ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2025 р. Справа № 910/15795/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрінкмаркет"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025

у справі № 910/15795/24 (суддя Пукас А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білозерський"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрінкмаркет"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білозерський" (далі - позивач; ТОВ "Білозерський"; Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрінкмаркет" (надалі - відповідач; ТОВ "Дрінкмаркет"; апелянт; скаржник) про стягнення заборгованості за договором поставки № 01/04/2024 від 01.04.2024 в розмірі 170 400 грн, а також нарахованої пені - 19 008,64 грн, інфляційні втрати - 10 078,95 грн та 3% річних - 2 208,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем допущено прострочення виконання договірного зобов`язання в частині строків оплати поставленого йому товару, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування компенсаційних виплат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Дрінкмаркет" на користь ТОВ "Білозерський" основний борг - 170 400,00 грн, 3% - 2 177,85 грн 85, пеню - 18 909,99 грн, інфляційні втрати - 10 078,95 грн та судовий збір - 3 026,06 грн. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд зазначив, що відповідачем допущено порушення грошового зобов`язання, в силу чого вимоги позивача в частині суми основного боргу є обґрунтованими, а тому сума 170 400,00 грн підлягає стягненню. Також суд першої інстанції вказав, що обґрунтованими та арифметично вірними будуть 3% річних в розмірі 2 177,85 грн, пені - 18 909,99 грн та інфляційні втрати - 10 078,95 грн, у зв`язку із чим такі вимоги підлягають частковому задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Дрінкмаркет" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 повністю та ухвалите нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було зроблено висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що особисто відповідач не отримував від позивача товар за відповідними накладними, а наявні в справі документи не доводять зазначені позивачем обставини, оскільки вони особисто відповідачем не підписувалися. Крім того, подані позивачем на підтвердження здійснення поставки відповідачу накладні не відповідають вимогам законодавства, а саме ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Також скаржник заперечує проти стягнутих 3% річних, пені та інфляційних втрат, оскільки відповідачем жодного порушення грошових зобов`язань перед позивачем не допускалося.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2025, апеляційна скарга відповідача у справі № 910/15795/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Дрінкмаркет" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 у справі № 910/15795/24, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15795/24.

Про перегляд справи в апеляційному порядку сторони повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у передбачений законом спосіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа від 18.04.2025 до електронних кабінетів останніх.

25.04.2024 на адресу апеляційного господарського суду, через підсистему «Електронний суд», надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Свої заперечення ТОВ "Білозерський" обґрунтовує тим, що доводи відповідача, викладені у апеляційні скарзі, є неправдивими, а рішення суду таким, що відповідає дійсним обставинам справи та прийнято з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Позивач зазначає, що усі документи про отримання товару, зокрема видаткові накладні, мають підпис представника одержувача від ТОВ "Дрінкмаркет", завірений печаткою підприємства; також доказом отримання товару відповідачем є часткова сплата за товар, що підтверджується банківськими виписками, та не заперечується і не спростовується відповідачем.

Щодо доводів відповідача про те, що перед здійсненням поставки позивач повинен був отримати замовлення від відповідача, в якому було б погоджено всі істотні умови відповідної поставки, то позивач наголошує, що за умовами договору визначено, що замовлення погоджується в специфікації. Крім того, за умовами договору і зокрема пункту 1.1 протоколу розбіжностей до договору визначено сторонами, що постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності із замовленням покупця поставити товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними у прайс-листі продавця на момент замовлення товару.

Також позивачем на підтвердження реальності поставки товару зазначається, що ним зареєстровані податкові накладні щодо поставленого товару на загальну суму 215 400,00 грн у період з 25.04.2024 по 23.10.2024 в Єдиному реєстрі податкових накладних і заперечень щодо їх реєстрації від відповідача також не надходило.

Разом з тим, ТОВ "Білозерський" наголошує, що оскільки товар відповідач мав придбати для подальшої реалізації, здійснюючи вид діяльності з роздрібної та оптової торгівлі напоями, на підтвердження своєї позиції щодо не придбання товару ним не надано бухгалтерської документації щодо відсутності руху такого товару в бухгалтерській звітності (за рахунком 281 щодо отримання товару та за рахунком 631 щодо реалізації (заборгованості) за товар).

За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів зазначає, що за частиною 1 статті 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Водночас, апеляційний господарський суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи, а також надання сторонам можливості скористатись наявним процесуальним інструментарієм для захисту своїх прав та інтересів, розгляд справи по суті здійснено в розумні строки.

24.04.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 15.04.2025, надійшли матеріали справи № 910/15795/24.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 01.04.2024 між ТОВ "Білозерський" (Постачальник) та ТОВ "Дрінкмаркет" (Покупець) укладено Договір поставки № 01/04/24 (скорочено - Договір; Договір поставки), з урахуванням Протоколу розбіжностей до Договору поставки (далі - Протокол розбіжностей), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, та у відповідності із замовленням Покупця поставити Товар, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти Товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними у прайс-листі Продавця на момент замовлення Товару.

Покупець оплачує Товар, що поставляється за цінами, зазначеними у прайс-листі Продавця, на момент замовлення Товару та підтвердженими у накладних. Ціна на товар в прайс-листі вказується в гривнях зазначеними у прайс-листі Продавця на момент замовлення Товару (пункт 6.1 Договору поставки з урахуванням Протоколу розбіжностей).

Ціна Товару зазначається в прайс-листі Продавця, на момент замовлення Товару і в накладних на Товар. Ціни на Товар можуть бути змінені шляхом зміни прайс-листа. Постачальник зобов`язується надати Покупцю новий прайс-лист безпосередньо або шляхом направлення його на електронну пошту: не пізніше, ніж за 15 (п`ятнадцять) днів до дати поставки за заміненими цінами. При цьому попередній прайс-лист втрачає силу (пункт 6.2. Договору поставки з урахуванням Протоколу розбіжностей).

Відповідно до пункту 6.4. Договору оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з моменту приймання - передачі Товару та підписання накладної про прийняття Товару.

У випадку порушення Покупцем строків оплати Покупець сплачує Постачальнику неустойку у розмірі подвійної ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожний день прострочення (пункт 7.3. Договору поставки з урахуванням Протоколу розбіжностей).

Згідно з пунктом 9.1. Договору поставки, з урахуванням Протоколу розбіжностей, останній набуває чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2025. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим Договором.

Позивачем здійснено поставку товару відповідачу згідно видаткових накладних на загальну суму 215 400,00 грн, а саме:

№ РН-0000137 від 02.04.2024 на суму 38 400,00 грн;

№ РН-0000172 від 26.04.2024 на суму 38 400,00 грн;

№ РН-0000206 від 22.05.2024 на суму 39 600,00 грн;

№ РН-0000238 від 21.06.2024 на суму 59 400,00 грн;

№ РН-0000367 від 09.10.2024 на суму 39 600,00 грн.

Вказані видаткові накладні підписані без зауважень представниками сторін та скріплені печатками цих товариств.

Також на підтвердження факту відвантаження товару за вказаними вище накладними позивачем надані відповідні товарно-транспортні накладні.

Відповідач частково оплатив поставлений товар за Договором поставки на суму 45 000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача за період з 23.08.2024 по 23.08.2024, з 01.10.2024 по 31.10.2024.

Суд апеляційної інстанції акцентує, що встановлені обставини не заперечувалися відповідачем в суді першої інстанції.

Так, оскільки на момент звернення позивача до господарського суду з даним позовом, у відповідача була наявна заборгованість за поставлений товар в розмірі 170 400 грн, строк оплати якої прострочено, позивачем нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних.

З огляду на вказані фактичні обставини цієї справи колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів вказує, що виходячи із змісту укладеного між позивачем та відповідачем Договору, даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 193 ГК України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось, на виконання умов Договору позивачем здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 215 400,00 грн, що підтверджується видатковими накладними.

Відповідач частково оплатив поставлений товар за Договором поставки на суму 45 000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Враховуючи умови Договору поставки, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що зобов`язання відповідача з оплати за видатковими накладними є таким, що настало:

№ РН-0000137 від 02.04.2024 на суму 38 400 грн - 17.05.2024;

№ РН-0000172 від 26.04.2024 на суму 38 400 грн - 11.06.2024;

№ РН-0000206 від 22.05.2024 на суму 39 600 грн - 07.07.2024;

№ РН-0000238 від 21.06.2024 на суму 59 400 грн - 06.08.2024;

№ РН-0000367 від 09.10.2024 на суму 39 600 грн - 24.11.2024.

Таким чином, правильно встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товару позивачу з порушенням строків, тому суд апеляційної інстанції погоджується, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 170 400 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача про те, що особисто він не отримував від позивача товар за відповідними накладними, а наявні в справі документи не доводять зазначені позивачем обставини, оскільки вони особисто відповідачем не підписувалися, то судова колегія відхиляє такі доводи враховуючи наступне.

За висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належало дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця. Суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Крім того, у справі № 915/878/16 Верховний Суд вказав, що встановивши наявність відбитку печатки відповідача на первинних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося встановлення обставин втрати печатки або викрадення чи протиправності використання печатки іншими особами (постанова від 05.12.2018).

Таким чином, судова колегія акцентує, що заперечуючи поставку товару, з огляду на відсутність ініціалів особи, яка поставила підпис на видаткових накладних, відповідач не заперечує та не спростовує факту наявності печатки ТОВ "Дрінкмаркет" на усіх видаткових накладних. Крім того, не заперечується відповідачем й перерахунок коштів на рахунок позивача у сумі 45 000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» («ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці»). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має суб`єктивне право (наприклад, право власності), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що відмовляється від права власності, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право суперечитиме її попередній поведінці і має призводити до припинення зазначеного права (правова позиція, викладена в постанові ВС від 14.12.2022 у справі № 126/2200/20).

Тож, враховуючи вказане, судом апеляційної інстанції поведінка відповідача трактується як суперечлива та недобросовісна.

Оскільки відповідачем прострочено оплату за поставлений товар за вказаними вище накладними, то позивачем, на підставі пункту 7.3. Договору поставки та статті 625 ЦК України нараховані на суму основного боргу неустойка, 3% річних та інфляційні втрати.

Частиною 1 статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Крім того, у відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок зроблений місцевим господарським судом, наданий суду позивачем, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що за періоди 10.06.2024-05.07.2024 - вірним буде період 11.06.2024 - 05.07.2024, 06.07.2024-04.08.2024 - вірним буде період 07.07.2024 - 04.08.2024), 05.08.2024 - 22.08.2024 - вірним буде період 06.08.2024 - 04.08.2024, оскільки позивачем помилково включено до розрахунку 45-й день протягом якого відповідач мав право перерахувати кошти.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обґрунтованими, арифметично вірними та такими, що підлягають стягненню з відповідача будуть наступні нарахування: 3% річних - 2 177,85 грн, пені - 18 909,99 грн та інфляційні втрати - 10 078, 95 грн.

Отже, з огляду на наведене, обставини та доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків місцевого господарського суду.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За висновками колегії суддів, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції було зроблено висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи; оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права; без врахування ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.3. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 у справі № 910/15795/24 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

Апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків місцевого господарського суду.

В свою чергу, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в спростування викладених відповідачем в апеляційні скарзі доводів в цілому.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника (відповідача у справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрінкмаркет" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2025 у справі № 910/15795/24 ? залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Дрінкмаркет".

4. Справу № 910/15795/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков