РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2025Справа № 910/5027/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва"

про стягнення 66 200,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" (далі - відповідач) про стягнення 66 200,00 грн. збитків за порушення гарантованих стандартів якості електропостачання.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що поніс збитки за порушення відповідачем гарантованих стандартів якості у зв`язку з аварією у ГРЩ будинку № 19 по вул. Дністровська у м. Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5027/25. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач 19.05.2025 в системі «Електронний суд» сформував відзив, в якому проти позову заперечував, зазначивши, що позивачем не доведено прямої вини Відповідача та протиправного його поведінки, твердження ПАТ "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" про порушення гарантованих стандартів якості внаслідок дій чи бездіяльності Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" не відповідає дійсним обставинам справи, ґрунтується на власних міркуваннях.

Позивач 19.06.2025 подав до суду відповідь на відзив, клопотання про поновлення строку для його подання відповіді.

Відповідно до ч.1 ст.113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Приписами ч.1 ст.118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч.1 ст.119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Слід зазначити, що вирішення питання щодо поновлення або продовження строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони чи зі своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій, уникаючи як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.

З огляду на доводи позивача, викладені у клопотанні про поновлення процесуального строку для подання відповіді на відзив, беручи до уваги те, що одночасно з клопотанням подано письмову відповідь на відзив, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку для її подання.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Багатоквартирний житловий будинок № 19 по вул. Дністровській в місті Києві відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.05.2015 № 279 «Про передачу та закріплення майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації» (зі змінами від 11.11.2016 №838) закріплений на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва».

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» діє на підставі Статуту, згідно якого предметом діяльності підприємства є утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку.

Отже, відповідач є виконавцем житлової послуги в багатоквартирному житловому будинку №19 по вул. Дністровська у м. Києві.

01.02.2016 Публічним акціонерним товариством «Київенерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» (далі-постачальник, позивач) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» (далі-споживач, відповідач) укладено Договір про постачання електричної енергії № 20122 з особовим рахунком Споживача № 20122011.

Відповідно до розділу 1 даного Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача згідно з умовами цього Договору та Додатків до Договору, що є його невід`ємними частинами, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та Додатками до Договору, що є його невід`ємною частиною.

01.02.2016 Публічним акціонерним товариством «Київенерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» (позивач) та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" (відповідач) укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про постачання електричної енергії № 20122 від 01.02.2016.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 від 01.02.2016 до Договору про постачання електричної енергії № 20122 від 01.02.2016, серед іншого визначено, що Додатки, зокрема «Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін» до договору № 41410 від 25.02.2008, укладеного з КП «Індустріальне» вважати відповідно додатком «Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін» до договору від 01.02.2016 року №20122 (о/р №20122011) про постачання електричної енергії.

Згідно акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є додатком №6 до договору № 41410 від 25.02.2008 межа балансової належності встановлена на кабельних кінцівках в ГРЩ ж/б № 19 по вул. Дністровська, на балансі сторін перебувають: - ТП-3961, КЛ-0.4 кВ від ТП-3961 до ГРЩ ж/б № 19 по вул. Дністровська - на балансі ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»; - ГРЩ-0,4 кВ ж/б № 19 по вул. Дністровська та внутрішні мережі - на балансі Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва".

З 01.01.2019 розподіл електричної енергії, в тому числі і на об`єкт вул. Дністровська, 19 здійснюється на підставі публічного Договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, до умов якого приєднано Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" згідно з п. 4 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, на умовах Договору про постачання електричної енергії № 20122 з особовим рахунком Споживача № 20122011.

У відповідності до п. 6 даної Постанови до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема, сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

19.02.2024 о 15 год. 15 хв. виникло технологічне порушення зі знеструмленням житлового будинку №19 по вул. Дністровська Солом`янського району м. Києва, у зв`язку із загоранням у щитовій.

20.02.2024 о 18:10 відновлено постачання електричної енергії житлового будинку №19 по вул. Дністровська у м. Києва Солом`янського району м. Києва після проведення ремонтних робіт з відновлення головного розподільчого щита.

Відповідно до п. 78 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» розподіл електричної енергії (далі - розподіл) - транспортування електричної енергії від електроустановок виробників електричної енергії або електроустановок оператора системи передачі мережами оператора системи розподілу, крім постачання електричної енергії.

Пунктом 4.2. Статуту ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» передбачено, що предметом діяльності товариства є, в тому числі, розподіл електричної енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про ринок електричної енергії» розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 93 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.

Ч. 1 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що поніс збитки перед споживачами послуг з електропостачання за порушення гарантованих стандартів якості, вважаючи такі збитки виникли з вини відповідача.

Як свідчать матеріали справи, за результатами засідання постійно діючої Комісії з розгляду порушення термінів надання послуг гарантованих стандартів якості та заяв Клієнтів/Замовників про надання компенсацій, прийнято рішення, оформлене протоколом №3/2024 від 26.03.2024 надати компенсацію Споживачам/Замовникам за недотримання гарантованих стандартів якості надання послуг з електропостачання згідно з вимогами Постанови НКРЕКП від 12.06.2018 №375 «Про затвердження Порядку забезпечення стандартів якості електропостачання та надання компенсації споживачам за їх недотримання» відповідно до переліку, що наданий в Додатках до даного протоколу.

Згідно п.3 протоколу №3/2024 від 26.03.2024 розмір компенсації за недотримання гарантованого стандарту, зазначений в Додатках до Протоколу (за необхідністю вирахування обов`язкових податків та зборів), зарахувати Споживачам/Замовникам як авансову плату за надання послуг з розподілу електричної енергії (у разі недотримання гарантованих стандартів під час приєднання до електричних мереж - в перший розрахунковий період після укладання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії та договору про постачання електричної енергії).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що між ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» (Сторона-1) та TOB «КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» (Сторона-2) укладено угоду № 3 від 27.03.2024 про проведення взаєморозрахунків.

Згідно пункту 1 якої сторони погоджуються, що у відповідності до Постанови №375, Сторона-2 на виконання звернення Сторони-1 від 27.03.2024 №17777/3/01/5, врахувала в рамках споживачів суми компенсації від Сторони-1 за недотримання гарантованих стандартів якості електропостачання в якості оплати за спожиту електричну енергію Споживачів в періоді «березень 2024р.», внаслідок чого у Сторони-2 виникли грошові вимоги до Сторони-1 сумою 89 188,27 грн.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд прийшов до висновку, що посилання позивача на угоду № 3 від 27.03.2024 жодним чином не підтверджує факту заподіяння відповідачем збитків у заявленому розмірі як компенсації споживачам за недотримання гарантованих стандартів якості електропостачання.

Позивач, 29.04.2024 звернувся до відповідача з вимогою № 25115/2/10 про відшкодування збитків.

Відповідач листом № 108/38-2652 від 24.06.2024 надав Позивачу відповідь, якою повідомив про відсутність підстав для відшкодування збитків за порушення гарантованих стандартів якості.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Стаття 5 вказаного Закону передбачає житлову послугу - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоповерховому будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Статтею 319, 322 Цивільного кодексу України визначено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За твердженням відповідача, в рамках підготовки житлового фонду до опалювального періоду підприємством виконуються заходи з поліпшення технічного стану інженерного обладнання житлових будинків, в тому числі і електричного. Зокрема, у грудні 2019 року відповідно до розпорядження Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 10.05.2019 №379 «Про внесення змін до розпорядження Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 18 лютого2019 року № 117 «Про капітальний ремонт об`єктів, що фінансується в 2019 році за рахунок бюджетних коштів по Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації» виконано капітальний ремонт з повною заміною електричного обладнання головного розподільчого щита (ГРЩ) в житловому будинку № 19 по вул. Дністровській, що підтверджується атом №1 приймання виконаних будівельних робіт.

Згідно з главою 5.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, споживач електричної енергії зобов`язаний забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та електроприладів згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів України і узгоджувати з оператором системи нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності.

Відповідно до статті 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги» внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо);

Заперечуючи проти позову, відповідач надав звіт Центральної диспетчерської служби Солом`янського району м. Києва про хронологію подій та у відзиві зазначив, що за інформацією Центральної диспетчерської служби Солом`янського району м. Києва, 19.02.2024 від мешканців квартири № 76 о 12:36 год. та квартири № 194 о 12:37 год. житлового будинку № 19 на вул. Дністровській було подано заявку № 9773766 та №9773768, стосовно відсутності електропостачання в будинку.

За інформацією Центральної диспетчерської служби 19.02.2024 повідомлено про аварію на розподільчій підстанції ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі", внаслідок чого електропостачання на житловий будинок №19 на вул. Дністровській було відключено, що зафіксовано 19.02.2024 о 12:45 год. за №9773803.

Після відновлення електроживлення будинку ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" до Центральної диспетчерської служби надійшло повідомлення про пожежу в головному розподільчому щиті (ГРЩ) у житловому будинку за вищевказаною адресою (заявка про запах горілої проводки в під`їзді від мешканців квартири № 76 за № 9774160 о 14:46 год. та о 15:07 год.).

По прибуттю на місце електромонтерами ЖЕД № 906 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» (далі ЖЕД - 906) після проведення обстеження було з`ясовано, що внаслідок аварійної ситуації, шо спричинила пожежу, головний розподільчий щит (ГРЩ) потребує заміни або капітального ремонту, про що було повідомлено Центральну диспетчерську службу та створено запис про глобальну заявку № 9774327 від 20.02.2024 о15:42 год. та 16:42 год.

20.02.2024 о 18:03 год. працівниками ЖЕД № 906 завершено роботи по відновленню електропостачання квартир в даному житловому будинку. Під час відновлення живлення на житловий будинок було встановлено відсутність фази А з ТП-3961. Працівниками ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" виконано роботи по заміні запобіжника в ТП-3961, після чого було повністю відновлено електропостачання квартир, але в зв`язку з великим навантаженням при включенні електроприладів мешканцями, вийшли з ладу два запобіжника що призвело до часткового живлення квартир, про що надійшла заявка №9777393 від мешканців квартири №76 20.02.2024 о 19:00 год. про часткове електропостачання квартир в будинку.

21.02.2024 о 00:05 год. аварійною бригадою було повністю відновлено електропостачання квартир в будинку (заявка № 9777393 закрита о 00.07 год.).

21.02.2024 працівниками ЖЕД № 906 було проведено роботи доукомплектування ГРЩ (глобальна заявка № 9778755) та відновлено електропостачання ліфтів та місць загального користування.

21.02.2024 ремонтні роботи в ГРЩ були завершені, електропостачання у житловому будинку № 19 на вул. Дністровській повністю відновлене Глобальна заявка № 9778755 була закрита о 16:24 год.

За загальним правилом відповідальність є індивідуальною, і саме на особу, яка завдала збитків покладено обов`язок їх відшкодування.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1 та 2 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Згідно зі ст.ст. 216-218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими, зокрема, потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 ГК України).

При цьому, за змістом ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість, вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Отже, істинність твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема, в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню позивачем перед судом.

За загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Загальне правило статті 1166 ЦК України встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Якщо мають місце спеціальні підстави, що надають можливість застосовувати до правовідносин положення інших статей § 1 Глави 82 ЦК, треба застосовувати спеціальні норми. В іншому випадку відшкодування шкоди відбуватиметься за правилами вищезазначеної статті.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Отже, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Правові висновки щодо елементів складу цивільного правопорушення; їх визначення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника; а також підстав та умов цивільної відповідальності містяться у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №910/20261/16 від 26.11.2019, постанови Верховного Суду у справах №923/1315/16 від 04.09.2018, №910/2018/17 від 04.04.2018, №910/5100/19 від 07.05.2020, №910/21493/17 від 04.12.2018, №914/1619/18 від 27.08.2019, №904/982/19 від 24.02.2021).

Протиправна поведінка особи може мати прояв у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.04.2020 у справі № 904/3189/19, від 10.12.2018 у справі № 902/320/17.

Суд зауважує, що у відповідності до положень статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Правова позиція щодо можливості суду самостійно встановлювати наявність складу правопорушення є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, а також у постановах Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №927/219/20, від 14.09.2021 у справі №923/719/17, від 10.06.2021 у справі №5023/2837/11, від 22.04.2021 у справі №915/1624/16, від 10.03.2020 у справі №902/318/16, від 10.12.2020 у справі №922/1067/17, від 10.06.2021 у справі №5023/2837/11, від 16.02.2023 у справі №910/14588/21, від 25.05.2023 у справі №910/17196/21 тощо).

Водночас, відповідно до ст. 22 ЦК України під збитками розуміються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (пункт 6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).

Позивачем не доведено, що ним понесено відповідні витрати на суму 66 200,00 грн., про які зазначено у позовній заяві та належним чином не доведено, що збитки йому були завдані з вини відповідача.

Водночас, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" не довело, що саме протиправна поведінка (дії або бездіяльність) Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" призвела до аварії у ГРЩ будинку № 19 по вул. Дністровська у м. Києві.

Більше того, позивач взагалі не зазначає, у чому полягає протиправна поведінка (дії або бездіяльність) відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між такими діями/бездіяльністю Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" та розміром збитків, заявлених у позові.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

За таких підстав позовні вимоги є необґрунтованими, документально не підтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 86, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.06.2025.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА