ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2025 р. Справа №914/2922/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Львівської області від 24.03.2025 (повне рішення складено 31.03.2025, суддя Крупник Р.В.)

у справі № 914/2922/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Княже-5», м. Львів

про стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних

за участю представників:

від позивача Кемінь В.В. (в режимі відеоконференції)

від відповідача Булат Н.О.

26.11.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі ТОВ «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі ОСББ) «Княже-5» (надалі Відповідач, «Княже-5») про стягнення 121688,1 грн заборгованості за поставлений газ впродовж квітня-травня 2024, 10405,38 грон пені, 5115,14 інфляційних втрат та 1195,97 грн 3% річних.

Розглянувши позовні вимоги ТОВ «Нафтогаз України», Господарський суд Львівської області 24.03.2025 ухвалив рішення, яким частково їх задоволив; з ОСББ «Княже-5» на користь позивача стягнув 44134,08 грн основного боргу, 528,58 грн пені, 1850,84 грн інфляційних втрат, 433,27 грн 3% річних та 821,68 грн судового збору; в задоволенні решти вимог відмовив.

При ухваленні вказаного рішення, місцевий господарський суд встановив, що договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» вважається укладеним 16.04.2024, оскільки саме у цей день, відповідно до відомостей з інформаційної платформи оператора газотранспортної системи, розпочалося постачання природного газу відповідачу. Матеріалами справи підтверджується те, що у період з 16.04.2024 по 02.05.2024 відповідач спожив природний газ загальним обсягом 5,54665 тис.м3 (5,14733 + 0,39932). Позивач надсилав відповідачу рахунки за спожитий у квітні і травні газ, вартість якого була розраховано, виходячи зі ставок щоденних цін для непобутових споживачів. Однак, суд, керуючись нормами Законів України «Про ринок природного газу» та «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», дійшов до висновку, що при визначенні суми заборгованості за спожитий у квітні-травні 2024 газ слід брати ціни постачальника «останньої надії» для побутових споживачів, відтак, здійснив перерахунок суми заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що суд першої інстанції не правильно встановивши дійсні обставини справи хибно протрактував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов до неправильного висновку про часткове задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про ринок природного газу», а не Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку», позаяк ОСББ «Княже-5», з чим погодився й суд першої інстанції, є непобутовим споживачем, відтак в основу розрахунку вартості спожитого газу не може бути покладено тариф як для побутових споживачів (населення). Позивач зазначає, що він, як постачальник «останньої надії», не має права відмовити у постачанні газу, але не може постачати газ у рамках типового договору № 2501 для юридичних осіб за цінами як для населення або за цінами, що вказані у інших договорах з іншими постачальниками, адже це призведе не тільки до його збитків, але й до банкрутства. Крім цього, позивач зазначає, що суд першої інстанції, частково відмовивши у задоволенні основного боргу, неправильно відмовив у стягненні пені, 3 % річних, інфляційних, адже необхідно було нараховувати санкції від всієї суми боргу, як це зроблено у позові. За вказаних обставин, позивач просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Заперечуючи доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, відповідач подав свої пояснення у справі, в яких зазначив, що відповідач має особливий, неприбутковий статус, відмінний від інших юридичних осіб, оскільки створюється та функціонує як непідприємницьке товариство згідно із окремим спеціалізованим Законом №2866-ІІІ, має статус неприбутковості та не є суб`єктом господарювання. Газ, що постачається в будинок, використовується не для власних комерційних потреб юридичної особи ОСББ, а для забезпечення комунальних послуг (опалення, підігрів води) мешканцям фізичним особам. Тобто, ОСББ виступає лише механізмом для забезпечення потреб кінцевих побутових споживачів. Спеціальна норма статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-ІІІ від 29.11.2001 чітко визначає, що об`єднання оплачує природний газ за цінами (тарифами), встановленими для населення. Водночас, відповідач вказує, що позивач сам, у минулому, визнавав цільове призначення газу, оскільки в акті приймання-передачі природного газу від 31.03.2021 між позивачем та відповідачем чітко зазначено мету постачання: «приймає природний газ власного видобутку... виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню». Це доводить, що позивач був обізнаний, що кінцевим споживачем послуг, для виробництва яких використовується газ, є саме населення.

Позивач безпідставно стверджує про використання газу для нежитлових приміщень, позаяк всі нежитлові приміщення, що знаходяться у будинку відповідача, були відключені від внутрішньобудинкової системи опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується актами про пломбування та відключення нежитлових приміщень від системи опалення та гарячого водопостачання від 10.09.2021, складених відповідачем з власниками нежитлових приміщень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Отже, у спірний період (квітень-травень 2024 року) природний газ, поставлений позивачем як постачальником «останньої надії», використовувався виключно для задоволення потреб мешканців-співвласників (населення), а не для опалення нежитлових приміщень. Відповідно, виняток щодо оплати за ринковими цінами, на який посилається скаржник, не може бути застосований, оскільки відсутній факт надання частини послуг, що оплачується власниками нежитлових приміщень.

Таким чином, відповідач просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду; за клопотанням представника позивача розгляд справи відбувався в режимі відеоконференції.

В дане судове засідання прибули представники позивача та відповідача, які підтримали свої доводи і заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у поясненнях у справі.

Розглянувши матеріали справи, в сукупності з апеляційною скаргою та поясненнями, поданими сторонами в ході апеляційного провадження, судова колегія встановила таке:

ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території України у відповідності до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №880 від 04.07.2017.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України за №917-р від 22.07.2020 ТОВ «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої» надії» строком на три роки як переможця конкурсу.

ОСББ «Княже-5» було зареєстровано у реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» із присвоєнням йому ЕІС-коду 56XQ00014DFAN00Z, що підтверджується наявними в матеріалах справи листом оператора ГТС №ТОВВИХ-24-15636 від 14.10.2024, інформацією щодо закріплення споживача в реєстрі споживачів ТОВ «Нафтогаз України», інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії»» від 17.04.2024 (а.с. 58-61, 65-66).

На інформаційній платформі оператора у період з 16.04.2024 по 02.05.2024 споживач з ЕІС-кодом 56XQ00014DFAN00Z був закріплений за постачальником «останньої надії» ТОВ «Нафтогаз України» (ЕІС-код 56Х80В) (а.с. 61, 63).

З Інформації щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ00014DFAN00Z (а.с. 62) вбачається, що в період з 16.04.2024 по 02.05.2024 відповідач спожив 5,54665 тис.м3 природного газу поставлений позивачем, як постачальником «останньої надії». При цьому, обсяг споживання у квітні 2024 року становив 5,14733 тис.м3 природного газу, а у травні 2024 року 0,39932 тис.м3 природного газу.

З огляду на вказане, позивач направив відповідачу для підписання:

- типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії (а.с. 26-33);

- рахунок на оплату за №15887 від 10.05.2024 за природний газ, поставлений в період з 16 по 30 квітня 2024 року та акт приймання-передачі природного газу за №8059 від 30.04.2024 на суму 113458,85 грн. (а.с. 34-40);

- рахунок на оплату за №18723 від 10.06.2024 за природний газ, поставлений в період з 01 по 02 травня 2024 року та акт приймання-передачі природного газу за №9858 від 31.05.2024 на суму 8229,26 грн. (а.с. 41-47).

Зі змісту перелічених вище рахунків та актів вбачається, що загальна вартість природного газу, поставленого у період з 16.04.2024 по 02.05.2024, становить 121688,11 грн. з ПДВ (113458,85 + 8229,26). Вказана сума включає в себе обсяги і вартість природного газу, які вираховувалися щоденно за період з 16.04.2024 по 02.05.2024, виходячи із цін для непобутових споживачів, оприлюднених на офіційному веб-сайті ТОВ «Нафтогаз України» (а.с. 48-53).

ОСББ «Княже-5» не підписало направленого йому договору постачання природного газу постачальником останньої надії та актів приймання-передачі за №8059 від 30.04.2024 і за №9858 від 31.05.2024, а також не сплатило жодних коштів за рахунками №15887 від 10.05.2024 та №18723 від 10.06.2024.

Направлена відповідачу вимога позивача про сплату заборгованості №119/4.1.2-30862-2024 від 14.06.2024 залишилася останнім без належної відповіді та задоволення (а.с. 67-72).

Вказані обставини слугували підставою для звернення ТОВ «Нафтогаз України» з даним позовом про стягнення з відповідача в примусовому порядку 121688,11 грн основного боргу, 10405,38 грн пені, 5115,14 грн інфляційних втрат та 1195,97 грн. 3% річних.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на таке:

Зобов`язанням, у відповідності до ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

З матеріалів справи вбачається, що спір у ній виник з приводу неналежного виконання ОСББ «Княже-5» умов договору постачання природного газу постачальником «останньої надії».

Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним.

Пунктом 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 (далі Правила №2496), передбачено, що договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Попри відсутність в матеріалах справи підписаного між сторонами договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», з огляду на вказані норми права, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що такий вважається укладеним з 16.04.2024, оскільки саме в цей день, відповідно до відомостей з інформаційної платформи оператора газотранспортної системи, розпочалося постачання природного газу відповідачу.

З матеріалів справи вбачається, що не спростовано відповідачем жодними доказами, в період з 16.04.2024 по 02.05.2024 останній спожив природний газ загальним обсягом 5,54665 тис.м3 (5,14733 + 0,39932).

Відповідно до п. 4.3. договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).

Водночас, за умовами п. 4.4. договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

13.05.2024 позивач направив відповідачу рахунок на оплату за №15887 від 10.05.2024 за поставлений у квітні 2024 року природний газ на суму 113458,85 грн. з ПДВ, а 12.06.2024 рахунок на оплату за №18723 від 10.06.2024 за поставлений у травні 2024 року природний газ на суму 8229,26 грн. Визначаючи розмір оплати, ТОВ «Нафтогаз України» виходило з щоденно спожитих відповідачем обсягів газу в період з 16.04.2024 по 02.05.2024 та щоденних цін ПОН для непобутових споживачів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (пункт 37 частини 1). Водночас, побутовим споживачем є фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23 частини 1).

Отже, з наведеного слідує, що чинне законодавство України до побутових споживачів природного газу відносить лише фізичних осіб, які використовують газ для власних побутових потреб. Натомість, фізичні особи-підприємці або юридичні особи вважаються непобутовими споживачами.

З огляду на правовий статус відповідача, який є юридичною особою, в силу положень пункту 23 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» він не належить до побутових споживачів. При цьому, варто врахувати правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, а також особливості статусу цих об`єднань, які визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-ІІІ від 29.11.2001 (далі Закон № 2866-ІІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2866-ІІІ об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку (далі об`єднання) є юридичною особою, створеною власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

За умовами ст. 4 вказаного Закону об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками.

Управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління (частина 1 статті 12 Закону № 2866-ІІІ).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані разом з іншим забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону витрати на управління багатоквартирним будинком включають, зокрема, витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна.

З аналізу перелічених норм Закону слідує, що ОСББ має особливий статус, відмінний від інших юридичних осіб, оскільки створюється та функціонує як непідприємницьке товариство згідно із окремим спеціалізованим Законом №2866-ІІІ, має статус неприбутковості, та не є суб`єктом господарювання. Отож, ОСББ не є фізичною особою чи фізичною особою-підприємцем і, як юридична особа, воно не має свого власного споживання. Природний газ, що постачається в багатоквартирний будинок використовується задля функціонування спільного майна співвласників (зокрема роботи індивідуального теплового пункту, котелень, тощо) та для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників (теплопостачання, гарячого водопостачання і інше).

Судова колегія приймає до уваги правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові у справі № 914/1568/24, правовідносини в якій є подібними до цієї справи. В п. 7.48 Верховний Суд зазначив: «... відповідач відповідно до Статуту здійснює виключно некомерційну господарську діяльність та згідно з нормами чинного законодавства є юридичною особою, яка утворена шляхом об`єднання співвласників багатоквартирних будинків/об`єднанням споживачів, з метою сприяння в отриманні співвласниками багатоквартирного будинку, зокрема, комунальних послуг, які включають в себе і постачання та розподіл природного газу (теплової енергії). При цьому така теплова енергія постачається у багатоквартирний будинок (будинки) виключно для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників будинків....

Колегія суддів відзначає, що у даному випадку під категорію «побутові споживачі» підпадають як окремі фізичні особи, так і об`єднання фізичних осіб, головною метою яких у розумінні Закону України «Про ринок природного газу» є придбавання природного газу з метою використання для власних побутових потреб, зокрема для опалення своїх квартир (будинків), що не включає професійну та комерційну діяльність».

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що при визначенні вартості поставленого відповідачу природного газу позивач повинен був застосовувати ціни ПОН для побутових споживачів, а не для непобутових.

Варто наголосити, що з урахуванням особливого правового статусу ОСББ, нормами Закону №2866-ІІІ також передбачено спеціальну ціну природного газу, що придбавається останнім.

Відповідно до абзацу 7 статті 22 Закону № 2866-ІІІ об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень.

Встановлення Законом № 2866-ІІІ спеціальної ціни для відповідача є саме тим законодавчим випадком (винятком) із загального правила постачання природного газу, в тому числі і постачальником «останньої надії», про котрі йде мова в пункті 4 розділу І Правил №2496, нормами якого врегульовано, що постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених законодавством України.

З огляду на вказане вище, попри те, що відповідач є юридичною особою та не підпадає під визначення побутового споживача, судова колегія вважає правильним висновок місцевого господарського суду про те, що при визначенні суми заборгованості за спожитий у квітні-травні 2024 року природний газ для обрахунку вартості спожитого газу, слід виходити з тарифів постачальника «останньої надії» встановлених для побутових споживачів. Разом з тим, судова колегія враховує, що позивач сам, у минулому, визнавав цільове призначення газу, оскільки в акті приймання-передачі природного газу від 31.03.2021 між позивачем та відповідачем чітко вказував мету постачання для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, що також підтверджує обізнаність позивача з тим, що кінцевим споживачем послуг, для виробництва яких використовується газ, є саме населення.

На офіційному веб-сайті ТОВ «Нафтогаз України», що знаходиться за покликанням: https://gas.ua/uk/home/slr, розміщено Архів цін ПОН для побутових споживачів. З його змісту прослідковується, що ціна газу для населення в період з 16.04.2024 по 02.05.2024 становила 7,95689 грн. з ПДВ.

З врахуванням встановлених судом обставин, здійснивши перерахунок вартості заборгованості за поставлений і спожитий газ з врахуванням ціни газу для населення, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий з 16.04.2024 по 02.05.2024 природний газ становить 44134,08 грн. (7,95689 х 5546,65).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, крім суми основної заборгованості за спожитий газ, нараховано відповідачу 10405,38 грн. пені, 5115,14 грн. інфляційних втрат та 1195,97 грн. 3% річних

Однак, з огляду на здійснений судом перерахунок вартості поставленого газу, відповідно, й суми заборгованості, апеляційний суд вважає, що обґрунтованим є стягнення з відповідача 1850,84 грн. інфляційних втрат та 433,27 грн. 3% річних.

Щодо заявленої до стягнення пені, то нарахований її розмір є неправильним не лише через неправильність визначення бази нарахування за квітень та травень 2024 року, але і через неправильне застосування ставки нарахування. Зокрема, при її обчисленні позивач керувався умовами абзацу 1 пункту 4.5 договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», яким передбачено пеню для непобутового споживача в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи те, що пеня це похідне зобов`язання, яке залежить від основного, а основне зобов`язання нараховувалося відповідачу, як побутовому споживачу, тому для визначення розміру пені слід брати до уваги умови абзацу 2 пункту 4.5 договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», якими передбачено пеню для побутового споживача в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 528,58 грн пені.

За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відмовити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 24.03.2025 у справі № 914/2922/24 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

повна постанова складена 01.07.2025

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік