ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27 червня 2025 року м.Харків Справа № 913/61/25
Провадження № 4/913/61/25
Господарський суд Луганської області у складі судді Ірини ГОЛЕНКО, розглянувши заяву б/н від 17.06.2025 ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду у справі за позовом
Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», м. Київ
до першого відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс «Алекс», м. Сєвєродонецьк Луганської області
та другого відповідача ОСОБА_1 , м. Сєвєродонецьк Луганської області
про стягнення 125849 грн 73 коп.
Секретар судового засідання: Олександра ВЕЛИЧКО
У засіданні брали участь:
від стягувача: представник не прибув;
від боржників: представники не прибули,
В С Т А Н О В И В:
Суд на виконання рішення від 14.05.2025 у справі № 913/61/25, яке набрало законної сили 04.06.2025, видав позивачу накази від 04.06.2025 № 913/61/25.
Другий відповідач в обґрунтування заяви зазначає, що на початку квітня 2022 року місто Сіверськодонецьк Луганської області, де здійснювалася підприємницька діяльність ТОВ «Автотранссервіс «Алекс», було окуповане. Після захоплення міста вся виробнича база підприємствалишилася на окупованій території і була розграбована, тобто діяльність фактично була припинена.Вказані обставини стали причиною порушення умов зобов`язання за кредитним договором. Другий відповідач намагався врегулювати відносини з банком, на що вказує досягнута сторонами згода реструктуризації боргу від 29.06.2022 і протягом усього часу здійснював оплати на користь банку в міру своїх можливостей. В момент використання кредитних коштів в господарській діяльності ТОВ «Автотранссервіс «Алекс» відповідачі не передбачали і не могли передбачити акт збройної агресії російської федерації з подальшою окупацією міста Сіверськодонецьк.Тож вина відповідачів у виникненні спору є незначною.
ОСОБА_1 є співзасновником ТОВ «Автотранссервіс «Алекс». Підприємство не проводить жодної діяльності з початку 2022 року і тому другий відповідач не отримує від нього прибутку. Заявник є мешканцем м. Сіверськодонецьк і після початку повномасштабної фази збройної агресії був вимушений евакуюватися на підконтрольну Україні територію та стати на облік внутрішньо переміщеної особи в м. Суми. ОСОБА_1 позбавлений можливістю користуватися власним житлом, що залишилося на окупованій території, речами домашнього вжитку. Умови життя суттєво погіршилися, адже він вимушений орендувати помешкання, що призводить до значного погіршення звичайних побутових умов і несенню додаткових витрат в скрутних життєвих обставинах. Заявник наразі досяг пенсійного віку (61 рік) і не є працездатною особою. Єдиним джерелом його доходу є пенсія в розмірі 6941 грн 99 коп., якої, з урахуванням поточних видатків, не вистачає для задоволення базових життєвих потреб.
Заявник також посилаєтьсяна офіційний лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислової палати України, яка підтвердила, що зазначені обставини (збройна агресія) з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами по обов`язкам суб`єктів господарювання, виконання яких настало.
Заявник просить суд взяти до уваги загальний факт незадовільної економічної ситуації в країні через військову агресію російської федерації проти України та введення воєнного стану, які впливають на спроможність своєчасного ведення розрахунків та обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.У разі закінчення війни в 2025 році з`явиться можливість у відповідачів відновити господарську діяльність і поліпшити фінансовий стан, за рахунок чого оплатити заборгованість перед позивачем.
Розстрочення виконання рішення суду дасть боржнику можливість стабілізувати фінансовий стан та згідно запропонованого графіку розстрочення поступово, без значного фінансового навантаження, виконати рішення, а стягувачу - можливість реального отримання грошових коштів, що свідчить про дотримання справедливого балансу інтересів сторін.
Згідно з протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 17.06.2025 заяву передано на розгляд судді Голенко І.П.
Господарський суд Луганської області ухвалою від 19.06.2025 прийняв до розгляду заяву про розстрочення виконання рішення Господарського суду Луганської області від 14.05.2025 у справі № 913/61/25, розгляд заяви призначив на 27.06.2025 о 12 год. 00 хв., визнав присутність представників сторін необов`язковою.
У судове засідання 27.06.2025 представники сторін не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання.
Суд надсилав ухвалу від 19.06.2025 позивачу та його представнику в електронний кабінет підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», яка була отримана ними 19.06.2025 о 13 год. 31 хв., що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Оскільки перший відповідач ТОВ «Автотранссервіс «Алекс», не має зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», суд 19.06.2025 розміщував для нього відповідне повідомлення на сторінці Господарського суду Луганської області (у розділі «Інше Повідомлення для учасників справ, які знаходяться в районі проведення антитерористичної операції та на тимчасово окупованих територіях»), враховуючи Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2022 року № 1364.
Суд надсилав ухвалу від 19.06.2025 другому відповідачу в електронний кабінет підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», яка була отримана ним 19.06.2025 о 13 год. 46 хв., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Будь-яких заяв чи клопотань станом на дату розгляду вищезазначеної заяви до суду від учасників справи не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Суд, розглянувши заяву про розстрочення виконання рішення суду, зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997). Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Gгеесе), від 19.03.1997, у справі "Бурдов проти Росії" (Buurdov v. Russia) від 07.05.2002, "Ясюнієне проти Литви" (Jasiniene v. Lithuania) від 06.03.2003). У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 «Чижов проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.
Згідно з ч.ч. 3-5 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Розстрочення- це спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановленні наперед.
Підставами для розстроченняможуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.
З правового аналізу наведеної норми вбачається, щорозстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але розстрочка виконання рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, при чому такі обставини мають свідчити про неможливість або реальне ускладнення виконання рішення.
Зазначена норма не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких суд може розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при застосуванні розстроченняє їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення, що має бути підтверджено відповідними засобами доказування, зокрема, до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення одночасно в повному обсязі.
При цьому, положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК України.
Заявник такожнадає довідку форми ОК-5 від 27.06.2024за період з 1998 до 2021 року та довідку форми ОК-7 від 11.06.2025 за період з 2011 до 2024 року «Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу», які містять суми заробітної плати, з яких сплачувався єдиний соціальний внесок, та інформацію про страховий стаж для нарахування пенсії.
Отже, заявник не надав доказів фінансової можливості виконати рішення суду у повному обсязі за умови надання розстрочення згідно запропонованого ним графіку.
Окрім цього, заявник у заяві про розстрочення виконання рішення суду зазначає, що через фактичне припинення діяльності підприємства внаслідок збройної агресії РФ сталося порушення умов зобов`язання за кредитним договором,він намагався врегулювати відносини з банком, на що вказує досягнута сторонами згода реструктуризації боргу від 29.06.2022 і протягом усього часу здійснював оплати на користь банку в міру своїх можливостей.
Пропонуючи такі умови оплати заборгованості, боржник усвідомлював свій обов`язок сплати заборгованості у встановлені строки, що в свою чергу свідчить про розуміння останнього та фактичну наявність коштів у товариства або поручителя для здійснення зазначених виплат у зазначені строки.
Разом з тим, перший відповідач, директором якого є ОСОБА_1 , після погодження реструктуризації боргу у 2022 році оплатив частково заборгованість за кредитом лише у сумі 7227 грн 75 коп. та частково заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Матеріали справи не містять доказів, що після 2022 року відповідачі намагалися погасити заборгованість за кредитним договором, що підтверджує відсутність наміру у останніх здійснювати належним чином погашення суми заборгованості на узгоджених умовах реструктуризації, що в свою чергу порушило законні права та інтереси позивача.
Окрім цього, в матеріалах справи відсутні інші докази, які б свідчили про добросовісну поведінку відповідачів щодо погашення заборгованості перед банком після прийняття судового рішення у цій справі від 14.05.2025. Учасники справи таких доказів не надали станом на дату розгляду заяви про розстрочення виконання судового рішення.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. Відсутність грошових коштів не є виключною обставиною та має негативний вплив на фінансовий стан не лише заявника, а й стягувача у справі.
Слід зауважити, що відсутність у другого відповідача грошових коштів для виконання одночасно у повному обсязі рішення суду не може бути єдиною підставою для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду, адже, суд має враховувати інтереси обох сторін у справі.
Крім того, заявник не надав суду доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема, довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності (тощо).
Необхідно зазначити, що обставини в умовах воєнного стану не є особливими та винятковими тільки для відповідачів у порівнянні з іншими суб`єктами господарювання, адже всі суб`єкти господарювання в умовах воєнного стану перебувають в однакових несприятливих для них умовах, з огляду на що введення в Україні воєнного стану не може бути підставою для задоволення заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду, адже в умовах воєнного стану необхідно враховувати матеріальні інтереси не лише відповідачів, але й також позивача.
При цьому необхідно зазначити, що відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Суд також відхиляє доводи заявника стосовнотого, що у офіційному листі №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини (збройна агресія) з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами по обов`язкам суб`єктів господарювання, виконання яких настало, з огляду на наступне.
Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) чітко визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014 № 40(3).
Відповідно до ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
За умовами п. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).
Отже, у Законі та Регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом.
Лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22.
Форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності (штрафних санкцій) за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22.
У цій справі позивачем була заявлена лише до стягнення заборгованість за неповернутим кредитом та відсотками за користування кредитом, штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) до стягнення не заявлялися.
Суд звертає увагу заявника, що лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислової палати України не є тим документом, який надає підстави для розстрочення виконання рішення суду.
Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання ухваленого на її користь судового рішення та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.
У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів, обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої ухвалено рішення. Тобто відстрочення (розстрочення) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника. Така правова позиція викладена в п. 5.31 постановиВерховного Суду від 02.10.2024 у справі № 914/1663/23.
За наведеного, розстрочення виконання рішення суду у цій справі може призвести до порушення майнових інтересів позивача (стягувача), як учасника господарських відносин, який належним чином виконав договірні зобов`язання.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Враховуючи, що заявник не обґрунтував та не довівсуду належними та допустимими доказами наявності обставин, які б беззаперечно підтверджували неможливість виконання ним рішення судуу термін, встановлений законодавством, не надав доказів, які могли б свідчити про наявність фінансової можливості погашення заборгованості у випадку розстрочення виконання рішення, а також враховуючи баланс прав і законних інтересів сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду.
Керуючись ст. ст. 233-235, ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Луганської області
1. У задоволенні заяви б/н від 17.06.2025 ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Господарського суду Луганської області від 14.05.2025 у справі № 913/61/25 відмовити.
Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання суддею 01.07.2025 та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Повна ухвала складена 01.07.2025.

Суддя Ірина ГОЛЕНКО