ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. ХарківСправа № 922/1052/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатої В.В.

при секретарі Корнух В.О.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАПЛИНКА" про ухвалення додаткового рішення (вх. № 13983 від 12.06.2025) по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАПЛИНКА" (61002, Харківська обл., місто Харків, вулиця Сумська, будинок 96, квартира 1)
до Фізичної особи-підприємця Славтіч Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 )
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Макаренко О.М.;

відповідача - Трофименко Р.О.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЧАПЛИНКА" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Славтіч Олександра Володимировича, в якому просило:

- Стягнути з фізичної особи підприємця Славтіча Олександра Володимировича неустойку за неповернення орендованого приміщення в розмірі 675784,84грн.;

- Судові витрати покласти на відповідача, стягнути з фізичної особи підприємця Славтіча Олександра Володимировича витрати на правничу допомогу в розмірі 70000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.06.2025 клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки задоволено. Зменшено розмір заявленої до стягнення неустойки на 40%. Позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Славтіч Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАПЛИНКА" (61002, Харківська обл., місто Харків, вулиця Сумська, будинок 96, квартира 1, ) неустойку за неповернення орендованого приміщення в розмірі 405 470,90 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 8109,42 грн. В решті позову, а саме в частині стягнення неустойки у розмірі 270 313, 94 грн. відмовлено.

12.06.2025 представником позивача через систему Електронний суд подано заяву про ухвалення додаткового рішення за вх. № 13983, в якій представник позивача просить ухвалити додаткове рішення, в якому вирішити питання про судові витрати, зокрема, стягнути з фізичної особи підприємця Славтіча Олександра Володимировича витрати на правничу допомогу в розмірі 70000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.06.2025 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАПЛИНКА" про ухвалення додаткового рішення (вх. № 13983 від 12.06.2025), а також призначено її до розгляду в судовому засіданні на "23" червня 2025 р. о 11:30 год.

20.06.2025 від відповідача до суду надійшли заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення за вх. № 14651.

В судовому засіданні 23.06.2025 представник позивача підтримав подану заяву та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення відповідної заяви.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАПЛИНКА" про ухвалення додаткового рішення (вх. № 13983 від 12.06.2025), заслухавши присутніх представників сторін, суд зазначає наступне.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом (ч. 1, 3 ст. 131-2 Конституції України).

Зазначеним положенням Конституції України кореспондує ст. 16 ГПК України, якою передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відшкодування судових витрат сторони, у тому числі й витрат на професійну правничу допомогу, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження зазначеного принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до вирішення спору в досудовому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 ГПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

В позовній заяві позивач зазначав попередній (орієнтовний) розмір витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції 70 000,00 грн., які складаються з 35000,00грн. - вартості наданих послуг та 35000,00 грн. гонорару успіху.

Додатково повідомляв, що детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених позивачем витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також акт виконаних робіт будуть надані у встановлений законом строк.

А отже, суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не подавалось відповідного клопотання (заяви) на попадання доказів протягом встановленого строку.

Так, на виконання приписів ч.8 ст.129 ГПК України відповідачем надіслано відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано наступні докази:

- Договір №12/03-25 про надання юридичних послуг від 12.03.2025 року;

- Акт приймання-передачі наданих юридичних послуг №1 від 12.06.2025 за договором №12/03-25 про надання юридичних послуг від 12.03.2025 року;

- Детальний опис робіт по справі № 922/1052/25 відповідно до Договору №12/03-25 про надання юридичних послуг від 12.03.2025 року;

- рахунок-фактуру № 12/03-25 від 24.03.2025 на суму 35 000, 00 грн. за договором №12/03-25 про надання юридичних послуг від 12.03.2025 року ;

- платіжну інструкцію № 3 від 24.03.2025 на суму 35 000,00 грн. щодо оплати послуг за Договором № 12/03-25 від 12.03.2025;

- ордер серія АХ №1222213 від 24.03.2025 року.

Отже, позивачем згідно з вимогами статті 74 ГПК України надано докази на обґрунтування понесених витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2025 року між ТОВ "Чаплинка" (замовником) та Фізичною особою-підприємцем Макаренко Оксаною Андріївною (виконавцем, адвокатом) укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого адвокат виконував роботи та надавав послуги у обсязі та порядку, встановленому за домовленістю сторін.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що юридичні послуги, які надаються Замовнику складаються з правової допомоги по захисту інтересів Замовника, що стосуються зі стягнення з Фізичної Особи-підприємця Славтіча Олександра Володимировича неустойки за невиконання зобов`язання щодо повернення майна за період 01.10.2024 по 22.12.2024: приміщень, загальною площею загальною площею 120,32 кв.м., що розташовані на першому поверсі ТРЦ «Французький бульвар» (нежитлова будівля літ. «Ю-4») за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 44-Б та позначені штриховкою у плані розміщення Об`єкту оренди, що є Додатком N91 до Договору оренди №25-02-20-2 від 27.02.2020, а саме: підготовки та подання позову до суду та представництва інтересів Замовника в суді при розгляді справи з наступним процесуальним обсягом повноважень Виконавця: всі права, що надані просувальним законодавством представнику позивача, відповідача, третьої особи, включаючи, але не обмежуючись: подавати та підписувати позовні заяви; підписувати та подавати до суду апеляційні скарги, касаційні скарги, інші документи; укладати мирові угоди; змінювати підстави, предмет позову; збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог; відмовлятися від позову, апеляційної скарги, касаційної скарги; визнавати позов, апеляційну скаргу, касаційну скаргу повністю або частково; мати інші права, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.3.1. Договору за надання Виконавцем юридичних послуг Замовник сплачує Виконавцеві грошову винагороду не пізніше 5-ти календарних днів з моменту виставлення рахунку-фактури. Вартість послуг Виконавця складає 35000,00 (тридцять п`ять тисяч) грн. за вивчення документів, підготовку та подання позовної заяви. За участь у судових засіданнях в суді, грошова винагорода виконавця складає 3000 (три тисячі) грн. за одне судове засідання. Загальна вартість наданих послуг зазначається в акті здачі-прийняття виконаних робіт. До вказаної вартості не включається вартість надання послуг Виконавцем при апеляційному та/або касаційному розгляді справи. Вартість надання послуг Виконавцем при апеляційному та/або касаційному розгляді справи буде встановлюватись сторонами у окремих додаткових угодах до цього договору.

У разі вирішення судом справи на користь Замовника, останній сплачує Виконавцю гонорар успіху у розмірі 35000,00 (тридцять п`ять тисяч) грн. не пізніше 45-ти календарних днів з моменту прийняття судового рішення.

За результатами виконання договору сторони складають акт здачі-прийняття виконаних робіт. В акті здачі-приймання виконаних робіт Виконавець зазначає перелік наданих послуг та виконаних робіт за Договором, а також вартість виконаних робіт. Замовник на протязі п`яти робочих днів зобов`язаний підписати та повернути акт виконаних робіт Виконавцю, або направити письмову мотивовану відмову від його підписання (п.3.2. Договору).

На виконання умов договору між сторонами підписано акт №1 від 12.06.2025 року, відповідно до якого адвокатом (ФОП) Макаренко О.А (Виконавцем) виконано, а ТОВ "ЧАПЛИНКА" (Замовником) прийнято надані юридичні послуги на загальну суму 35 000,00 грн.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг) по справі № 922/1052/25, відповідно до Договору №12/03-25 про надання юридичних послуг від 12.03.2025 року адвокатом надані наступні послуги:

- Підготовка та подання позову, включаючи формування додатків до позову, здійснення розрахунку неустойки;

- Складення та подання заяви про участь у справі в режимі відеоконференції;

- Складення та подання відповіді на відзив;

- Складення та подання заяви проти заяви про зупинення провадження, додаткових пояснень у справі;

- Участь у судових засіданнях 21.04.2025, 05.05.2025, 29.05.2025;

- Складення заяви про прийняття додаткового рішення та долучення доказів понесення витрат на правничу допомогу.

В детальному описі робіт вказано, що вартість виконаних робіт відповідно до Договору № 12/03-25 про надання юридичних послуг від 12.03.2025р. становить 35000,00грн. Гонорар успіху становить 35000,00грн. Вартість виконаних робіт відповідно до Договору № 12/03-25 про надання юридичних послуг від 12.03.2025р. із гонораром успіху становить 70000,00 грн.

Згідно платіжної інструкції № 3 від 24.03.2025 за Договором № 12/03-25 про надання юридичних послуг від 12.03.2025 позивачем перераховано адвокату за послуги з правничої допомоги у розмірі 35 000,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Відповідно до частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з частиною 1 статті 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

Разом з цим, відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, заперечуючи проти заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, відповідач наполягає, що заявлена сума судових витрат є завищеною, неспівмірною зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, з огляду на наступне:

- «Підготовка та подання позову, включаючи формування додатків до позову, здійснення розрахунку неустойки» - аналогічний позов до того ж відповідача, з тих самих підстав та предмету позову (тільки за інший період) подається представником Позивача не вперше і не потребує багато часу та зусиль для підготовки;

- «Складення та подання заяви про участь у справі в режимі відеоконференції» - також не потребує багато зусиль та часу з огляду на те, то на теперішній час переважна більшість справ слухається в режимі відеоконференції і підготовка таких заяв не викликає складнощів;

- «Складення та подання відповіді на відзив» - аналогічні відповіді на відзиви Відповідача також подавались представником Позивача не вперше в аналогічних справах;

- «Складення та подання заяви проти задоволення заяви про зупинення провадження, додаткових пояснень у справі» - висновки, викладені в цих документах, також аналогічні висновкам у попередніх подібних справах і не потребують додаткового опрацювання та вивчення судової практики;

- «Участь у судових засіданнях 21.04.2025; 05.05.2025; 29.05.2025» - засідання відбувались в режимі відеоконференції і не потребували витрачання часу на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування тощо;

- «Складення заяви про прийняття додаткового рішення та долучення доказів понесення витрат на правничу допомогу» - така робота не відноситься до робіт, пов`язаних з відшкодуванням витрат на правничу допомогу.

Приймаючи до уваги наведені доводи відповідача, суд погоджується з тим, що підготовка цієї справи до розгляду, подання додаткових пояснень та заяв не вимагала опрацювання значного обсягу матеріалів, оскільки правова позиція позивача вже була сформована до розгляду цієї справи в інших аналогічних справах (№ 922/2826/23. № 922/3639/24), в яких вже досліджувались питання стягнення неустойки за договором оренди між цими сторонами. А отже, розгляд справи за цим позовом не потребував тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики. При цьому, даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності та наявні матеріали позову для кваліфікованого юриста не потребують багато часу для їх дослідження.

Також, суд вважає слушними доводи відповідача про те, що участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції також не потребувала значного часу, а складання та подання заяв про участь у справі в режимі відеоконференції не викликали складнощів.

Відносно витрат на складення заяви про ухвалення додаткового рішення, суд звертає увагу, що Верховний Суд у своїй практиці неодноразово розглядав питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язаних зі складанням заяв про ухвалення додаткового рішення. Зокрема, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 2 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22 зазначила, що заява про ухвалення додаткового рішення фактично є поданням доказів щодо витрат на правничу допомогу, а тому витрати на її підготовку не підлягають відшкодуванню.

Суд, враховуючи викладену правову позицію, зазначає, що складання такої заяви є процесуальною дією, спрямованою на уточнення або доповнення судового рішення, а не на безпосередній захист чи представництво інтересів сторони у справі. Таким чином, витрати на підготовку заяви про ухвалення додаткового рішення не можуть бути віднесені до витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню.

А отже, вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає за доцільне додатково звернутися до практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішення від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними, а також були розумними у своєму розмірі.

Таким чином, підсумовуючи викладене та з огляду на фактичні обсяги наданих послуг професійної правничої допомоги, враховуючи принцип верховенства права, пропорційності та справедливості, критерії реальності, обґрунтованості та розумності розміру таких витрат, а також враховуючи подані відповідачем заперечення щодо їх розміру, суд дійшов висновку, що справедливим, розумним, реальним, обґрунтованим та співмірним слід вважати розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Що стосується вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у вигляді "гонорару успіху" у розмірі 35 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як «гонорар успіху», проте суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 в справі №904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом такого виду винагороди як «гонорар успіху» у договорі про надання правової допомоги, що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Відтак, враховуючи дані позиції ВП ВС, клієнт і адвокат користуючись принципом свободи договору можуть визначити додаткові витрати між собою у вигляді гонорару успіху, проте вказане вкотре не підпадає під пряме визначення адвокатських послуг, а відповідно не може переноситись на іншу сторону (не сторону такого договору).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis рішення ЄСПЛ у справі "East/West» проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Limited., заява № 19336/04, § 268).

Суд наголошує, що апелянт і у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§55).

За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року в справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72).

Правовий аналіз наведеного вище надає підстави для висновку, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №904/3745/22, від 20.12.2023 року у справі №910/5483/22.

Суд виходить з того, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Також суд звертає увагу, що у цій справі підставою для звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є приписи статей 123, 126, 129, 244 ГПК України і вимога позивача обумовлена саме необхідністю вирішити питання про розподіл сплачених ним судових витрат (визначених як професійна правнича допомога), що відповідно до вказаних норм процесуального права підлягають розподілу між сторонами.

«Гонорар успіху» не є складовою витрат на професійну правничу допомогу.

Одночасно така додаткова винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі як «гонорар успіху», за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 Цивільного кодексу України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг, так як і не є професійною правничою допомогою в розумінні пункту 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є послугою адвоката та не відноситься до судових витрат.

Враховуючи вищенаведене, суд не вважає за необхідне покладати витрати відповідача в частині сплати "гонорару успіху" в розмірі 35 000,00 грн на відповідача, оскільки задоволення вимоги щодо стягнення гонорару за позивний результат розгляду справи не відповідатиме принципам пропорційності до предмету спору та справедливості, у зв`язку з чим його відшкодування матиме надмірний характер.

Таким чином, з огляду на наведене, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАПЛИНКА" про ухвалення додаткового рішення (вх. № 13983 від 12.06.2025) підлягає задоволенню частково та стягненню з відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою адвоката у суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 76, 77, 86, 123, 126, 129, 236-238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАПЛИНКА" про ухвалення додаткового рішення (вх. № 13983 від 12.06.2025) - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Славтіч Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАПЛИНКА" (61002, Харківська обл., місто Харків, вулиця Сумська, будинок 96, квартира 1, ) витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.06.2025.

Суддя В.В. Усата
справа № 922/1052/25