ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
30.06.2025 Справа №905/631/25
Розглянувши вказану заяву та додані до неї документи, господарський суд зазначає про наступне.
За змістом ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до ст.148 вказаного кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами ч.ч.3, 4 ст.150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, а також документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом №88 від 24.05.1995р. Міністерства фінансів України, документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.
Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні містити відомості щодо фактичного здійснення такої операції, мати як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції.
Як зазначалось, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що боржником не належним чином виконувались умови договору №853 від 22.09.2008 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії.
Наразі, 22.09.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» (теплопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем Зарницею Надією Миколаївною (споживач) був укладений договір №853 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії, відповідно до п.1.1 якого теплопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію споживачу до точки продажу (або до точки розподілу у разі відсутності вузла обліку) теплової енергії згідно додатку №1 «Межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін», що є невід`ємною частиною цього договору, а споживач зобов`язується приймати та оплачувати надану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в строки та на умовах, передбачених цим договором.
Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач здійснює розрахунок протягом 3 робочих днів з дня отримання споживачем акту-рахунку за умовами цього договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок теплопостачальної організації. Споживач зобов`язаний протягом трьох робочих днів з моменту закінчення розрахункового періоду отримувати в теплопостачальній організації акти-рахунки та податкові накладні. У разі неотримання уповноваженим представником споживача акту-рахунку, теплопостачальна організація надсилає акт-рахунок поштою. В такому разі акт-рахунок вважається отриманим і узгодженим споживачем на третю добу з моменту його надсилання (п.п.3.2.25, 6.1, 6.4 договору №853 від 22.09.2008).
На підтвердження надання послуг з постачання теплової енергії заявником долучено до матеріалів заяви акти-рахунки за листопад-грудень 2021 року, січень-грудень 2022 року, січень-грудень 2023 року, січень-жовтень 2024 року, січень-квітень 2025 року. При цьому, матеріали заяви не містять актів-рахунків за листопад-грудень 2024 року, травень 2025 року. Тоді як вказані акти враховані при здійсненні розрахунку заборгованості споживача.
Крім того, згідно з описом вкладення у цінний лист, 06.06.2025 на адресу боржника були направлені акти-рахунки за листопад-грудень 2021 року, січень-грудень 2022 року, січень-грудень 2023 року, січень-жовтень 2024 року, січень-лютий 2025 року, квітень-травень 2025 року. Разом з тим, докази направлення актів-рахунків за листопад-грудень 2024 року, березень 2025 року у матеріалах заяви відсутні, тоді як договір №853 від 22.09.2008 пов`язує виникнення у споживача обов`язку здійснити відповідні оплати з обов`язком теплопостачальної організації надіслати акт-рахунок поштою (у разі, якщо він не був отриманий споживачем самостійно).
Суд зауважує, що в наказному провадженні він позбавлений можливості надавати оцінку поданим документам на предмет їх достовірності, достатності та вірогідності. В межах даного провадження судом досліджується формальна наявність документів, які долучаються до заяви у відповідності до ч.3 ст.150 Господарського процесуального кодексу України.
Відсутність актів-рахунків та/або доказів їх направлення Фізичній особі-підприємцю Зарниці Надії Миколаївні унеможливлює встановлення факту наявності боргу у заявленому розмірі.
В силу норм п.п.1 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.
В іншій частині заява про видачу наказу підлягає задоволенню.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 2-1, 8, 9 ч.1 ст.152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Крім того, суд звертає увагу заявника, що відповідно до положень ч.2 ст.151 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 147, 148, 150, 152-154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.О.Паляниця