ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/1502/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", м. Харків
до Товариства з додатковою відповідальністю "Житлобуд - 2", м. Харків
про стягнення 15195,35 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Житлобуд-2", відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь нарахування 3% річних у сумі 4851,36 грн та індексу інфляції у сумі 10343,99 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за період з липня 2022 року по серпень 2023 року (включно) станом на 01.02.2025 у зв`язку з несвоєчасною оплатою за спожиту електричну енергію за відповідачем утворилися нарахування по 3% річних та індексу інфляції. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 05.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Задоволено клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч.5 ст.252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.05.2025, на адресу суду від учасників справи не надходило.

09.05.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач прости позову заперечує та просить суд зменшити розмір інфляційних втрат на 90 % та зменшити розмір 3 % річних на 90 % або відмовити у задоволенні позову повністю. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що обов`язковою умовою сплати 3% річних та інфляційних втрат є зазначення у розрахунковому документів окремим рядком суми 3% річних та інфляційних втрат. У даному випадку, Товариством з додатковою відповідальністю "Житлобуд-2" не було порушено термінів оплати за договором, оплата здійснювалася своєчасно та в повному обсязі. Товариство з додатковою відповідальністю "Житлобуд-2" не отримувало від заявника розрахункових документів, в яких має бути зазначено окремим рядком сума 3% річних та інфляційних втрат, як це передбачено умовою п. 8 комерційних пропозицій № 1/23 Р, на яку посилається позивач, що унеможливлює ТДВ "Житлобуд-2" розглянути вимоги заявника та надати докази про безпідставність вимог ПрАТ "Харківенергозбут".

Також, відповідач зазначає, що приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання за договором відповідачем, відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем зобов`язання та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, є підстави для зменшення розміру інфляційних втрат на 90% та зменшення 3% річних на 90%. Таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Крім того, відповідач вказує, що загальновідомими є обставини, що в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 67/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення військового стану в Україні" від 24.02.2022 р. № 2102-IX запроваджено на всій території України воєнний стан з 24 лютого 2022 року (в подальшому строк дії воєнного стану продовжено). 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Тобто, Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення. Отже, відповідач просить суд врахувати форс-мажорні обставини.

12.05.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач з викладеними у відзиві доводами не погоджується та зазначає, що у зв`язку з несплатою за електричну енергію за договором в обумовлений термін Відповідачу нараховано 3% річних та індекс інфляції. В рахунках на оплату пені, 3% річних та індексу інфляції за № 905 за спірний період, які сформовані позивачем щомісячно та направлені відповідачу, суми пені, 3% річних та індексу інфляції зазначені в рахунках (розрахункових документах) окремими рядками. Отже, Товариством дотримано вимоги договірних відносин в частині оформлення розрахункових документів. Період спірних нарахувань 3% річних та індексу інфляції складає з липня 2022 року по серпень 2023 року. Так, рахунки на оплату 3% річних та індексу інфляції за № 905 надіслано відповідачу поштовим зв`язком, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень та копією фіскального чеку, які додані до матеріалів справи. Отже, на переконання позивача, твердження відповідача про неотримання рахунків на оплату 3% річних та індексу інфляції є недостовірними.

Також, позивач зазначає, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення. Позивач наполягає, що відповідачем не доведено наявність виняткових обставин, існування яких давало би підстави для зменшення розміру нарахованих 3% річних та індексу інфляції. Щодо 3% річних та інфляційних втрат зазначає, що вони мають іншу правову природу ніж штраф та пеня та носять компенсаційний характер.

Щодо форс-мажорних обставин позивач зазначає, що пунктом 12.4 договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг визначено, що сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом 14 днів з дати їх виникнення надати підтверджуючи документи щодо їх настання відповідно до чинного законодавства. Однак, відповідачем відповідно до вказаних вище умов договору не надано доказів повідомлення позивача про виникнення форс-мажорних обставин, а тому посилання позивача на неможливість своєчасного виконання своїх зобов`язань за договором у зв`язку з форс-мажорними обставинами є необґрунтованим та не підтверджено належними доказами. Чинним Регламентом ТПП не передбачено засвідчення настання форс-мажорних обставин у формі листа, тому, на переконання позивача, у Товариства відсутні підстави вважати невиконання споживачем умов договору такими, що сталися внаслідок обставин непереборної сили.

За приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, справи в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами.

Згідно з ч.4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У зв`язку з відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 (далі - Закон), з 01.01.2019 ПрАТ "Харківенергозбут" є постачальником електричної енергії за вільними цінами на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.06.2018 № 505 та постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до Постанови НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон) учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Згідно зі ст.56 Закону постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з п.п. 3.2.5 "Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі - Правила), затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

У відповідності до п. 3.1.7 Правил електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку лише на вимогу споживача.

Статтею 181 Господарського кодексу України внормовано, що сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцяти денний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

У відповідності до п.п. 4.12, 4.13 Правил розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Згідно з п. 3.1.7 глави 3.1 розділу ІІІ "Правил роздрібного ринку електричної енергії" затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 з доповненнями згідно з Постановою НКРЕКП №244 від 07.02.2023, договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником.

У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Електропостачальник зобов`язаний забезпечити споживачу дистанційний доступ до договору споживача про постачання електричної енергії, укладеного з використанням інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, додатків до нього, а також до електронних документів, створених у межах виконання договору, та інформації, пов`язаної з виконанням договору, у тому числі через особистий кабінет споживача на своєму офіційному вебсайті.

Договір про постачання електричної енергії споживачу (договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг), укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, вважається таким, що укладений у письмовій формі.

Публічний договір про постачання електричної енергії споживачу розміщений на офіційному сайті ПрАТ "Харківенергозбут"

За вимогами п. 9.1.1 Розділу ІХ Кодексу комерційного обліку електричної енергії обмін даними комерційного обліку електричної енергії між АКО, ППКО та учасниками ринку здійснюється на договірних засадах у вигляді електронних документів.

Таким чином, розрахунки за спожиту електроенергію зі споживачем ПрАТ "Харківенергозбут" проводить на підставі переданих у відповідності до наведених вимог показів приладу обліку від оператора системи розподілу в порядку передбаченому умовами договору.

ТДВ "ЖИТЛОБУД-2" надало до Товариства підписані договір про постачання електричної енергії споживачу, заяву-приєднання з вказаними у заяві об`єктами, що приєднані до електричних мереж оператора системи розподілу АТ "Харківобленерго", та підписану комерційну пропозицію № 1/23П від 01.01.2023, фактично спожито електричну енергію, та здійснено оплати.

Згідно з пп.4.12, 4.13 розділу IV Правил, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Згідно з п.10 Постанови до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу.

У відповідності до п. 4.3 Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

За вимогами п. 9.1.1 Розділу ІХ Кодексу комерційного обліку електричної енергії обмін даними між адміністратором комерційного обліку, постачальником послуг комерційного обліку та учасниками ринку здійснюється на договірних засадах у вигляді електронних документів.

Отже, розрахунки за спожиту електроенергію відповідача проведені на підставі переданих у відповідності до наведених вимог показів приладу обліку від оператора системи розподілу - АТ "Харківобленерго".

Договір між електропостачальником та споживачем укладається шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції № 1П від 01.04.2022 для споживачів з запланованим обсягом споживання до 50000 кВт*год на місяць (далі по тексту комерційна пропозиція № 1П) та двостороннє підписаної комерційної пропозиції №1/23П для споживачів з запланованим обсягом споживання до 50000 кВт*год на місяць (далі по тексту комерційна пропозиція № 1/23П ).

ТДВ "ЖИТЛОБУД-2" приєдналось до договору №2-905К від 01.04.2022 про постачання електричної енергії споживачу за вказаними у заяві-приєднання об`єктами, що приєднані до електричних мереж оператора системи розподілу АТ "Харківобленерго".

Згідно п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 5.5 договору розрахунковий період зазначений у комерційній пропозиції та, як правило, становить календарний місяць, і відповідає розрахунковому періоду за договором споживача з оператором системи розподілу/передачі.

Пунктом 5.6 договору передбачено, що оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 5.10 договору передбачено споживач здійснює оплату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії або через постачальника, або безпосередньо оператору системи.

Умовами п.4 комерційних пропозицій №1П та №1/23П передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Оплата електричної енергії та послуги з розподілу електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати, визначеної на підставі фактичного обсягу відпущеної електричної енергії за відповідний попередній період.

Розрахунок попередньої оплати для нових споживачів та споживачів, фактичний обсяг спожитої електричної енергії та розподіленої електричної енергії яких за попередній період дорівнює 0, визначається на підставі розрахункових значень обсягу електричної енергії на наступний період.

Розрахунок суми попередньої оплати визначається постачальником як добуток фактичного обсягу спожитої електричної енергії за відповідний попередній період на визначену прогнозовану ціну (Цпрог).

Попередня оплата електричної енергії та послуги з розподілу електричної енергії здійснюється споживачем до 01 числа місяця, наступного за місяцем, в якому був отриманий рахунок на попередню оплату.

Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію та послуги з розподілу електричної енергії за розрахунковий період здійснюється відповідно до фактичного обсягу електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка споживачу, в якому зазначаються суми до сплати за спожиту електричну енергію.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності в платіжному документі в реквізиті "Призначення платежу" посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії, зараховується споживачу на його особовий рахунок як попередня оплата за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді.

У разі порушення умов оплати, зазначених у комерційній пропозиції, протягом двох розрахункових періодів, постачальник залишає за собою право перевести споживача на комерційну пропозицію, яка відповідає фактичному графіку оплати споживача.

Відповідно до п. 5 комерційних пропозицій №1П та №1/23П встановлено, рахунок за спожиту електричну енергію надається споживачу до 12 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим.

Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем.

Рахунок на попередню оплату надається споживачу до 12 числа (включно) поточного місяця на наступний розрахунковий місяць, з терміном оплати згідно з п. 4 даної комерційної пропозиції.

Рахунки на оплату надаються споживачу у відповідних структурних підрозділах постачальника. В разі неотримання споживачем рахунків постачальник направляє рахунки споживачу поштовим зв`язком. У такому випадку рахунки вважаються отриманими споживачем з дня їх відправлення.

Оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Крім того, споживач у відповідності до п. 6.2 договору, зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Згідно з переданими даними від АТ "Харківобленерго" відповідачу проведено нарахування та за результатами розрахункових періодів, сформовано рахунки за електричну енергію за період з червня 2022 року по липень 2023 року станом на 01.02.2025:

- в червні 2022 року у розмірі 129239,10 грн. відповідачем за червень 2022 року спожито 29583 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за червень 2022 року надіслано поштовим зв`язком 12.07.2022, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень та копією фіскального чеку. Строк оплати рахунку 19.07.2022. В червні 2022 року оплати не надходили сума боргу на кінець місяця становить 129239,10 грн;

- в липні 2022 року у розмірі 39320,92 грн. відповідачем за липень 2022 року спожито 8284 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за липень 2022 року надіслано поштовим зв`язком 12.08.2022, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень та копією фіскального чеку. Строк оплати рахунку 19.08.2022. В липні 2022 року споживачем сплачено 129239,10 грн. за заборгованість за червень 2022 року сума боргу на кінець місяця становить 39320,92 грн;

- в серпні 2022 року у розмірі 57885,31 грн. відповідачем за серпень 2022 року спожито 11077 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за серпень 2022 року надіслано поштовим зв`язком 09.09.2022, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень та копією фіскального чеку. Строк оплати рахунку 16.09.2022. В серпні 2022 року оплати не надходили сума боргу на кінець місяця становить 97206,23 грн;

- в вересні 2022 року у розмірі 62771,27 грн. відповідачем за вересень 2022 року спожито 10817 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за вересень 2022 року надіслано поштовим зв`язком 05.10.2022, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень та копією фіскального чеку. Строк оплати рахунку 12.10.2022. В вересні 2022 року оплати не надходили сума боргу на кінець місяця становить 159977,50 грн;

- в жовтні 2022 року у розмірі 101360,16 грн. відповідачем за жовтень 2022 року спожито 17064 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за жовтень 2022 року надіслано поштовим зв`язком 11.11.2022, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень та копією фіскального чеку. Строк оплати рахунку 18.11.2022. В жовтні 2022 року споживачем сплачено 62771,27 грн. заборгованість за вересень 2022 року, сума боргу на кінець місяця становить 198566,39 грн;

- в листопаді 2022 року у розмірі 131550,06 грн. відповідачем за листопад 2022 року спожито 22533 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за листопад 2022 року надіслано поштовим зв`язком 08.12.2022, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень та копією фіскального чеку. Строк оплати рахунку 15.12.2022. В листопаді 2022 року оплати не надходили сума боргу на кінець місяця становить 330116,45 грн;

- в грудні 2022 року у розмірі 141768,19 грн. відповідачем за грудень 2022 року спожито 24896 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за грудень 2022 року отримано особисто директором 06.01.2023, що підтверджується витягом з книги реєстрації та видачі рахунків та актів прийому-передачі електричної енергії. Строк оплати рахунку 13.01.2023. В грудні 2022 року споживачем сплачено 50000,00 грн. заборгованість за липень, серпень 2022 року, сума боргу на кінець місяця становить 421884,64 грн;

- в січні 2023 року у розмірі 129645,68 грн. відповідачем за січень 2023 року спожито 21001 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за січень 2023 року надіслано поштовим зв`язком 07.02.2023, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень та копією фіскального чеку. Строк оплати рахунку 14.02.2023. В січні 2023 року споживачем сплачено 200000,00 грн. заборгованість за період з серпня 2022 року по грудень 2022 року, сума боргу на кінець місяця становить 351530,32 грн;

- в лютому 2023 року у розмірі 168002,98 грн. відповідачем за лютий 2023 року спожито 28810 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за січень 2023 року надіслано поштовим зв`язком 07.03.2023, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень та копією фіскального чеку. Строк оплати рахунку 14.03.2023. В лютому 2023 року споживачем сплачено 40000,00 грн заборгованість за січень 2023 року, сума боргу на кінець місяця становить 479533,30 грн;

- в березні 2023 року у розмірі 312417,06 грн. відповідачем за березень 2023 року спожито 53223 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за березень 2023 року надіслано поштовим зв`язком 10.04.2023, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень та копією фіскального чеку. Строк оплати рахунку 17.04.2023. В березні 2023 року споживачем сплачено 181884,64 грн заборгованість за листопад 2022 року та січень 2023 року, сума боргу на кінець місяця становить 610065,72 грн;

- в квітні 2023 року у розмірі 199940,14 грн. відповідачем за квітень 2023 року спожито 36333 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за квітень 2023 року отримано особисто директором 08.05.2023, що підтверджується витягом з книги реєстрації та видачі рахунків та актів прийому-передачі електричної енергії. Строк оплати рахунку 15.05.2023. В квітні 2023 року споживачем сплачено 168002,98 грн заборгованість за лютий 2023 року, сума боргу на кінець місяця становить 642002,88 грн;

- в травні 2023 року у розмірі 90059,86 грн. відповідачем за травень 2023 року спожито 16682 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за травень 2023 року надіслано поштовим зв`язком 08.06.2023, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень та копією фіскального чеку. Строк оплати рахунку 15.06.2023. В травні 2023 року споживачем сплачено 642002,88 грн заборгованість за листопад, грудень 2022 року та березень, квітень 2023 року, сума боргу на кінець місяця становить 90059,86 грн;

- в червні 2023 року у розмірі 101768,54 грн. відповідачем за червень 2023 року спожито 17528 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за червень 2023 року отримано особисто директором 07.07.2023, що підтверджується витягом з книги реєстрації та видачі рахунків та актів прийому-передачі електричної енергії. Строк оплати рахунку 14.07.2023. В червні 2023 року споживачем сплачено 90059,86 грн заборгованість за травень 2023 року, сума боргу на кінець місяця становить 101768,54 грн;

- в липні 2023 року у розмірі 97735,31 грн. відповідачем за липень 2023 року спожито 13695 кВт*год. Рахунок та Акт приймання-передачі електричної енергії за липень 2023 року отримано особисто директором 08.08.2023, що підтверджується витягом з книги реєстрації та видачі рахунків та актів прийому-передачі електричної енергії. Строк оплати рахунку 15.08.2023. В липні 2023 року споживачем сплачено 199503,85 грн заборгованість за червень, липень 2023 року, заборгованість відсутня.

Позивач вказує, що предметом розгляду не є заборгованість за спожиту електричну енергію за вказані періоди, вони лише вказані для пояснення нарахування штрафних санкцій.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством (п. 9.1 договору).

Умовою п. 8 комерційних пропозицій № 1/23Р передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, передбачених п.4 та п.5 комерційної пропозиції постачальник проводить нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати 3% річних з простроченої суми. Суми пені, 3% річних, інфляційних зазначаються у розрахунковому документі окремим рядком, та повинні бути сплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання споживачем.

У зв`язку з несплатою за електричну енергію за договором в обумовлений термін боржнику нараховано 3% річних та індекс інфляції.

ПрАТ "Харківенергозбут", як постачальник, виконав свої зобов`язання по договору у повному обсязі, проте відповідач умови договору щодо своєчасної сплати спожитої електричної енергії у встановлені договором строки не виконано, внаслідок чого утворилось нарахування по 3% річних та індексу інфляції які станом на 01.02.2025 року становить 15195,35 грн, з яких:

- 4851,36 грн 3% річних за період з жовтня 2022 року по серпень 2023 року;

- 10343,99 грн індекс інфляції за період з жовтня 2022 року по червень 2023 року.

Загальна сума заборгованості відповідача за договором No 2-905К про постачання електричної енергії споживачу станом на 01.02.2025 року становить 15195,35 грн.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до частини 6-7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/ визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу, України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до статей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснивши перевірку суми нарахованих позивачем 3% річних, а також інфляційних втрат, з урахуванням постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 січня 2022 року у справі № 910/18557/20, суд прийшов до висновку, що вони здійснено арифметично вірно, а, отже, підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме 3% річних у сумі 4851,36 грн, інфляційні втрати у сумі 10343,99 грн.

Водночас, суд не приймає посилання відповідача, що ТДВ "Житлобуд-2" не було порушено термінів оплати за договором, оплата здійснювалася своєчасно та в повному обсязі, оскільки це спростовується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями, відповідно до яких відповідачем умови договору щодо своєчасної сплати спожитої електричної енергії у встановлені договором строки не виконано.

Щодо не зазначення у розрахунковому документі окремим рядком сум 3% річних та інфляційних суд зазначає, що матеріали справи містять рахунки на оплату 3% річних та індексу інфляції за № 905 за спірний період, які сформовані позивачем щомісячно та направлені відповідачу, в яких суми пені, 3% річних та індексу інфляції зазначені в рахунках (розрахункових документах) окремими рядками.

Також, матеріалами справи підтверджується, що рахунки на оплату 3% річних та індексу інфляції за № 905: за вересень, жовтень 2022 року надіслано відповідачу поштовим зв`язком, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень та копією фіскального чеку; за листопад 2022 року рахунок отримано особисто директором ТДВ "Житлобуд-2" Аносовим Д.О. ; за грудень 2022 року та січень - квітень 2023 року надіслано відповідачу поштовим зв`язком, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень та копією фіскального чеку; за травень 2023 року рахунок отримано особисто директором ТДВ "Житлобуд-2" Аносовим Д. О. ; за липень та серпень 2023 року рахунки надіслано відповідачу поштовим зв`язком, що підтверджується копією списку згрупованих відправлень та копією фіскального чеку.

Також, суд зазначає, що відповідачем було заявлено клопотання, в якому останній просить суд зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат на 90%. В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. В матеріалах справи відсутні докази понесених позивачем збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань саме за даним договором або погіршення матеріального стану позивача саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов цього договору.

Щодо клопотання відповідача про зменшення 3% річних суд зазначає таке.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд наголошує, що положення ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні, що підтверджується сталою та послідовною практикою Верховного Суду.

Зокрема, Об`єднана Палата у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.09.2024 у справі №915/1308/23 зазначено про те, що висновки судів попередніх інстанцій про можливість зменшення судом розміру трьох процентів річних (у цій справі до 1,5 %), заявленого до стягнення на підставі статті 625 ЦК України є такими, що узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пунктах 8.38, 8.41 постанови 18.03.2020 у справі №902/417/18. За переконанням колегії, суди попередніх інстанцій цілком правомірно врахувавши загальний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, розглянули клопотання товариства про зменшення 3% річних та дійшли висновку про його часткове задоволення з мотивів, викладених у постанові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 сформувала висновки щодо застосування означених норм права та у розділі "Висновки щодо застосування норм матеріального права», зокрема, в пунктах 213, 214, зазначила:" 213. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 214. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права".

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, зокрема, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункт 8.38 постанови).

В ухвалах від 18.05.2021 у справі №904/3177/20 та від 28.02.2024 у справі №915/534/22, якими Велика Палата Верховного Суду повертала справи колегії Касаційного суду у складі Верховного Суду для розгляду, наголосила, зокрема, на тому, що: «у справі №902/417/18, від висновків у якій вважає за необхідне відступити Касаційний господарський судом, зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку».

У пункті 8.38 постанови від 15.09.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, вказала, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Крім того, у пункті 72 постанови від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу та зазначила, зокрема: «…, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення".

Тобто у вказаних постановах Великою Палатою Верховного Суду було сформульовано правові висновки щодо застосування приписів статті 625 ЦК України до відносин про стягнення відсотків річних, невиконанням грошових зобов`язань та зроблені загальні висновки про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України. У тому числі і висновки про те, що в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин.

Отже, на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, частини 1 статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру.

При цьому, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, також не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19.

Слід зазначити, що під винятковістю необхідно розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Також, слід зауважити, що штрафні санкції за своєю природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий, тому слід розуміти, що передбачені законом санкції будуть застосовані в разі порушення зобов`язань, а їх зменшення скоріше є виключенням.

Суд звертає увагу, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. Господарський суд, оцінює надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №904/4685/18).

У даному випадку нарахування процентів здійснено позивачем у розмірі, встановленому ч.2 ст.625 ЦК України, а саме у розмірі 3% річних. Ці нарахування не є неспівмірно великими у порівнянні з сумою боргу, відповідачем не надано доказів та не доведено наявність виняткових обставин, існування яких давало би обгрунтовані підстави для зменшення розміру нарахованих 3% річних.

Відтак, з огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для зменшення розміру нарахованих 3% річних у сумі 4851,36 грн.

Щодо вимоги про зменшення інфляційних витрат суд зазначає таке.

Верховний Суд у низці постанов, зокрема, 05.10.2023 у справі № 904/4334/22, від 23.11.2023 у справі № 917/991/22, від 01.10.2024 у справі № 910/18091/23, від 23.10.2024 у справі №910/15639/23, висловлював правову позицію стосовно відсутності права суду на зменшення інфляційних втрат.

Так, Верховний Суд зазначав, що частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Інфляційні втрати (індекс споживчих цін) - це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 341/915/16-ц).

Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (стаття 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначеного способу захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).

Отже, визначене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України право на стягнення інфляційних втрат є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які через інфляційні процеси матимуть іншу цінність порівняно з моментом, коли такі кошти мали бути отримані.

Ураховуючи наведене вище, а також правову природу інфляційних втрат, інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню за клопотанням боржника (на підставі статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України), оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного суду від 19.03.2025 у справі №922/592/24.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру нарахованих інфляційних втрат, відтак, слід стягнути на користь позивача всю заявлену до стягнення з відповідача суму інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання у розмірі 10343,99 грн.

Так, суд відхиляє наведені аргументи відповідача щодо врахування форс-мажорних обставин з огляду на таке.

У відзиві відповідач вказує на наявність форс-мажорних обставин, зумовлених військовою агресію Російської Федерації проти України, при цьому посилається на лист торгово-промислової палати України від 28.02.2022.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас, сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Тобто, неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Той факт, що ТПП України листом від 28.02.2022 засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію РФ проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.

(Постанови КГС ВС від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20; від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21; від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21; від 14.03.2023 у справі № 923/878/21; від 07.06.2023 у справі № 912/750/22; від 15.06.2023 у справі №910/8580/22; від 29.06.2023 у справі № 922/999/22 ; від 12.10.2023 у справі № 908/1620/22; від 04.09.2024 у справі № 910/5550/23).

Крім того, у постанові ВС від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22 (послалися також на постанову ВСУ від 12.04.2017 у справі №913/869/14) судом викладена така правова позиція: Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою ст.611 ЦК та ст.217 ГК.

Тому, правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст.617 ЦК та ст.218 ГК, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч.2 ст.625 ЦК, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до приписів ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір за подання позовної заяви покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Житлобуд-2" (61145, Харківська обл., м. Харків, вул. Космічна, буд. 12, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61057, Харківська обл., м. Харків, вул. Гоголя, буд. 10, ) нарахування з 3% річних у сумі 4851,36 грн, індексу інфляції у сумі 10343,99 грн та витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 2422,40 грн (п/р НОМЕР_1 , МФО 351823, ХОУ АТ "Ощадбанк", ).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено "01" липня 2025 р.

Суддя Л.В. Шарко