазначено, що вказане ім`я відповідача (ФОП Беркало В.Ф.) зазначено у тексті позовної заяви помилково, а фактично йдеться про ФОП Данькевіч В.В. Позивач пояснив, що допущена технічна помилка не впливає на суть заявлених вимог, оскільки подано лише один позов щодо спірних правовідносин, з конкретно визначеним предметом і підставами.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що в діях позивача порушено положення пункту 10 частини 3 статті 162 ГПК України, оскільки фактично йдеться про одиничне провадження за тотожним предметом спору.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що у у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2024 у справі №904/2960/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ФОП Данькевіча Вадима Володимировича на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Данькевіча Вадима Володимировича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2024 у справі №904/2960/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2024 у справі №904/2960/24 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 4 929,45 грн покласти на Фізичну особу-підприємця Данькевіча Вадима Володимировича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв