РІШЕННЯ

14 січня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/467/23

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

за участю секретаря судового засідання Крутіної Ю.С.

Розглянув справу в порядку загального провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мишковицький спиртовий завод", вул. Січових Стрільців, буд. 1, с. Мишковичі, Тернопільський район, Тернопільська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Травелінг", вул. Липнева, буд. 4, м. Гайсин, Вінницька область

до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, вул. Василіянок, 48, м. Івано-Франківськ

про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити дії.

За участю учасників судового процесу:

від позивача: Савельєв О.М. - представник (участь в режимі відеоконференції),

від відповідача: Ткач Р.М. представник.

Судові процедури.

Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах справи згідно до вимог ГПК України.

Фіксування судового засідання технічними засобами здійснюється відповідно до статті 222 ГПК України.

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило.

Суть справи.

В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувала справа №921/467/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мишковицький спиртовий завод" до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях про:

- визнання відмови Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, викладеної в листі від 22.06.2023 №11-023-00864, незаконною;

- зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях надати згоду Товариству з обмеженою відповідальністю "Мишковицький спиртовий завод" на продаж частини об`єкта приватизації, а саме - будівлю старої спиртобази (Е) площею 66,3 кв.м., будівлю господарського призначення (Є) площею 51,2 кв.м., будівлю прохідної спиртобази (А) площею 78,2 кв.м., будівлю мірного відділення (Б) площею 239,4 кв.м., загальною площею 435,1 кв.м., які розташовані за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, смт. Дружба, вул. Лесі Українки, буд. 32, та погодити договір купівлі-продажу між продавцем і покупцем.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2023 у справі №921/467/23 позов задоволено. Визнано відмову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, викладену в листі від 22.06.2023 №11-023-00864, незаконною. Зобов`язано Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, 48, ідентифікаційний код 42891875) надати згоду Товариству з обмеженою відповідальністю "Мишковицький спиртовий завод" (Тернопільська область, Тернопільський район, с. Мишковичі, вул. Січових Стрільців, буд. 1, ідентифікаційний код 42868998) на продаж частини об`єкта приватизації, а саме будівлю старої спиртобази (Е) площею 66,3 кв.м., будівлю господарського призначення (Є) площею 51,2 кв.м., будівлю прохідної спиртобази (А) площею 78,2 кв.м., будівлю мірного відділення (Б) площею 239,4 кв.м., загальною площею 435,1 кв.м., які розташовані за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, смт. Дружба, вул. Лесі Українки, буд. 32, та погодити договір купівлі продажу між продавцем і покупцем.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.04.2024 апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях задоволено частково. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2023 у справі №921/467/23 скасовано в частині погодження договору купівлі-продажу між продавцем і покупцем. В цій частині прийнято нове рішення, в якій відмовлено в задоволенні позову. В решті рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2023 у справі № 921/467/23 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08.08.2024 касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях задоволено частково. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.04.2024 у справі №921/467/23 в частині визнання відмови Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, викладеної в листі від 22.06.2023 №11-023-00864, незаконною, скасовано. Справу №921/467/23 в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

18.09.2024 матеріали справи №921/467/23 повернуто на адресу Господарського суду Тернопільської області.

Відкриття провадження у справі.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 18.09.2024, для розгляду справи №921/467/23 визначено суддю Боровця Я.Я.

Ухвалою суду від 01.10.2024 прийнято справу №921/467/23 до свого провадження в частині визнання відмови Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, викладеної в листі від 22.06.2023 №11-023-00864. Призначено підготовче засідання на 31.10.2024 .

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.

Підготовче засідання вперше призначено на 31.10.2024.

Протокольною ухвалою від 31.10.2024 підготовче засідання відкладено на 21.11.2024.

Ухвалою суду від 21.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/467/24 до судового розгляду по суті на 05.12.2024.

Розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 05.12.2024 розпочато розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 05.12.2024 оголошено перерву до 19.12.2024, про що винесено відповідну ухвалу .

Протокольними ухвалами від 19.12.2024 та від 09.01.2025 судове засідання відкладено відповідно на 09.01.2025 та на 14.01.2025.

При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог представника позивача, вступне та заключне слово; заперечення представника відповідача, його вступне та заключне слово.

У судовому засіданні 14.01.2025, після з`ясування обставин справи та дослідження доказів у справі, проведення судових дебатів, суд, після виходу із нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Інші процесуальні дії.

Ухвалою суду від 31.10.2024 залучено Савельєва Олексія Миколайовича в якості представника позивача ТОВ "Мишковицький спиртовий завод" у справу №921/467/23. Внесено дані РНОКПП НОМЕР_1 Савельєва Олексія Миколайовича до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи №921/467/23 в підсистемі "Електронний суд", в якості представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Мишковицький спиртовий завод". Надано представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Мишковицький спиртовий завод" - Савельєву Олексію Миколайовичу доступ до електронної справи №921/467/23 в підсистемі "Електронний суд".

Ухвалами суду клопотання представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, задоволено.

Аргументи сторін.

Правова позиція позивача.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях по суті заявлених вимог з врахуванням постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.08.2024.

В якості правових підстав позову позивач зазначає, зокрема Цивільний кодекс України, Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна".

У судовому засіданні представником позивача підтримано позовні вимоги в частині визнання відмови Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, викладеної в листі від 22.06.2023 №11-023-00864, незаконною, просить суд позов задоволити.

Заперечення відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо позову в частині визнання відмови Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, викладеної в листі від 22.06.2023 №11-023-00864, незаконною з підстав, викладених у відзиві на позов ( вх. №8315 від 31.10.2024) .

В судовому засіданні просить суд у задоволенні позову, відмовити.

Пояснення третьої особи.

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, причин неявки суду не повідомила, вимог ухвали суду не виконала, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, на підставі статей 120, 121 ГПК України - ухвалами суду, які надсилалися до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України, про що свідчать довідки про доставку електронного листа, сформовані Господарським судом Тернопільської області (містяться в матеріалах справи).

Згідно частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, положення статті 13 ГПК України, якою в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, беручи до уваги, що явка представника третьої особи не визнавалась судом обов`язковою, брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ГПК України, та те, що третя особа не скористалася наданими їй процесуальними правами на подання письмових пояснень по суті спору, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, сторони не позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду щодо даної справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Фактичні обставини, встановлені судом.

04.08.2021, за результатами проведеного аукціону з умовами UA-PS-2021-06-13-000009-2, між Регіональним відділенням фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (як, Продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергобренд" (як, Покупець) укладено Договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - окремого майна Мишковицького місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП "Укрспирт" (спиртове виробництво), який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Квочак Л.T. 04.08.2021 та зареєстровано в реєстрі за №3113 (Договір).

Відповідно до умов укладеного Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю, котрий став переможцем електронного аукціону UA-PS-2021-06-13-000009-2, який відбувся 06.07.2021, об`єкт малої приватизації - окреме майно Мишковицького місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП "Укрспирт" (спиртове виробництво) згідно наведеного в п.1.1. Договору переліку, за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Мишковичі, вул. Січових Стрільців (вул. Леніна), 1; Тернопільська область, Теребовлянський район, смт. Дружба, вул. Лесі Українки (вул. Дзержинського), 32 (Об`єкт приватизації), а Покупець зобов`язується прийняти Об`єкт приватизації, сплатити ціну його продажу і виконати зазначені в Договорі умови.

У пункті 1.2 Договору зазначено, що Об`єкт приватизації належить Державі Україна в особі Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №268896873 від 04.08.2021, Витягом про державну реєстрацію прав №33186812 від 15.02.2012, Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія САЕ №197783 від 15.02.2012, виданого Дружбівською селищною радою на підставі рішення №170 від 20.12.2011 та Державі Україна в господарському віданні Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №268896675 від 04.08.2021, Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія САЕ №505176 від 05.04.2012, виданого Мишковицькою сільською радою на підставі рішення виконкому №2 від 26.01.2012.

Згідно з п.1.3. Договору, перелік нерухомого майна та транспортних засобів, які входять до складу Об`єкта приватизації та передаються у власність Покупцю, наведено у Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього Договору.

У Додатку №1 до Договору - Перелік нерухомого майна та транспортних засобів, які входять до складу Об`єкта приватизації, зазначено 22 об`єкти нерухомого майна, в тому числі:

- Будівля старої спиртобази (літера Е) площею 66,3 кв.м. (інвентарний номер 150032);

- Будівля господарського призначення (літера Є), площею 51,2 кв.м. (інвентарний номер 150031);

- Будівля прохідної спиртобази (літера А), площею 78,2 кв.м. (інвентарний номер 150030);

- Будівля мірного відділення (літера Б), площею 239,4 кв.м., загальною площею 435,1 кв.м (інвентарний номер 150034), які розташовані за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, смт. Дружба, вул. Лесі Українки (вул. Дзержинського), буд. 32;

- Головний виробничий корпус з підвалом, трансформаторна, місце зберігання прекурсорів, автомобілерозвантажувач ГУАР-30 з навісом і підвалом, до складу входить протирадіаційне укриття, що не підлягає приватизації (літери Б, І, Й), площею 2977,5 кв.м., з них 58,2 кв.м не підлягають приватизації (інвентарний номер 150040, 150039);

- Адміністративний корпус, до складу входить протирадіаційне укриття, що не підлягає приватизації (літера А), площею 2266,3 кв.м., з них 255,9 кв.м не підлягають приватизації (інвентарний номер 150038), які знаходяться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Мишковичі, вул. Січових Стрільців (вул. Леніна), 1.

Крім того, в Додатку №1 зазначено Перелік транспортних засобів, що входять до складу Об`єкта приватизації, в кількості 17 одиниць.

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що Об`єкт приватизації розташований на чотирьох земельних ділянках:

- Земельна ділянка за адресою; Тернопільська область, Тернопільський район, с.Мишковичі, вул. Січових Стрільців, 1, площею 3,4344 га, кадастровий номер :02:001:1200;

- Земельна ділянка за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, смт. Дружба, вул. Лесі Українки, 32, площею 1,44 га, кадастровий номер :02:001:0017;

- Земельна ділянка за адресою Тернопільська область, Тернопільський район, с/рада Великолуцька, площею 6,3809 га, кадастровий номер :01:001:1579;

- Земельна ділянка за адресою: Тернопільська область Тернопільський район, с/рада Великолуцька, площею 2,6 га, кадастровий номер :01:016:0001.

Відповідно до пункту 3.1 Договору, право власності на Об`єкт приватизації переходить до Покупця після сплати в повному обсязі ціни продажу Об`єкта приватизації разом із неустойкою (у разі її нарахування) та підписання відповідного акту приймання-передачі, який підписується сторонами та є невід`ємною частиною цього Договору.

За змістом пунктів 4.1., 4.2 Договору, передача Об`єкта приватизації Покупцю здійснюється Продавцем у п`ятиденний строк після сплати Покупцем у повному обсязі ціни продажу Об`єкта приватизації, разом із неустойкою (у разі її нарахування). Передача Об`єкта приватизації Продавцем і прийняття його Покупцем засвідчуються актом приймання - передачі, який підписується Сторонами та скріплюється їх печатками (за наявності).

В розділі 6 Договору визначено обов`язки Покупця, зокрема:

- згідно з пунктами 6.1 та 6.2 Договору Покупець зобов`язаний в строк та порядку, встановлені цим Договором, сплатити ціну продажу Об`єкта приватизації, разом із неустойкою (у разі її нарахування), та в установлений цим Договором строк - прийняти Об`єкт приватизації за актом приймання-передачі;

- пунктом 6.3. Договору визначено, що Покупець зобов`язаний надавати на вимогу Продавця інформацію, необхідну для здійснення ним контролю за виконанням умов цього Договору;

- відповідно до п.6.4. Договору Покупець від дати переходу права власності на Об`єкт приватизації зобов`язаний забезпечувати безперешкодний доступ балансоутримувача - ДП "Укрспирт" до протирадіаційного укриття площею 58,2 кв.м (інвентарний номер 150997), яке розташоване у підвальному приміщенні головного виробничого корпусу з підвалом, трансформаторної, місцем зберігання прекурсорів, автомобілерозвантажувачем ГУАР-30 з навісом і підвалом (інвентарні номери 150039 та 150040) та протирадіаційного укриття площею 255,9 кв. м (інвентарний номер 502086), яке розташоване в адміністративному корпусі (інвентарний номер 150038) з метою здійснення заходів по утриманню захисних споруд і цивільного захисту у відповідності до вимог частини восьмої статті 32 Кодексу цивільного захисту України №5403-VI від 02.10.12;

- згідно з п.6.5 Договору відчуження майна, обтяженого передбаченими у цьому Договорі зобов`язаннями, можливо виключно за згодою Продавця в порядку, встановленому Фондом державного майна України.

- за змістом п.6.6 Договору зобов`язання, визначені у цьому Договорі, зберігають свою дію для осіб, які придбавають Об`єкт приватизації у разі його подальшого відчуження протягом строку дії таких зобов`язань.

- у разі подальшого відчуження Об`єкту приватизації до нового власника переходять зобов`язання, передбачені цим Договором і не виконані на дату такого відчуження (п.6.7 Договору).

- відповідно до пунктів 6.8, 6.9 Договору, у разі подальшого відчуження приватизованого об`єкта новий власник у двотижневий строк з дня переходу до нього права власності на такий об`єкт зобов`язаний подати до органу приватизації копії документів, що підтверджують перехід до нього права власності. Новий власник, а також кредитор фінансування купівлі Об`єкта приватизації повинен відповідати вимогам до покупців об`єктів приватизації, встановленим статтею 8 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна".

- згідно з п. 6.11. Договору строк виконання зобов`язань Покупця, визначених у розділі 6 Договору, щодо яких Договором не визначено іншого строку їх виконання, становить п`ять років з дати переходу права власності на Об`єкт приватизації.

01.09.2021 між Регіональним відділенням фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях та ТОВ "Енергобренд" складено і підписано Акт приймання-передачі державного майна, відповідно до якого ТОВ "Енергобренд" прийняло у власність об`єкт малої приватизації - окреме майно Мишковицького місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП "Укрспирт" (спиртове виробництво), в тому числі і транспортні засоби.

В Акті приймання-передачі зазначено, що передача Об`єкта приватизації проводиться згідно з Договором купівлі-продажу від 04 серпня 2021 року, посвідченого нотаріально Квочак Л.Т., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №3113, за результатами електронного аукціону UA-PS-2021-06-13-000009-2 від 06.07.2021, враховуючи сплату Покупцем повної ціни продажу Об`єкта приватизації.

Наказом Регіонального відділення фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях №521 від 30.09.2021 затверджено результати продажу об`єкта малої приватизації - окреме майно Мишковицького місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП "Укрспирт" (спиртове виробництво) та завершено його приватизацію.

В подальшому, на підставі рішення №06-09/2021 учасника (засновника) ТОВ "Енергобренд" від 06.09.2021, останнє змінило свою назву на ТОВ "Мишковицький спиртовий завод", що також відображено у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг станом на 20.11.2023).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №355052979 від 20.11.2023, 01.09.2021, на підставі договору купівлі-продажу №3113 від 04.08.2021, а також договору про внесення змін №3678 від 01.09.2021, рішення №06-09/2021 від 06.09.2021, проведено державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Мишковицький спиртовий завод" на об`єкт нерухомості, реєстраційний номер 250 - будівлі і споруди спиртобази за адресою Тернопільська область, Теребовлянський район, смт. Дружба, вул. Лесі Українки, 32, до складу якого входять: будівля старої спиртобази (Е) площею 66,3 кв.м., будівля господарського призначення (Є) площею 51,2 кв.м., будівля прохідної спиртобази (А) площею 78,2 кв.м., будівля мірного відділення (Б) площею 239,4 кв.м.

12.06.2023 ТОВ "Мишковицький спиртовий завод" звернулося до Регіонального відділення фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях із листом щодо надання згоди на подальше відчуження частини Об`єкта приватизації органом приватизації.

У відповідь на заяву ТОВ "Мишковицький спиртовий завод" від 12.06.2023, Регіональне відділення фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях направило лист №11-23-00864 від 22.06.2023, у якому зазначено про те, що на сьогодні спеціальним нормативно-правовим документом, який регулює відносини між органом приватизації, що здійснює контроль за виконанням зобов`язань власником об`єкта приватизації, взятих ним за договором купівлі-продажу, власником об`єкта приватизації та претендентом на придбання цього об`єкта під час його подальшого відчуження, передачі в заставу або внесення об`єкта приватизації до статутного капіталу господарського товариства у період дії умов договору купівлі-продажу є Порядок надання органами приватизації згоди на подальше відчуження, передачу в заставу або внесення до статутного капіталу господарського товариства об`єктів приватизації, обтяжених зобов`язаннями їх власників перед державою (територіальною громадою), затверджений наказом Фонду державного майна України від 18.10.2018 року №1330 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України за №1342/32794 від 27.11.2018. В пункті 1 Розділу 1 Порядку зазначено, що Порядок регулює відносини між органом приватизації, що здійснює контроль за виконанням зобов`язань власником об`єкта приватизації, взятих ним за договором купівлі-продажу, власником об`єкта приватизації та претендентом на придбання цього об`єкта під час його подальшого відчуження, передачі в заставу або внесення об`єкта приватизації до статутного капіталу господарського товариства у період дії умов договору купівлі-продажу. Згідно пункту 2 Розділу 1 Порядку, під поняттям договору подальшого відчуження розуміється письмова угода між власником та претендентом, згідно з якою від власника до претендента переходить право власності на об`єкт приватизації та невиконані власником зобов`язання, визначені договором купівлі-продажу. Тобто, чинний Порядок розповсюджується на відчуження об`єкта приватизації в цілому, а не окремої його частини. Відчуження об`єкта приватизації проводиться з перенесенням зобов`язань до претендента наявних на час звернення по Договору (підпункти 3 та 4 пункту 6 Розділу II Порядку). Регіональне відділення у листі №11-23-00864 від 22.06.2023 зазначило про відсутність підстав для погодження відчуження частини об`єкта приватизації, а саме будівель спиртобази, загальною площею 435,1 кв.м., розташованих за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, смт. Дружба, вул. Лесі Українки, буд.32.

ТОВ "Мишковицький спиртовий завод" вважає дану відмову необґрунтованою, протиправною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв"язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, застосовані при вирішенні спору та мотиви, з яких виходив суд при ухваленні рішення.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За змістом статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 Цивільного кодексу України.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Також, статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема визнання наявності або відсутності прав.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Положення частини другої статті 16 ЦК України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

При цьому необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 76 ГПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тобто вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Направляючи справу №921/467/23 в частині розгляду щодо визнання відмови Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, викладеної в листі від 22.06.2023 №11-023-00864, недійсною на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області Верховний Суд вказав на необхідність під час нового розгляду справи суду взяти до уваги висновки, викладені в цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін.

Частиною 1 статті 316 ГПК України визначено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Виконуючи вказівки Верховного Суду, які згідно статті 316 ГПК України є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, суд щодо позовних вимог в частині визнання відмови Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, викладеної в листі від 22.06.2023 №11-023-00864, незаконною, зазначає таке.

Закон України "Про Фонд державного майна України" визначає статус, організацію, повноваження та порядок діяльності Фонду державного майна України.

Статтею 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" встановлено, що Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

До основних завдань Фонду державного майна України належать: реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності; здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління (стаття 4 Закону України "Про Фонд державного майна України").

Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення (представництва) (стаття 6 Закону України "Про Фонд державного майна України").

Наказом Фонду державного майна України №255 від 14.03.2019 "Про затвердження Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях" затверджено Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (Положення).

Пунктом 1 Положення визначено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (регіональне відділення) є територіальним органом Фонду державного майна України (Фонд), що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. . Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Господарського кодексу України).

У відповідності до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Так, 04.08.2021 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (Продавець) та Товариством з оюмеженою відповідальністю "Енергобренд" (Покупець), яке в подальшому змінило свою назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Мишковицький спиртовий завод", укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації окремого майна Мишковицького місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП "Укрспирт" (спиртове виробництво).

Перелік нерухомого майна та транспортних засобів, які входять до складу об`єкта приватизації та передаються у власність Покупцю, наведено у додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.3. договору).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, є правовідносинами, що виникли з відносин приватизації державного майна, а тому вони регулюються нормами Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" № 2269-VIII (в редакції, чинній на момент укладення договору від 04.08.2021).

Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна регулює правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим.

Статтею 1 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" визначено, що приватизація державного або комунального майна (далі - приватизація) платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.

У частині першій статті 1 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" терміни вживаються в такому значенні, зокрема:

аукціон спосіб продажу об`єкта приватизації, за яким власником об`єкта приватизації стає покупець, що в ході торгів запропонував за нього найвищу ціну;

аукціон без умов спосіб продажу об`єкта приватизації, за яким власником об`єкта приватизації стає покупець, що в ході торгів запропонував за нього найвищу ціну без додаткових умов продажу об`єкта приватизації;

аукціон з умовами - спосіб продажу об`єкта приватизації, за яким власником об`єкта приватизації стає покупець, що в ході торгів запропонував за нього найвищу ціну і взяв на себе зобов`язання виконати умови продажу об`єкта приватизації;

єдиний майновий комплекс державного або комунального підприємства, його структурного підрозділу усі види майна, призначені для діяльності підприємства, його структурного підрозділу, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, включаючи права на земельні ділянки.

Термін "контроль" у Законі № 2269-VІІІ вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про акціонерні товариства".

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" законодавство України про приватизацію складається з цього Закону, інших законодавчих актів. Галузеві особливості приватизації об`єктів державної власності можуть встановлюватися виключно законами.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" з метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації поділяються на об`єкти малої приватизації та об`єкти великої приватизації.

До об`єктів малої приватизації належать:

- єдині майнові комплекси державних і комунальних підприємств, їх структурних підрозділів, у тому числі єдині майнові комплекси та їх структурні підрозділи, що передані в оренду, крім єдиних майнових комплексів державних і комунальних підприємств, що належать до об`єктів великої приватизації;

- окреме майно. Окремим майном вважається рухоме та нерухоме майно державних або комунальних підприємств (у тому числі будівлі, споруди, нежитлові приміщення), майно, що залишилося після закінчення процедури ліквідації державних або комунальних підприємств, визнаних банкрутами; майно підприємств, що ліквідуються за рішенням органу, уповноваженого управляти державним або комунальним майном; майно державних або комунальних підприємств, що не були продані як єдині майнові комплекси; державне або комунальне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств та перебуває на обліку господарських товариств, створених унаслідок приватизації або корпоратизації;

Відповідно до положень пункту 20 частини першої статті 1 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" органи приватизації Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, органи приватизації територіальних громад.

Статтею 27 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" передбачено, що контроль за виконанням умов договору купівлі-продажу, укладеного з переможцем аукціону, та викупу об`єктів приватизації здійснює орган приватизації (ч.1).

Порядок здійснення контролю за виконанням зобов`язань, визначених у договорі купівлі-продажу, затверджує Фонд державного майна України (ч.2).

Строк виконання зобов`язань, визначених у договорі купівлі-продажу, крім мобілізаційних завдань, не повинен перевищувати п`яти років, за винятком тих, для яких Фондом державного майна України за поданням аукціонної комісії може бути встановлено інший строк виконання зобов`язань (ч.3).

Зобов`язання, визначені у договорі купівлі-продажу, зберігають свою дію для осіб, які придбавають об`єкт у разі його подальшого відчуження протягом строку дії таких зобов`язань (ч.4).

Відчуження майна (акцій), обтяжених передбаченими у цій частині зобов`язаннями, можливо виключно за згодою органу приватизації, який здійснює контроль за їх виконанням. Порядок надання згоди органами приватизації встановлюється Фондом державного майна України (ч.5).

У разі подальшого відчуження приватизованого об`єкта до нового власника переходять невиконані зобов`язання, що були передбачені договором купівлі-продажу об`єкта приватизації. Новий власник, а також кредитор фінансування купівлі об`єкта приватизації повинен відповідати вимогам до покупців об`єктів приватизації, встановленим статтею 8 цього Закону (ч.7).

Регіональне відділення відповідно до покладених на нього завдань та в межах повноважень, делегованих Фондом у сфері приватизації державного майна, зокрема надає згоду на подальше відчуження об`єктів приватизації у період виконання зобов`язань, визначених умовами договорів купівлі-продажу ( п.5 Положення) .

12.06.2023 ТОВ "Мишковицький спиртовий завод" звернулося до Регіонального відділення фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях із листом щодо надання згоди на подальше відчуження частини Об`єкта приватизації органом приватизації.

Копія такого звернення в матеріалах справи відсутня, проте у відзиві на позов відповідач визнав вказану обставину, зазначивши, що 19.06.2023 на адресу Регіонального відділення фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях надійшла заява ТОВ "Мишковицький спиртовий завод" та ТОВ "ТРАВЕЛІНГ" від 12.06.2023 за №60, з проханням надати згоду на відчуження об`єктів нерухомого майна - будівлі старої спиртобази (Е) площею 66,3 кв.м., будівлі господарського призначення (Є) площею 51,2 кв.м., будівлі прохідної спиртобази (А) площею 78,2 кв.м., будівлі мірного відділення (Б) площею 239,4 кв.м., загальною площею 435,1 кв.м., які розташовані за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, смт. Дружба, вул. Лесі Українки, буд. 32, та являються складовою об`єкта малої приватизації - окремого майна Мишковицького місця провадження діяльності та зберігання спирту ДП "Укрспирт" (спиртове виробництво).

У відповідь на заяву ТОВ "Мишковицький спиртовий завод" від 12.06.2023, Регіональне відділення фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях направило лист №11-23-00864 від 22.06.2023, у якому зазначено про те, що на сьогодні спеціальним нормативно-правовим документом, який регулює відносини між органом приватизації, що здійснює контроль за виконанням зобов`язань власником об`єкта приватизації, взятих ним за договором купівлі-продажу, власником об`єкта приватизації та претендентом на придбання цього об`єкта під час його подальшого відчуження, передачі в заставу або внесення об`єкта приватизації до статутного капіталу господарського товариства у період дії умов договору купівлі-продажу є Порядок надання органами приватизації згоди на подальше відчуження, передачу в заставу або внесення до статутного капіталу господарського товариства об`єктів приватизації, обтяжених зобов`язаннями їх власників перед державою (територіальною громадою), затверджений наказом Фонду державного майна України від 18.10.2018 року №1330 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України за №1342/32794 від 27.11.2018. В пункті 1 Розділу 1 Порядку зазначено, що Порядок регулює відносини між органом приватизації, що здійснює контроль за виконанням зобов`язань власником об`єкта приватизації, взятих ним за договором купівлі-продажу, власником об`єкта приватизації та претендентом на придбання цього об`єкта під час його подальшого відчуження, передачі в заставу або внесення об`єкта приватизації до статутного капіталу господарського товариства у період дії умов договору купівлі-продажу. Згідно пункту 2 Розділу 1 Порядку, під поняттям договору подальшого відчуження розуміється письмова угода між власником та претендентом, згідно з якою від власника до претендента переходить право власності на об`єкт приватизації та невиконані власником зобов`язання, визначені договором купівлі-продажу. Тобто, чинний Порядок розповсюджується на відчуження об`єкта приватизації в цілому, а не окремої його частини. Відчуження об`єкта приватизації проводиться з перенесенням зобов`язань до претендента наявних на час звернення по Договору (підпункти 3 та 4 пункту 6 Розділу II Порядку). Регіональне відділення у листі №11-23-00864 від 22.06.2023 зазначило про відсутність підстав для погодження відчуження частини об`єкта приватизації, а саме будівель спиртобази, загальною площею 435,1 кв.м., розташованих за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, смт. Дружба, вул. Лесі Українки, буд.32.

Наказом Фонду державного майна України від 18.10.2018 №1330 затверджено "Порядок надання органами приватизації згоди на подальше відчуження, передачу в заставу або внесення до статутного капіталу господарського товариства об`єктів приватизації, обтяжених зобов`язаннями їх власників перед державою (територіальною громадою)", який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.11.2018 за №1342/32794.

Цей Порядок регулює відносини між органом приватизації, що здійснює контроль за виконанням зобов`язань власником об`єкта приватизації, взятих ним за договором купівлі-продажу, власником об`єкта приватизації та претендентом на придбання цього об`єкта під час його подальшого відчуження, передачі в заставу або внесення об`єкта приватизації до статутного капіталу господарського товариства у період дії умов договору купівлі-продажу (пункт 1 Розділу І Порядку).

Порядок погодження подальшого відчуження об`єкта приватизації органом приватизації визначено в Розділі ІІ Порядку №1330, яким передбачено, що для отримання згоди на відчуження об`єкта приватизації власник і претендент подають до органу приватизації, який здійснює контроль за виконанням зобов`язань, визначених відповідним договором купівлі-продажу, документи, передбачені пунктом 1 Розділу ІІ Порядку.

Відповідно до пункту 4 Розділу ІІ Порядку розгляд заяви здійснює орган приватизації у двадцятиденний строк після одержання відповідних документів. За відсутності зауважень орган приватизації погоджує договір подальшого відчуження.

За наявності зауважень до поданих документів орган приватизації у двотижневий строк з дня їх отримання надсилає заявникам лист про необхідність їх доопрацювання. Повторний розгляд доопрацьованих документів здійснюється відповідно до пункту 4 цього розділу (пункт 5 Розділу ІІ Порядку).

Згідно з пунктом 6 Розділу ІІ Порядку орган приватизації здійснює погодження подальшого відчуження об`єкта за таких умов: повного розрахунку власника з органом приватизації за об`єкт приватизації; виконання власником рішень судів щодо санкцій, передбачених чинним законодавством та умовами договору купівлі-продажу за порушення цих умов (у разі їх наявності); забезпечення правонаступництва претендентом згідно з умовами проекту договору подальшого відчуження всіх прав та зобов`язань власника, передбачених договором купівлі-продажу; узяття претендентом на себе всіх невиконаних власником зобов`язань, визначених договором купівлі-продажу; відповідності претендента вимогам до покупця, встановленим статтею 8 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна"; відповідності кредитора фінансування вимогам до покупців об`єктів приватизації, встановленим статтею 8 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (у разі його залучення), наявності дозволу на концентрацію Антимонопольного комітету України (у разі необхідності його отримання згідно з Законом України "Про захист економічної конкуренції").

Погодження подальшого відчуження об`єкта орган приватизації здійснює шляхом накладання на договір подальшого відчуження поряд з підписами сторін договору резолюції "Погоджено" за підписом уповноваженої посадової особи органу приватизації відповідно до розподілу функціональних обов`язків, засвідченим печаткою (пункт 8 Розділу ІІ Порядку).

Відповідно до пункту 9 Розділу ІІ Порядку у разі відмови у погодженні подальшого відчуження об`єкта орган приватизації листом надає відповідні обґрунтування прийнятого рішення, яке оформлено наказом органу приватизації, і повертає заявникам усі отримані від них документи.

За результатами розгляду поданих документів орган приватизації може відмовити в погодженні відчуження об`єкта у таких випадках: претендент не відповідає вимогам, визначеним цим Порядком та встановленим законодавством для покупців державного (комунального) майна; кредитор фінансування купівлі об`єкта приватизації не відповідає вимогам до покупців об`єктів приватизації, встановленим статтею 8 Закону № 2269-VІІІ; порушено встановлені цим Порядком вимоги щодо оформлення документів або їх подано у неповному обсязі (пункт 10 Розділу ІІ Порядку).

Отже, вказаним Порядком №1330 врегульовані дії органу приватизації в разі звернення заявника задля погодження відчуження об`єкта приватизації або надання відмови у передбачених випадках.

Перелік підстав для відмови у погодженні відчуження об`єкта є вичерпним.

Суд зазначає, що відмова Регіонального відділення фонду Державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях у наданні згоди на відчуження частини об`єктів приватизації (спірного майна) незаконною, оформлена листом, а не наказом, по своїй суті є рішенням органу Фонду державного майна України, тобто актом індивідуальної дії, що може бути оскаржений у судовому порядку.

Враховуючи концепцію належного врядування, зміст якої, зокрема, розкритий у практиці ЄСПЛ, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №9901/396/19).

Судом, також враховано, факт надання згоди Товариству з обмеженою відповідальністю "Мишковицький спиртовий завод" на продаж частини об`єкта приватизації, загальною площею 435,1 кв.м., які розташовані за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, смт. Дружба, вул. Лесі Українки, буд. 32, який встановлений рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2023 у справі №921/467/23, яким позов задоволено в частині щодо зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, 48, ідентифікаційний код 42891875) надати згоду Товариству з обмеженою відповідальністю "Мишковицький спиртовий завод" (Тернопільська область, Тернопільський район, с. Мишковичі, вул. Січових Стрільців, буд. 1, ідентифікаційний код 42868998) на продаж частини об`єкта приватизації, а саме будівлю старої спиртобази (Е) площею 66,3 кв.м., будівлю господарського призначення (Є) площею 51,2 кв.м., будівлю прохідної спиртобази (А) площею 78,2 кв.м., будівлю мірного відділення (Б) площею 239,4 кв.м., загальною площею 435,1 кв.м., які розташовані за адресою: Тернопільська область, Теребовлянський район, смт. Дружба, вул. Лесі Українки, буд. 32, яке залишено без змін в цій частині постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.04.2024.

Позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

При аналізі доводів сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні "Трофимчук проти України" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03).

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Правова позиція, наведена у постановах Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

З огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновок суду.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо.

Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права.

Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.

Верховний Суд у справі № 521/17654/15-ц (постанова від 16 січня 2019 року) при вирішенні спору застосував загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керувався однією з аксіом цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", що означає: "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

При цьому Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність.

Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, згідно статті 13 Цивільного кодексу України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Частиною 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Суд наголошує, що призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Судові витрати.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (пункт 5 частини 1 статті 237 ГПК України).

Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Щодо судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Факт зарахування сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом судового збору в сумі 2684,00 грн до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою Господарським судом Тернопільської області.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2023 у справі №921/467/23 вирішено питання щодо розподілу судових витрат у складі судового збору у розмірі 2684,00 грн, зокрема відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладено на відповідача.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.04.2024 вирішено питання щодо розподілу судових витрат у складі судового збору, а саме витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

13.05.2024 на виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.125.2023 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 16.04.2024, на підставі статті 327 Господарського процесуального кодексу України та пп.19.1 п.19 розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, видано наказ щодо стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мишковицький спиртовий завод" - 1789 грн 00 коп. в повернення сплаченого позивачем судового збору.

За таких обставин, в силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 894,67 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов в частині визнання відмови Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, викладеної в листі від 22.06.2023 №11-023-00864 незаконною, задоволити.

2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 894,67 грн покласти на відповідача.

3. Визнати відмову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, викладену в листі від 22.06.2023 №11-023-00864, незаконною.

4. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, вул. Василіянок, 48, м. Івано Франківськ, ідентифікаційний код 42891875 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мишковицький спиртовий завод, вул. Січових Стрільців, буд. 1, с. Мишковичі, Тернопільський район, Тернопільська область, ідентифікаційний код 42868998 - 894,67 грн судового збору.

5. Видати наказ стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256 -257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Примірник рішення надіслати сторонам у справі до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано "30" червня 2025 року.

Суддя Я.Я. Боровець