ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.06.2025р. Справа №905/169/25 (208/14362/24)

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,

при секретарі Кравець А.Є., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в особі представника - адвоката Молчанової Наталії Володимирівни

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" ()

про стягнення заборгованості по заробітній платі, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в межах справи № 905/169/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ",

розпорядник майна - арбітражний керуючий Карауш Ю.В. (свідоцтво № 1051 від 11.07.2013), -

учасники справи не з`явились, -

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Донецької області в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" розглядається цивільний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молчанова Н.В., про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" заборгованості у сумі 133025,60 грн, з них: 100000,00 грн. заборгованість по заробітній платі, 33025,60 грн. - середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати.

У позовній заяві (документ сформований в системі «Електронний суд» 29.11.2024) позивач посилається на те, що він у період з 01.02.2022 по 01.11.2024 перебував з відповідачем у трудових відносинах, 01.11.2024 надіслав засобами поштового зв`язку та засобами електронного зв`язку відповідачу-работодавцю заяву про звільнення за власним бажанням. На думку позивача, відповідач-работодавець, відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України мав з ним провести остаточний розрахунок з 01.11.2024, але такий розрахунок не проведений, заборгованість по заробітній платі складає 100000,00 грн., тому відповідач має також сплатити позивачу на підставі ст. 117 КЗпП України розрахований середній заробіток за час затримки розрахунку (з 01.11.2024 по 11.11.2024) у розмірі 33025,60 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати позивача - 3302,56 грн.

Ухвалою від 13.05.2025 суд повідомив позивача та відповідача про відкладення розгляду справи на 02.06.2025, визнав явку уповноважених представників сторін у судове засідання не обов`язковою.

Ухвалою від 14.05.2025 клопотання ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Молчанової Наталії Володимирівни про витребування доказів (вх.№ 3456/25 від 14.05.2025) - задоволено; витребувано у відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ": наказ про прийняття на роботу ОСОБА_1 ; наказ про звільнення ОСОБА_1 ; довідку про розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 ; довідку про розмір заборгованості по заробітній платі помісячно ОСОБА_1 ; довідку про нараховану та виплачену заробітну плату з моменту працевлаштування та момент звільнення ОСОБА_1 ; довідку про розмір нарахованої компенсації за дні невикористаної відпустки ОСОБА_1 , а також інших видів компенсацій при звільненні на підставі ч.3 ст.38 КЗпПУ; встановлено строк для подачі суду витребуваних документів - до 28.05.2025, разом із доказами надсилання їх копії позивачу з дотриманням вимог ст. 42 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 02.06.2025 господарський суд повідомив позивача та відповідача про перерву в судовому засіданні до 30.06.2025, визнав явку уповноважених представників сторін у судове засідання не обов`язковою, постановив позивачу у строк до 25.06.2025 включно надати суду письмові пояснення щодо звернення/не звернення до господарського суду із заявою про грошові вимоги до боржника з таким самим предметом як у цьому спорі в порядку ст. 45 КУзПБ в межах справи № 905/169/25.

Про хід справи позивач (його представник) та відповідач повідомлені шляхом доставки процесуальних документів суду в їх зареєстровані електронні кабінети в системі "Електронний суд" ЄСІТС.

Також, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Всі процесуальні рішення у цій справі розміщені у Єдиному державному реєстрі судових рішень України, відомості якого є офіційними та загальнодоступними.

У судовому засіданні 30.06.2025 сторони участі не приймали, позивач витребувані в ухвалі суду від 02.06.2025 пояснення не надав, про причини суд не повідомив.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КузПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Абзацом 4 частини 2 статті 7 КУзПБ встановлено, що заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною 4 статті 7 КУзПБ у разі якщо господарський суд, розглядаючи в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) спір про стягнення з боржника грошових коштів, встановить, що позивачем у такому спорі подано у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника заяву з грошовими вимогами до боржника, господарський суд залишає такий позов без розгляду.

Суд бере до уваги, що відповідно до положень частини чотирнадцятої статті 39, статей 45, 47 КУзПБ пріоритетним є прийняття судового рішення про визнання кредиторських вимог конкурсного кредитора по відношенню до позовного провадження у справі про стягнення заборгованості. Законодавець імперативно визначив, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення конкурсними і забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах цього провадження.

На вимогу суду позивачем не надано письмові пояснення щодо звернення/не звернення до господарського суду із заявою про грошові вимоги до боржника з таким самим предметом як у цьому спорі в порядку ст. 45 КУзПБ в межах справи № 905/169/25. Судом таких обставин також не встановлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково з наступних підстав.

Юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ", , було зареєстровано 14.04.2003. Основним видом діяльності є 05.10 Добування кам`яного вугілля.

З наданих документів встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.02.2022 був прийнятий на роботу у Товаристві з обмеженою відповідальністю «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» машиністом гірничих виїмкових машин підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті тимчасово, на підставі наказу № 32к від 01.02.2022.

З 01.03.2022 переведений машиністом гірничих виїмкових машин підземним 6 розряду з повним підземним робочим днем у шахті постійно, на підставі наказу № 60к від 01.03.2022, що підтверджується відповідними записами в Трудовій книжці серії НОМЕР_2 позивача (а.с.28-37).

01.11.2024 ОСОБА_1 надіслав Товариству з обмеженою відповідальністю «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» (на адресу: 85310, Донецька область, м. Родинське, м. Покровськ, вул. Перемоги, 9) з описом вкладення у цінний лист Заяву від 01.11.2025 про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КУпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, яке полягає у систематичній невиплаті заробітної плати, що відбувається протягом двох останніх місяців. Також у цій заяві позивач просив направити йому на вказану адресу довідку про нараховані суми, що підлягають виплаті, вимагав здійснити виплату всіх належних йому сум при звільненні та з виплатою вихідної допомоги у розмірі 3 (трьох) місячного середнього заробітку та провести розрахунок в день його звільнення (а.с.43,44).

Одночасно таку заяву надіслано на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 , що, як зазначає позивач, належить ТОВ "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ".

До матеріалів справи не надано доказів вручення такої заяви відповідачу, рівно як і доказів реагування на таку заяву з боку відповідача.

З відкритих даних відомо, що юридичною адресою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" до березня 2025 року була: 01054, місто Київ, вул.Хмельницького Богдана (Шевченківський р-н), будинок 64. У подальшому адресу змінено на наступну: 84320, Донецька обл., місто Краматорськ, Краматорський район, вулиця Хортицька, будинок 87 Б. Електронна адреса не вказана.

За адресою: 85310, Донецька обл., місто Покровськ, місто Родинське, знаходиться Державне підприємство "ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ "КРАСНОЛИМАНСЬКА", , що є самостійною юридичною особою.

Отже, за висновком суду, позивачем не доведено належними доказами, що заяву від 01.11.2024 про звільнення ОСОБА_1 надіслано саме відповідачу-роботодавцю (ТОВ "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ"), як наслідок, не доведено, що позивач звільнився саме 01.11.2024.

Згідно наказу ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» від 25.04.2025 № 139/к «Про припинення дії трудових договорів з працівниками ТОВ «Краснолиманське»» (а.с.146-148), у зв`язку з неможливістю забезпечувати працівників роботою, визначеною трудовим договором та трудовою функцією, яка безпосередньо пов`язана з повним знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, згідно п. 6 ч. 1 ст. 41 КЗпП України наказано припинити дію трудових договорів з 25.04.2025 між іншим з ОСОБА_1 , табельний № НОМЕР_3 , машиніст гірничих виїмкових машин, підрозділ ДПР-5 (№п/п 63, п.1 наказу).

Відповідачем визнається, що остаточний розрахунок з працівником-позивачем після звільнення (25.04.2025) не проведено.

Згідно довідки ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» б/н від 15.05.2025 заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_1 , таб.№ НОМЕР_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за період роботи з 01.02.2022 по 25.04.2025 станом на дату складання довідки становить 242710,70 грн., що виникла за період з серпня 2024 по квітень 2025. До складу заборгованості входить: заробітна плата - 91283,00 грн., компенсація за невикористану відпустку при звільненні - 151427,70 грн. за 105 календарних днів. Сума заборгованості із заробітної плати зазначена після утримань всіх обов`язкових податків і зборів (а.с. 144).

Згідно довідки ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» від 27.05.2025 заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_1 , таб.№ НОМЕР_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), помісячно становить:

за серпень 2024 року - 55861,34 грн.,

за вересень 2024 року - 35421,66 грн.,

за квітень 2025 року - 151427,70 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку за 105 календарних днів - 145267,70 грн. та вихідна допомога - 6160,00 грн.,

що разом складає 242710,70 грн. Сума заборгованості із заробітної плати зазначена після утримань всіх обов`язкових податків і зборів (а.с.159).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпПУкраїни.

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою).

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палатиКасаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 у справі № 905/857/19.

За приписами ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обов`язок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і пов`язує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Конституційний Суд України у рішенні № 2-рп/2008 від 29.01.2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Матеріалами справи підтверджується і сторонами не спростовано, що на дату судового засідання у цій справі, відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконав, не виплатив позивачу-працівнику при звільненні суми, що належать йому від підприємства. Заборгованість по заробітній платі, що виникла за період з серпня 2024р. по квітень 2025р., становить 242710,70 грн. і складається з заробітної плати - 91283,00 грн. та компенсації за невикористану відпустку при звільненні - 151427,70 грн. за 105 календарних днів. Сума заборгованості із заробітної плати зазначена після утримань всіх обов`язкових податків і зборів.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі на загальну суму 100000,00 грн., без уточнення складових. Свої вимоги в цій частині не уточнював та не збільшував.

За правилами частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Відтак, підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача-работодавця заборгованості по заробітній платі за період серпень-вересень 2024 року у розмірі 91283,00 грн., як обґрунтовані та підтверджені належними доказами. В іншій частині слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

У позовній заяві позивач розрахував та пред`явив до стягнення з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2024 по 11.11.2024 у сумі 33025,60 грн. (10 днів * 3302,56 грн. середньоденна заробітна плата).

Згідно даних відповідача-роботодавця, середньоденний заробіток ОСОБА_1 на дату звільнення (25.04.2025) складає 762,18 грн. (розрахунок середньоденного заробітку зроблено по тарифній ставці, тому що робітник з грудня 2024р. по березень 2025р. відпрацьованих робочих днів немає: 127,03 грн. (тар.ст.) * 6 год. = 762,18 грн.), що підтверджується довідкою ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» б/н від 15.05.2025 (а.с. 145).

За правилами пункту 2 розділу II Порядку №100, при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, врахуванню підлягають виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Згідно з абзацом 3 пункту 4 Порядку № 100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується факт звільнення позивача саме 01.11.2024, тому наданий позивачем розрахунок середнього заробітку суд визнає необґрунтованим, а вимоги безпідставними, відповідно в задоволенні вимог у цій частині суд відмовляє.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України „Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина 3 статті 4 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 цього Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

При цьому суд також бере до уваги висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 8 лютого 2022 року № 755/12623/19, згідно з якими звільнення від сплати судового збору, передбачене п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. ВП ВС зазначила, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч. 2 ст. 235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст. 117 КЗпП України, мають різну правову природу. Середній заробіток за ст. 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця і своєрідною санкцією; він не входить до структури заробітної плати.

У даному випадку позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України.

З матеріалів справи встановлено, що звертаючись до суду в системі «Електронний суд» з цією позовною заявою, ОСОБА_1 мав сплатити судовий збір за вимогою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 968,96 грн. Проте, судовий збір у встановленому порядку і розмірі сплачений не був, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, у переліку додатків до позовної заяви такий доказ також не значиться.

Відтак, судовий збір за вимогою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 968,96 грн. підлягає стягненню з позивача на користь державного бюджету України.

Судовий збір за вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати, від сплати якого позивач звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підлягає стягненню на користь державного бюджету України з відповідача на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у сумі 884,49 грн. (91283,00 грн. (задоволені вимоги) : 100000,00 грн. (заявлені вимоги) х 968,96 грн. (судовий збір, що підлягав сплаті) = 884,49 грн.).

Згідно із положеннями статті 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, частиною 3 цієї статті визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути на його користь з ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» судові витрати, зокрема витрати на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких складає 20000,00 грн.

На підтвердження таких витрат надано суду: акт від 28.11.2024 наданих послуг по договору про надання правничої допомоги № 02/11/24 від 01.11.2024 на суму 20000,00 грн., розрахунок витрат на правову допомогу по договору правничої допомоги № 02/11/24 від 01.11.2024, договір № 02/11/24 від 01.11.2024 про надання правничої (юридичної) допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордера № 02/11 від 02.11.2024 на суму 5000,00 грн. на підставі договору № 02/11/24 від 01.11.2024 про надання правничої допомоги, ордер на представництво інтересів ОСОБА_1 в суді адвокатом Молчановою Наталією Володимирівною та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3538 від 07.03.2012 на ім`я Молчанової Наталії Володимирівни.

Відповідач не подавав до суду будь-яких заяв із запереченнями проти розподілу витрат на допомогу адвоката.

З урахуванням обставин цієї справи, зокрема ціни позову, а також те, що позовні вимоги задовольняються судом частково, фактично позивач поніс витрати на правову допомогу по договору правничої допомоги № 02/11/24 від 01.11.2024 у розмірі 5000,00 грн., дана справа розглядається в межах справи про банкрутство ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» та у порядку спрощеного провадження, суд дійшов висновку про доцільність обмеження пред`явленого до стягнення з відповідача розміру витрат на правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для цієї справи та їх співмірність зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для сторони - сумою 5000,00 грн. В іншій частині вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 14, 73-86, 91, 123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість по заробітній платі за період серпень-вересень 2024 року у розмірі 91283,00 грн. та 5000,00 грн. відшкодування витрат на правничу допомогу.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь державного бюджету України судовий збір за розгляд справи у сумі у сумі 968,96 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАСНОЛИМАНСЬКЕ" () на користь державного бюджету України судовий збір за розгляд справи у сумі у сумі 884,49 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 01.07.2025.

Суддя Н.В. Величко