ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" червня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/77/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. при секретарі судового засідання Фатєєвій Г.В. розглянувши справу №916/77/25

За позовом: Комунального підприємства «МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС» (54034, м. Миколаїв, вул. Ковальська, буд. 199, )

до відповідача: Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (65012, м. Одеса, вул. Канатна. 83, )

про визнання недійсним рішення

Представники сторін:

від позивача: Лазарєва Д.В. довіреність;

від відповідачів: Фінєєв Д.С. самопредставництво;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.01.2025р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/77/25 в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.03.2025р. підготовче провадження було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

04.02.2025р. за вх. №3770/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованим, безпідставними в зв`язку з чим в задоволені позову просить суд відмовити.

17.02.2025р. за вх. №5259/25 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач вважає що заперечення відповідача є безпідставними, не підтверджені належним та допустимим доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судом в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як вказує позивач, 14.11.2024 року за вх. № 1729 КП «Миколаївкомунтранс» отримало рішення Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.10.2024 року № 65/103-р/к у справі № 58-03/2021 (далі Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к) про: визнання комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» протягом 2019-2023 років та січня-червня 2024 року таким, що займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг із захоронення побутових відходів в межах Миколаївського району, Миколаївської області в зоні охоплення з радіусом 35 км навколо міського полігону твердих побутових відходів, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16, який перебуває у постійному користуванні комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» з часткою 100 %, оскільки та цьому ринку не мало жодного конкурента ( п. 1 Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к); визнання дій комунального підприємства «Миколаївкомунтранс», які полягали у затриманні без об`єктивних причин укладення договору з товариством з обмеженою відповідальністю «Нік-Спецсервіс» на період 2021 року про надання послуг із захоронення побутових відходів на території міського полігону твердих побутових відходів, розташованому за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16, внаслідок чого дане товариство не змогло вчасно на первинно встановлену кінцеву дату подати тендерну пропозицію для участі у процедурі публічних закупівель послуг із збирання та вивезення твердих побутових відходів з мікрорайону Велика Корениха та берегової зони мікрорайону Намив в Заводському району м. Миколаєва за ідентифікатором ГФ-2020-11-06-001845- с, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення побутових відходів, що могло призвести до ущемлення інтересів суб`єкта господарювання, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку ( п. 2 Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/ к); визнання дій комунального підприємства «Миколаївкомунтранс», які полягають у безпідставному встановленні різних умов в договорах про надання послуг із захоронення побутових відходів, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та 2 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення побутових відходів шляхом застосування рівних умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання без об`єктивно виправданих на це причин (п. 3 Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к).

За результатами прийнятого Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к Відповідачем вирішено: за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накласти на комунальне підприємство «Миколаївкомунтранс» штраф у розмірі 68 000грн.; за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у пункті 3 резолютивної частини цього рішення, накласти на комунальне підприємство «Миколаївкомунтранс» штраф у розмірі 68 000грн. - зобов`язати комунальне підприємство «Миколаївкомунтранс» припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у пункту 3 резолютивної частини Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к.

КП «Миколаївкомунтранс» не погоджується з прийнятим Рішенням від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к, вважає його таким, що підлягає визнанню недійсним, через ухвалення його Відповідачем при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, недоведені обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушенням та неправильним застосування норм матеріального права вважаємє що Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к підлягає визнанню недійсним та скасуванню.

Щодо першого пункту Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к КП «Миколаївкомунтранс» вказує наступне.

По перше - щодо умов реалізації послуги з захоронення побутових відходів встановлених в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к(пп. 4.2.4. «Умови реалізації» Розділу 3.«Визначення монопольного (домінуючого) становища» Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к) позивач вказує, що відповідно до Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 р. № 1540- VIII, НКРЕКП була уповноважена регулювати (ліцензувати та встановлювати тарифи) діяльність у сфері перероблення та захоронення побутових відходів суб`єктів, які обслуговують населені пункти чисельністю понад 100 000 осіб, а також експлуатують об`єкти потужністю понад 50 000 тонн, або 200 000 кубометрів побутових відходів на рік.

У зв`язку із вступом в дію 01 травня 2019 року окремих положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. № 2189-VIII, НКРЕКП втратила повноваження держрегулювання галузі перероблення та захоронення побутових, зокрема і в частині ліцензування такої діяльності.

Перехідними та прикінцевими положеннями Закону України «Про управління відходами» від 20.06.2022 № 2320-IX були внесені зміни до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», відповідно до яких з 09.07.2023 р. (дата набрання чинності ЗУ «Про управління відходами» від 20.06.2022 № 2320-IX ) послуга з захороненню побутових відходів перестала підлягати ліцензуванню.

Позивач зазнає, що на запит КП «Миколаївкомунтранс», листом ТОВ «Миколаївська водна компанія» за вих. № 24-10 від 24.10.2024 р., було повідомлено що на території Миколаївської області, Миколаївського району, с. Галицинове, вул. Степової 2/1, 19 травня 2021 року ТОВ «Миколаївською водною компанією» було введено в експлуатацію Полігон ТПВ, який як було підтверджено підприємством, фактично почав приймати побутові відходи для захоронення починаючи з 19 травня 2021 року. В силу вищенаведених обставин в законодавстві, яке діяло на той час, цілком зрозумілим, є те, що Полігон ТПВ, який розташований за адресою: Миколаївської області, Миколаївського району, с. Галицинове, вул. Степової 2/1, був введений в експлуатацію 19 травня 2021 року та продовжує експлуатуватись без ліцензії, через відсутність встановленого законодавством регулятора послуги в сфері побутових відходів.

Починаючи з моменту втрати повноважень НКРЕКП щодо ліцензування діяльності з захоронення побутових відходів, через неузгодженість законодавства, суб`єкти господарювання не були позбавлені можливості/права продовжувати подальшу експлуатацію діючих Полігонів ТПВ, будівництва та вводу в експлуатацію нових Полігонів ТПВ без ліцензії, оскільки хоч до 09.07.2023 р. діяльність із захоронення побутових відходів і підлягала ліцензуванню, але на законодавчому рівні починаючи з 01 травня 2019 року був відсутній регулятор діяльності, який був уповноважений на видачу ліцензії.

Також, позивач зазначає, що 25 липня 2019 року втратили чинність Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з захоронення побутових відходів, які були затверджені Постановою НКРЕКП № 467 від 04.04.2017 р. Іншого нормативно-правого акту, який би регулював порядок видачі ліцензії, прийнято не було.

Крім того, позивач вказує, що положеннями ч. 1 ст. 40 Закону України «Про управління відходами» від 20.06.2022 № 2320-IX (дата набрання чинності 09.07.2023 року), зокрема передбачено, що суб`єкт господарювання, що здійснює управління полігоном, повинен мати дозвіл на здійснення операцій з оброблення відходів, а в разі захоронення небезпечних відходів - ліцензію на здійснення господарської діяльності з управління небезпечними відходами. Відтак починаючи з 09 липня 2023 року суб`єкти господарювання, що здійснюють управління полігоном, повинні отримати дозвіл на здійснення операцій з оброблення відходів, в строки та порядок передбачений нормативними законодавчими актами, а надані позивачем з цього приводу зауваження, під час розгляду справи в приміщенні Відповідача, яке відбулось 28 жовтня 2024 року, останнім до уваги не взяті.

Отже позивач вважає, що для визначення умов реалізації надання послуг з захоронення побутових відходів, в частині умови провадження діяльності (реалізації послуг), зокрема наявності ліцензії на право здійснення діяльності із захоронення побутових відходів, Відповідач неправильно застосував законодавство в часових межах розслідування, яке було з суттєво різним законодавчим регулюванням ринку в сфері захоронення побутових відходів, що відповідно призвело до однобічного та невірного висновку щодо умов реалізації послуг з захоронення побутових відходів в період 2019-2023 років та січня-червня 2024 року, а саме стосовно необхідності наявності ліцензії, а відтак призвело до невідповідності висновків, викладених у Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, на переконання позивача висновок відповідача про те що в період 2019-2023 років та січня-червня 2024 року (часові межі ринку встановлені Відповідачем), однією з умов реалізації суб`єктами господарювання послуг із захоронення побутових відходів була наявність ліцензії на право здійснення діяльності із захоронення побутових відходів, є хибним та таким, що не відповідає законодавству (пп. 4.2.4. «Умови реалізації» Розділу 3 «Визначення монопольного (домінуючого) становища» Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к).

По друге - щодо товарних меж ринку встановлених в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к (п. 4.3. «Визначення товарних меж ринку» Розділу 3. «Визначення монопольного (домінуючого) становища» Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к) позивач вказує наступне.

Так, відповідно до пп. 118 п. 4.3. Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к: «Отже, товарними межами ринку є послуги із захоронення побутових відходів, які не є взаємозамінними з іншими видами послуг, оскільки споживачі цих послуг не можуть обрати інші послуг на заміну».

За посиланнями позивача відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про відходи» (втратив чинність 09.07.2023 р.): - до операцій поводження з відходами відноситься - збирання, перевезення, зберігання, сортування, оброблення (перероблення), утилізація, видалення, знешкодження і захоронення відходів; - послуги з поводження з побутовими відходами - послуги з вивезення, перероблення та захоронення побутових відходів, що надаються в населеному пункті згідно з правилами благоустрою території населеного пункту, розробленими з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту та затвердженими органом місцевого самоврядування; - послуги з перероблення (оброблення) побутових відходів - здійснення будь-яких технологічних операцій, пов`язаних із зміною фізичних, хімічних чи біологічних властивостей побутових відходів, з метою підготовки їх до екологічно безпечного зберігання, перевезення, утилізації чи видалення;

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про управління відходами» (набув чинності 09.07.2023 р.) видалення відходів - операція, що не є відновленням відходів, навіть якщо одним із наслідків такої операції є використання речовин або енергії.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про управління відходами» оброблення відходів - операція з відновлення або видалення відходів, включаючи підготовку відходів до таких операцій.

Відповідно до Додатку 1 Переліку операцій з видалення відходів Закону України «Про управління відходами» до операцій з видалення відходами відносяться: D1 Розміщення на поверхні чи в землі, у тому числі захоронення тощо D2 Оброблення ґрунтом, у тому числі біологічний розклад рідких або мулових відходів у ґрунті тощо D3 Закачування на глибину, у тому числі закачування відходів відповідної консистенції у свердловини, соляні куполи або природні резервуари тощо D4 Скидання на поверхню рідких і шламових (мулових) відходів, у тому числі скидання рідких або шламових відходів у котловани, ставки чи відстійники тощо D5 Захоронення на спеціально обладнаних полігонах, у тому числі захоронення у відокремлених секціях, закритих та ізольованих одна від одної та від навколишнього природного середовища, тощо D6 Скидання у водойми, крім морів/океанів D7 Скидання в моря/океани, у тому числі на морське дно D8 Біологічне оброблення, не зазначене в інших позиціях цього додатка, в результаті якого утворюються кінцеві сполуки чи суміші, що видаляються шляхом здійснення операцій, визначених у позиціях D1-D12 цього додатка D9 Фізико-хімічне оброблення, не зазначене в інших позиціях цього додатка, в результаті якого утворюються кінцеві сполуки чи суміші, що видаляються шляхом здійснення операцій, визначених у позиціях D1-D12 цього додатка, у тому числі випарювання, висушування, кальцинування тощо D10 Спалювання на суші D11 Спалювання в морі (заборонено законодавством Європейського Союзу і міжнародними конвенціями) D12 Постійне зберігання, у тому числі у спеціальних контейнерах у шахті тощо D13 Попередні операції з відходами перед операціями з видалення, визначеними у позиціях D1-D12 цього додатка, у тому числі сортування, дроблення, ущільнення, гранулювання, сушіння, подрібнення, кондиціонування або відокремлення D14 Перепакування перед здійсненням операцій, визначених у позиціях D1-D13 цього додатка D15 Зберігання перед здійсненням операцій, визначених у позиціях D1-D14 цього додатка.

На переконання позивача, відповідачем з даного питання зроблено однобічний та обмежений висновок, що заміни послуги з захоронення побутових відходів не існує. Так, споживачі-суб`єкти господарювання послуг з захоронення побутових відходів на заміну послуги з захоронення побутових відходів можуть обрати наприклад послугу з приймання побутових відходів на перероблення та отримати за це ще і додаткові кошти.

Але, як вважає позивача дані обставини відповідачем, щодо питання взаємозамінних товарів, які належать до групи однорідних товарів (товарних груп) та можуть розглядатися споживачем як один і той же товар (товарна група), у порушення вимог Методики № 49-р, яка зокрема в п. 6.1., 6.2 визначає територіальні (географічні) меж ринку, взагалі не досліджувались, що є неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

По трете - щодо територіальних (географічних) меж ринку встановлених в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к(п. 4.4. «Визначення територіальних (географічних) меж ринку» Розділу 3. «Визначення монопольного (домінуючого) становища» Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к) позивач вказує наступне.

Так, як вказує позивач, як було встановлено з відповіді ТОВ «Миколаївська водна компанія» за вих. № 24-10 від 24.10.2024 р., на запит КП «Миколаївкомунтранс», на території с. Галицинове по вул. Степова, 2/1, яке розташоване на території Миколаївської області, Миколаївського району, починаючи з 19 травня 2021 року на території громади функціонує Полігон ТПВ, який відноситься до таких видів операцій з захоронення побутових відходів як - D1.

За посиланнями позивача, відповідно до інформації, отриманої з інтернет-ресурсу http://www.google.com/maps/ та підтверджено листом ТОВ «Миколаївська водна компанія» за вих. № 24-10 від 24.10.2024 р., відстань зазначеного вище Полігону ТПВ, від місця його розташування: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Галицинове, вул. Степова, 1/2 до найцентральнішої вулиці міста Миколаєва (до Обласного палацу культури, який розташований по вул. Суднобудівників, 3) складає 28,7 км.

Відповідно до інформації, що міститься на інтернет-ресурсі за посиланням https://www.google.com/maps відстань від міського полігону твердих побутових відходів, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16, який перебуває у постійному користуванні комунального підприємства «Миколаївкомунтранс» до Полігону ТПВ, який розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Галицинове, вул. Степова, 1/2 по дорозі Т1501 складає 38 км.

Як зазначає позивач, в п. 4.4. Розділу 3 «Визначення монопольного (домінуючого) становища» Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к, викладено думку суб`єктів господарювання споживачів послуг КП «Миколаївкомунтранс» щодо максимальної відстані, на яку їм було б економічно доцільно здійснювати вивезення (збирання та перевезення) побутових відходів та на підставі наданої інформації, Відповідачем в п. 4.4. Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к встановлено, що максимальною відстанню, на яку суб`єктам господарювання доцільно здійснювати вивезення побутових відходів з міста Миколаєва на полігон твердих побутових відходів з метою її подальшого захоронення є 35 км.

Поряд з цим, як вказує позивач, відповідно до змісту п. 17 Вимоги про надання інформації за вих. 65- 02/769 від 15.03.2024 р. відповідач вимагав у контрагентів КП «Миколаївкомунтранс»: «Вказати відстань, на яку економічно доцільно здійснювати Підприємству вивезення побутових відходів до міського полігону твердих побутових відходів, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16».

Як вважає позивач, не зрозумілою та упередженою є прив`язка визначення економічно доцільної відстані з адресою місця розташування міського полігону ТПВ, який експлуатує КП «Миколаївкомунтранс» та розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Нова, 16.

Відповідно до п. 6.1. Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2022 № 49-р (далі Методика № 49-р): «Територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів товарної групи), є неможливим або недоцільним».

Підпунктом 124 п. 4.4. Розділу 3 «Визначення монопольного (домінуючого) становища» Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к встановлено, що при визначенні мінімальної території, в межах якої, з точки зору споживача доцільно отримувати послугу із захоронення побутових відходів, враховано наступну інформацію: - місця, з яких суб`єкти господарювання споживачів послуг із захоронення побутових відходів здійснювали вивезення (збирання та перевезення) побутових відходів; - відстань від місць, з яких здійснювалось вивезення (збирання та перевезення) побутових відходів до місця розташування полігонів твердих побутових відходів; - потужність та можливість полігонів приймати з метою їх подальшого захоронення різні види відходів.

Відповідно до пп. 126 п. 4.4. Розділу 3 «Визначення монопольного (домінуючого) становища» Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к: «Таким чином, споживачі послуг із захоронення побутових відходів для їх отримання обирають суб`єктів господарювання, які надають вказані послуги, за основним критерієм місцем розташування полігону/сміттєзвалища (із врахуванням логістичних витрат)».

Відповідно до пп. 128 п. 4.4. Розділу 3 «Визначення монопольного (домінуючого) становища» Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к: «Враховуючи специфіку споживчого попиту, визначення територіальних (географічних) меж ринку проводилось шляхом встановлення географічної зони, яка визначається як радіус кола навколо полігону твердих побутових відходів, до якого споживачам доцільно здійснювати вивезення (збирання та перевезення) побутових відходів, з метою їх подальшого захоронення його місця розташування та потужності».

Позивач вважає, що відповідач на перед обмежив можливість суб`єктів господарювання-споживачів послуг КП «Миколаївкомунтранс» висловити самостійну та іншу думку, пов`язав таку економічно доцільну відстань з адресою місця розташування міського полігону твердих побутових відходів, який експлуатує КП «Миколаївкомунтранс», а не з відстанню від адрес джерел утворення побутових відходів з яких споживачі здійснюють вивезення (перевезення) побутових відходів до місць їх захоронення.

На переконання позивача, відповідач наперед для контрагентів КП «Миколаївкомунтранс» пов`язав економічно доцільну відстань з адресою місця розташування Міського полігону ТПВ, який розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16, а не загалом з місцем розташування будь-якого об`єкту, який здатний приймати відходи для захоронення відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому, як вказує позивач, під час розгляду справи в приміщенні відповідача, яке відбулось 28 жовтня 2024 року, КП «Миколаївкомунтранс» зазначало, що при визначенні максимальної відстані для вивезення побутових відходів з міста Миколаєва з метою їх подальшого захоронення на полігоні твердих побутових відходів відстань від місць розташування місць, з яких вивозяться (збираються) побутові відходи до місця захоронення, відповідачем не була врахована наявність на території Миколаївської області, Миколаївського району Полігону ТПВ, який розташований в с. Галицинове, по вул. Степовій 1/2 та розташований в 28,7 км. від найцентральнішої вулиці міста Миколаєва.

Про наявність прямого конкурента у сфері надання послуг з захоронення побутових відходів, починаючи з 19 травня 2021 року, у вигляді ТОВ «Миколаївська водна компанія», яке експлуатує діючий та офіційний Полігон ТПВ, що розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Галицинове, по вул. Степовій, 1/2, КП «Миколаївкомунтранс» повідомляло Відповідача у своїй відповіді на Вимогу за вих. № 1166 від 29.07.2024 р..

Позивач наголошує, що здійснення висновку про максимальну відстань, на яку суб`єктам-господарювання споживачам послуг КП «Миколаївкомунтранс» економічно доцільно здійснювати вивезення (збирання та перевезення) побутових відходів до місця захоронення на фоні 9-ти відповідей, є необ`єктивною та упередженою.

Враховуючи зміст пп. 144 п. 4.4.Розділу 3 «Визначення монопольного (домінуючого) становища» Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к, кожний з 9-ти суб`єктів надав свою інформацію, про максимальну відстань, на яку їм економічно доцільно здійснювати вивезення (збирання та перевезення) відходів для захоронення.

Так, як вказує позивач за даними отриманими з інтернет-ресурсу http://www.google.com/maps/ , враховуючи місце розташування суб`єктів господарювання-споживачів послуги КП «Миколаївкомунтранс», які надавали відповіді відділенню стосовно економічно доцільної відстані, встановлено, що відстань наприклад від їх місця розташування (юридична адреса згідно відомостей ЄДР) до місця розташування Полігону ТПВ, який розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Галицинове, вул. Степова, 1/2, складає: - для ТОВ «ТРАНСПІВДЕНЬ» від вул. Новозаводська, 34 - 22 км.; - для ТОВ «Ескроу Плюс» від вул. Садова, буд. 1 24,1 км.; - для ТОВ «Інтерсвітсервіс» від пр. Центрального, 23/А 26,5 км.

Позивач вважає необ`єктивною визначення відповідачем методики максимальної відстані, на яку суб`єктам господарювання доцільно здійснювати вивезення побутових відходів з міста Миколаєва на полігон твердих побутових відходів з метою їх подальшого захоронення, як радіус кола навколо міського полігону твердих побутових відходів, який перебуває у постійному користуванні КП «Миколаївкомунтранс» та розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Нова, 16, та який становить 35 км.

КП «Миколаївкомунтранс», враховуючи факт існування з 19 травня 2021 року вищевказаного прямого конкурента, вважає хибним та неправомірним встановлення територіальних (географічних) меж ринку, шляхом встановлення географічної зони, яка визначається як радіус кола навколо полігону твердих побутових відходів, який експлуатує КП «Миколаївкомунтранс» та неправомірним об`єднання часових рамок для визначення монопольного (домінуючого) становища, якими стали період 2019-2023 років та січень-червень 2024 р.

За посиланнями позивача, відповідач, в порушення Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 №49-р, не в повному обсязі і неправильно досліджено ринок послуг з захоронення побутових відходів, зокрема на території Миколаївського району Миколаївської області, в наслідок чого ним було проігноровано та не встановлено наявність конкуренції на ринку цих послуг, через що помилково вирішало, що ринок захоронення побутових монополізований, та КП «Миколаївкомунтранс» на цьому ринку не зазнає конкуренції з боку інших суб`єктів господарювання. зокрема з 19 травня 2021 року.

Позивач наголошує, що відповідачем не з`ясовано в повному обсязі суб`єктивний склад ринку послуг з захоронення побутових відходів на території Миколаївської області, в наслідок чого прийняте Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к, про те шо КП «Миколаївкомунтранс» займало та займає монопольне (домінуюче) становище на ринку захоронення побутових відходів в період 2019-2023 років, січня-червня 2024 р., не може вважатися належним чином встановленим та доведеними та є таким, що прийнято при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи.

По четверте - щодо встановлення потенційних конкурентів в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к (п.4.6. «Визначення потенційних конкурентів» Розділу 3. «Визначення монопольного (домінуючого) становища» Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к), позивач вказує наступне.

Так, як зазначає, позивач істотним є саме встановлення Відповідачем переліку продавців (постачальників, потенційних конкурентів), що має значення для оцінки відповідачем конкурентного середовища і дій суб`єктів ринку зокрема в сфері захоронення побутових відходів.

Відповідно до п. 9.1 Методики № 49-р потенційними конкурентами вважаються такі суб`єкти господарювання: які мають матеріально-технічну базу, кадри, технології тощо, але з різних причин не реалізують ці можливості; які виготовляють товари (товарні групи), що складають товарні межі ринку, але не реалізують їх на відповідному ринку; нові суб`єкти господарювання, які можуть вступити на ринок.

Проте, як вказує позивач, зміст Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к свідчить про те, що вказані КП «Миколаївкомунтранс» факти про функціонування з 19 травня 2021 року Полігону ТПВ, який розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Галицинове, вул. Степова,1/2, відповідачем не досліджувались, що свідчить про неповноту дослідження обставин справи, що призвело до невірного застосування відповідачем вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Методики № 49-р.

На переконання позивача, зробивши неповне дослідження ринку та неповний аналіз умов реалізації послуг, відповідач дійшло до хибного висновку про те, що послуги з захоронення побутових відходів можуть надаватись лише за умови наявності ліцензії, а також те що Полігон ТПВ, який експлуатує КП «Миколаївкомунтранс», єдиний полігон, на якому можливе здійснення захоронення побутових відходів (пп. 171 п. 4.6. Визначення товарних меж ринку» Розділу 3 «Визначення монопольного (домінуючого) становища» Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к), в період часових меж здійснення дослідження обставин справи, а саме 2019-2023 років та січня-червня 2024 р.

При цьому, як вказує позивач, Визначення виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, КП «Миколаївкомунтранс» суб`єктом, який здійснює експлуатацію та утримання міського полігону твердих побутових відходів, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Нова, 16, у відповідно до Рішення ВК ММР № 766 від 25.08.2021 р., не позбавляє права інших суб`єктів господарювання здійснювати діяльність в такий сфері.

Проте зміст Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к свідчить про те, що вказані обставини Відповідачем не досліджувались, що свідчить про неповноту дослідження обставин справи, що призвело до невірного застосування відповідачем вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Методики № 49-р.

Отже, як вважає позивач, враховуючи вищевикладене, висновки відповідача в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-рк про те, що відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції» КП «Миколаївкомунтранс» у період 2019-2023 років та січня-червня 2024 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг із захоронення побутових відходів в межах Миколаївського району Миколаївської області в зоні охоплення з радіусом 35 км навколо міського полігону твердих побутових відходів, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Нова,16, який перебуває у постійному користуванні комунального підприємства «Миколаївкомунтранс», з часткою 100 % оскільки на цьому ринку не мало жодного конкурента, є таким, що прийнятий при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи та є такими, що недоведені.

По-п`яте - щодо визначення бар`єрів вступу на ринок встановлених в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к (п. 4.7. «Визначення бар`єрів вступу на ринок» Розділу 3. «Визначення монопольного (домінуючого) становища» Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к) позивач вказує наступне.

Так, відповідно до пп. 173 пп. 4.7. Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к: «Бар`єрами вступу суб`єктів господарювання на ринок послуг із захоронення побутових відходів є: - необхідність наявності відведеного місця, виробничих потужностей, зокрема відповідного обладнання, спеціалізованого автотранспорту, персоналу, зайнятого безпосередньо наданням послуг із захоронення побутових відходів; - наявність документів дозвільного характеру; - нерозвиненість ринкової інфраструктури, зокрема, сміттєзвалища/полігони в цілому по області не відповідають нормам безпеки, потребують рекультивації та працюють в режимі перенавантаження.

З приводу 1-го бар`єру позивач зазнає, що встановлені відповідачем бар`єри є такими, що необхідні для провадження кожного виду господарської діяльності, бо кожний вид господарської діяльності потребує наявності спеціально відведеного місця, виробничих потужностей, зокрема, відповідного обладнання, спеціального автотранспорту, персоналу, зайнятого безпосередньо наданням послуг із захоронення побутових відходів та не відноситься до унікальних бар`єрів вступу на ринок, які нові суб`єкти господарювання не можуть подолати.

З приводу 2-го бар`єру позивач вказує, що відповідачем не зазначено саме яких документів дозвільного характеру потребує вступ суб`єктів господарювання на ринок послуг із захоронення побутових відходів.

З приводу 3-го бар`єру позивач зазначає, що є незрозумілим, як встановлена відповідачем «нерозвиненість ринкової інфраструктури, зокрема, сміттєзвалища/полігони в цілому по області не відповідають нормам безпеки, потребують рекультивації та працюють в режимі перенавантаження» (мовою оригінального тексту) стає бар`єром для інших суб`єктів господарювання для вступу на ринок послуг з захоронення відходів.

Відповідно до положень п. 9.3. Методики № 49-р наявність хоча б одного бар`єру вступу на ринок, що не може бути подоланий суб`єктом господарювання протягом 1 - 2 років унаслідок неможливості компенсації за цей час витрат, необхідних для вступу на ринок, розглядається як ознака того, що суб`єкт господарювання не є потенційним конкурентом.

За посиланнями позивача, в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к відсутні висновки Відповідача, стосовно того, протягом якого терміну часу визначені ним бар`єри вступу на ринок послуг з захоронення відходів, не можуть бути подолані суб`єктом господарювання, в зв`язку з чим позивач доходить до висновку, що дані обставини відповідачем не досліджувались, а від так визначені відповідачем бар`єри є такими, що встановлені при неповному з`ясування обставин, які мають значення для справи та не відповідають висновкам, викладених у рішенні, обставинам справи.

Отже на переконання позивача, Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к про те, що відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції» КП «Миколаївкомунтранс» у період 2019-2023 років та січня-червня 2024 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг із захоронення побутових відходів в межах Миколаївського району Миколаївської області в зоні охоплення з радіусом 35 км навколо міського полігону твердих побутових відходів, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Нова,16, який перебуває у постійному користуванні комунального підприємства «Миколаївкомунтранс», з часткою 100 % оскільки на цьому ринку не мало жодного конкурента, є таким, що прийнятий при недоведенні обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи та є такими, що недоведені в порушення вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Методики № 49-р.

По-шосте - щодо встановлення нормативно-правового регулювання в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к (Розділ 3.«Визначення монопольного (домінуючого) становища» Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к) позивач вказує наступне.

Так, у Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/1033-р/к, відповідач робить посилання на законодавство, яке регулювало/регулює відносини між виконавцями послуг з вивезення (збирання та перевезення) побутових відходів та захоронення побутових відходів, зокрема ст. 351 Закону України «Про відходи» та положень ст. 33 Закону України «Про управління відходами».

Поряд з цим позивач вказує, що наведене відповідачем нормативно-правове регулювання, в даному випадку, зобов`язують виключно визначеного в установленому законодавством порядку виконавця послуг з вивезення (збирання та перевезення) побутових відходів до укладання договору з суб`єктами господарювання, які здійснюють перероблення/ захоронення/відновлення/видалення побутових відходів, при цьому відповідні норми не розповсюджують свою дію на інших суб`єктів, що не є виконавцями послуг (збирання та перевезення (вивезення), та бажають скористатись послугою з перероблення/ захоронення/відновлення/видалення побутових відходів та які вільні в своєму виборі, щодо суб`єкта господарювання, який буде надавати послуги з перероблення/ захоронення/відновлення/видалення.

Як вважає позивач відповідач допустив порушення при застосуванні Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 №49-р, та не надав оцінки обставинам, які мають значення для кваліфікації дій Позивача за частиною першою статті 13 Закону №2210-III.

Разом з тим за відсутності належно проведеного дослідження при визначенні Позивача таким, що займав монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з захоронення побутових відходів, визнання відповідачем позивача таким, що зловживає саме монопольним (домінуючим) становищем на цьому ринку не може вважатися належним чином встановленим.

Отже, КП «Миколаївкомунтранс» вважає хибним застосування Відповідачем положень ст. 351 Закону України «Про відходи» (втратив чинність 09.07.2023 р.) та положень ст. 33 Закону України «Про управління відходами» (набрав чинності 09.07.2023 р.) до суб`єктів господарювання, які здійснюють підприємницьку діяльність, приймаючи участь у процедурах публічних закупівель щодо придбання послуг з вивезення (збирання та перевезення) побутових відходів в якості учасників, та до суб`єктів господарювання власників побутових відходів, які самостійно бажають здійснити вивезення (перевезення) власних побутових відходів для подальшого їх перероблення/захоронення/відновлення/видалення, оскільки в розумінні зазначених Законів вони не є виконавцями комунальної послуги з управління побутовими відходами (поводження з побутовий відходами) збирання та перевезення (вивезення), що є невідповідністю висновків відповідача викладеним у рішенні, обставинам справи.

Щодо другого пункту Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к КП «Миколаївкомунтранс» вказує наступне.

Так, як зазначає позивач, він у відповідях на Вимоги відповідача повідомляв, що 10.11.2020 р. за вх. № 584 та 19.11.2020 р. за вх. № 605 КП «Миколаївкомунтранс» отримано листи ТОВ «Нік-Спецсервіс» від 10.11.2020 року № 50 та від 19.11.2020 р. № 56, в яких ТОВ «Нік-Спецсервіс» висловило прохання укласти Договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів) на 2021 рік та звинуваченням нашого підприємства про затягування вирішення питання підписання договору з ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» на послуги з захоронення відходів на 2021 р. з метою усунення конкурентів у закупівлі, а також звинуваченням нашого підприємства у свідомому порушенні законодавства України у сфері публічних закупівель та з питань економічної конкуренції.

Листом від 25.11.2020 р. вих. № 659 КП «Миколаївкомунтранс» повідомило ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» із посиланням на ст. 638, 641, 643 ЦК України, ст. 181 ГК України про те, що прохання (пропозиція) ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» до КП «Миколаївкомунтранс» укласти договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів) на 2021 рік, висловлена у листах від 10.11.2020 року № 50 та від 19.11.2020 р. № 56, у порушення ст. 641 ЦК України, не містить істотні умови договору і не виражає намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття, а також у відсутності у наданій пропозиції строку для надання відповіді на неї.

Крім того, вказаним листом зазначено, що КП «Миколаївкомунтранс» звернуло увагу ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» на те, що підприємство в цілому готове до розгляду належним чином оформленої пропозиції укласти договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів) на 2021 рік та після узгодження істотних умов договору (предмет, ціна, обсяг побутових відходів, запланований до захоронення протягом дії договору, строк дії договору) готове до підписання договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів) на 2021 рік.

Як зазначає позивач, одночасно у вказаній відповіді він зауважив ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС», що звинувачення останнього відносно затягування КП «Миколаївкомунтранс» вирішення питання підписання договору з ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» про надання послуги з захоронення відходів на 2021 р. з метою усунення конкурентів у закупівлі та свідомому порушенні законодавства України у сфері публічних закупівель та з питань економічної конкуренції, є виключно голослівними домислами та припущеннями ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» не підтвердженими жодними доказами, оскільки саме невідповідність пропозиції щодо укладання договору ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» вимогам цивільного законодавства та відсутність у пропозиції строку для надання відповіді на неї, призвело до того, що КП «Миколаївкомунтранс» самостійно не має можливості визначити ціну договору виходячи з планового обсягу відходів, які підлягають захороненню ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» протягом 2021 року та конкретний строк дії договору, а відтак за відсутності інформації щодо істотних умов договору КП «Миколаївкомунтранс» позбавлене можливості підготувати та оформити належним чином проект договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів) на 2021 рік з подальшим надання двох примірників проекту договору, підписаних з нашої сторони на підписання ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС».

За посиланнями позивача, в момент отримання КП «Миколаївкомунтранс» листа ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» від 19.11.2020 р. № 56 на адресу підприємства за вх. № 606 надійшов адвокатський запит вих. № 19/11 від 19.11.2020 р. про надання інформації стосовно того, чи укладений КП «Миколаївкомунтранс» та ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» Договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів) на 2021 рік, а в разі не укладення Договору повідомити причини його не укладення та строк, коли Договір буде укладений і коли ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» можна забрати свій примірник.

Позивач вказує, що за результатами розгляду адвокатського запиту КП «Миколаївкомунтранс» у спосіб визначений у адвокатському запиті направило відповідь від 26.11.2020 р. вих. № 664, якою адвоката Важеніну С.А. проінформовано те, що станом на 26.11.2020 р. між КП «Миколаївкомунтранс» та ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» Договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів) на 2021 рік не укладений, та про направлення на адресу ТОВ «НІКСПЕЦСЕРВІС» засобами поштового зв`язку відповіді на лист-пропозицію вих. № 50 від 10.11.2020 р., в якій ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» проінформовано про норми чинного законодавства щодо змісту пропозиції укласти договір та зауважено про готовність до розгляду належним чином оформленої пропозиції укласти договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів) на 2021 рік та готовність після узгодження істотних умов договору (предмет, ціна, обсяг побутових відходів, запланований до захоронення протягом дії договору, строк дії договору) підписати договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів) на 2021 рік.

Крім того, як зазначає позивач у відповіді на адвокатський запит стосовно питання строку коли Договір буде укладений і коли ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» можна забрати свій примірник Договору КП «Миколаївкомунтранс» повідомило адвоката, що після надання ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» належним чином оформленої пропозиції укласти договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів), в якій будуть відображені істотні умови про предмет договору, обсягпобутових відходів, запланований до захоронення протягом дії договору, ціну договору та строк його дії, намір ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС», вважати себе зобов`язаною особою у разі прийняття пропозиції, КП «Миколаївкомунтранс» підготовить два проекти Договору та здійснить їх направлення на адресу місцезнаходження ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» або здійснить передачу проекту договору в інший спосіб, якщо таке буде обумовлено останнім.

Позивач вказує, що 27.11.2020 р. за вх. № 622 КП «Миколаївкомунтранс» отримано лист-пропозицію ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» про укладення договору вих. № 75, за підписом керівника, яким висловлено прохання укласти договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів) на 2021 рік та визначено істотні умови договору, зокрема предмет, ціну, обсяг побутових відходів, запланований до захоронення протягом дії договору та строк дії договору, а також зазначено про необхідність надання відповіді до 12-00 год 30 листопада 2020 року на електронну адресу .

За посиланнями позивача, за результатами розгляду наданої пропозиції, у листі КП «Миколаївкомунтранс» за вих. № 682 від 30.11.2020 р., повідомило ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» про її прийняття (акцепт) та проінформувало про готовність проекту договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів) на 2021 рік до підписання з їх сторони.

Крім того, як вказує позивач, додатково вказаною відповіддю, доведено до ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС», що проект договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів) на 2021 рік станом на 30.11.2020 р. вже містить всі істотні умови, обумовлені пропозицію ТОВ «НІК-СПЕСЕРВІС» та знаходиться у підписаному зі сторони КП «Миколаївкомунтранс» стані, та запрошено керівника 30.11.2020 р. прибути до 17 год. 00 хв. в адміністративне приміщення нашого підприємства, розташоване за адресою м. Миколаїв, вул. Кузнецька, 199 (на сьогодні вул. Ковальська) для підписання ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС», договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів) на 2021 рік, а у разі неможливості прибути у зазначену дату та до зазначеного часу висловлено прохання повідомити про спосіб передачі ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» проекту договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів) на 2021 рік у двох примірниках, підписаних з нашого боку, для подальшого підписання зі сторони ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС».

30.11.2020 року між КП «Миколаївкомунтранс» та ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» було підписано Договір № 139 про надання послуг з поводження з побутовими відходами (надання послуг з захоронення побутових відходів).

На переконання позивача, вищевказане листування у повному обсязі підтверджує законність дій підприємства щодо розгляду пропозицій контрагентів про укладення договорів, а тому дотримання вимог ст. 638, 641, 643 ЦК України, ст. 181 ГК України нашим підприємством свідчить про виключне дотримання норм законодавства у процесі укладення договорів, що автоматично спростовує будь-які звинувачення підприємства в ухиленні від укладення договору з ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» та не зобов`язувало надавати відповідь з визнанням звинувачень у такому ухиленні.

Позивач наголошує, що єдиною об`єктивною та законною підставою не укладання договору про надання послуг з захоронення побутових відходів з ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» в період з 10.11.2020 р. до 30.11.2020 р. була невідповідність пропозиції останнього щодо укладання договору нормам ЦК України та ГК України.

Висновок відповідача викладений в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к про те, що в даному випадку дії КП «Миколаївкомунтранс» були направлені на «усунення конкуренції» в процедурі публічних закупівель «Збирання та вивезення твердих побутових відходів з мікрорайону Велика Корениха та берегової зони мікрорайону Намив в Заводському районі м. Миколаєва (ID: UA-2020-11-06-001845-c)», як вважає позивач, побудований відповідачем виключно на припущеннях, та суперечать нормам ЦК України та ГК України, які регламентують порядок укладання договорів та суперечать Закону України «Про захист економічної конкуренції» ( пп. 246 п. 6.1. Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к).

Оцінюючи не типовість поведінки КП «Миколаївкомунтранс», відповідач висловив свою суб`єктивну думку, яка не ґрунтується на жодній нормі законодавства, а висловлює суб`єктивні філософські міркування посадової особи яка здійснювала розслідування даної справи про: «припущення», «можливість», «неможливість», «типовість поведінки», «не типовість поведінки» тощо.

КП «Миколаївкомунтранс» вважає, що фактично про те, що підприємство «хотіло», «могло», «бажало», «планувало» прийняти участь в процедурі публічних закупівель: «Збирання та вивезення твердих побутових відходів з мікрорайону Велика Корениха та берегової зони мікрорайону Намив в Заводському районі м. Миколаєва (ID: UA2020-11-06-001845-c)», в якій також прийняло участь і ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС», може бути підтверджено лише фактом подання самої пропозиції, що фактично відбулось 11 грудня 2020 року, коли договір з ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» було підписано 30 листопада 2020 р. В даній процедурі закупівлі мав право і потенційно міг прийняти участь будь-який суб`єкт господарювання, не лише КП «Миколаївкомунтранс» та ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС».

Позивач вказує, що у Рішенні від 28.10.2024р. № 65/103-р/к відповідач оперує такими поняттями, як «могло», «могло створити», «могло бути позбавлене», «можуть свідчати», «нетипова поведінка», «ухилилось від укладання», «без об`єктивних причин» проте не зазначено про законодавчі норми, які передбачають обов`язок, який, на його думку, не було виконано КП «Миколаївкомунтранс» і які саме норми законодавства були порушені при такій «нетиповій поведінці». КП «Миколаївкомунтранс» вважає, що застосування Відповідачем терміну «нетипова поведінка» в даному випадку є абсурдом та таким, що іде в розріз нормам ЦК України та ГК Країни, які встановлюють порядок укладання договорів, та в яких відсутнє поняття «типовості» або «нетиповості» поведінки під час укладання договорів (пп. 239 п. 6.1. Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к).

Крім того, позивач вказує що 16 листопада 2020 р. до АМК України на дискримінаційні умови тендерної документації, в закупівлі послуг «Збирання та вивезення твердих побутових відходів з мікрорайону Велика Корениха та берегової зони мікрорайону Намив в Заводському районі м. Миколаєва з ідентифікатором UA-2020-11-06-001845-c» було подано скаргу та 19 листопада 2020 р. АМК України було прийнято скаргу до розгляду. 30 листопада 2020 р., відповідно до резолютивної частини рішення АМК України, скаргу на дискримінаційні умови тендерної документації було задоволено. 02 грудня 2020 р. було оприлюднено повний текст рішення АМК України.

За посиланнями позивача, в даній закупівлі, вже станом на 19 листопада 2020 р. (дата прийняття скарги до розгляду), було очевидним та зрозумілим перенесення кінцевої дати подання пропозицій, через подальший обов`язок Замовника внести зміни до умов тендерної документації та перенесення кінцевої дати подання пропозицій, після задоволення скарги, що в кінцевому результаті і відбулось. Таким чином, станом на 19 листопада 2020 р. (дата прийняття рішення про прийняття скарги до розгляду), як КП «Миколаївкомунтранс» та і ТОВ «НІК-СПЕСЕРВІС» було достеменно зрозуміло і відомо, про призупинення дати початку аукціону і про його подальше перенесення. Тобто, станом на 19 листопада 2020 р., початкова дата подання тендерних пропозицій з терміном до 23 листопада 2020 р. була не кінцевою і не остаточною.

Скарга ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» щодо порушення КП «Миколаївкомунтранс» законодавства про захист економічної конкуренції надійшла на адресу Відповідача вже після укладання договору. Договір з ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» був підписаний в день оприлюднення резолютивної частини рішення АМК України в електронній системі закупівель та станом на 30 листопада 2020 р. товариству було відомо про подальше перенесення кінцевого строку падання пропозицій та початку аукціону.

Позивач вважає безпідставним, незаконним, та при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, недоведенні обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, прийнятим при порушенні та неправильному застосуванні норм матеріального права, Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к про визнання підприємство винним у вчиненні у затриманні без об`єктивнихукладання договору з ТОВ «НІК-СПЕЦСЕРВІС» на період 2021 року про надання послуг із захоронення побутових відходів на території міського полігону твердих побутових відходів, розташованому за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Нова, 16, внаслідок чого дане товариство не змогло вчасно на первинно встановлену кінцеву дату подати тендерну пропозицію для участі у процедурі публічних закупівель послуг із збирання та вивезення твердих побутових відходів з мікрорайону Велика Корениха та берегової зони мікрорайону Намив в Заводському районі м. Миколаєва з ідентифікатором UA2020-11-06-001845-c, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення побутових відходів, що могло призвести до ущемлення інтересів суб`єкта господарювання, які були неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Щодо третього пункту Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к яке було прийнято за кількома критеріями КП «Миколаївкомунтранс», вказує наступне.

Так, щодо безпідставного встановлення КП «Миколаївкомунтранс» різних умов у договорах в частині здійснення оплати за надані послуги та строків дії цих договорів встановлених в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к (в пп. 6.1.2. п. 6 Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к).

По перше - щодо встановлення вартості послуг для ТОВ «Євро-Клін»:

Позивач вказує, що як було зазначено у відповіді КП «Миколаївкомунтранс» за вих. № 1166 від 29.07.2024 р. на Вимогу відповідача № 65-02/1954е від 01.07.2024 р., стосовно ситуації укладеного Договору №88 на захоронення твердих побутових відході від 01.01.2019 року укладеного з ТОВ «Євро-Клін», і тариф в розмірі 8,53 грн. за 1 куб.м. і тариф в розмірі 12,95 грн. за 1 куб.м. були діючими на момент укладання Договору № 88 на захоронення твердих побутових відході від 01.01.2019 року, але діяли для різної категорії споживачів. При заповненні п. 5.3. Договору № 88 на захоронення твердих побутових відходів від 01.01.2019 року виникла помилка, яка полягала у людському факторі. При заповненні пункту, особа яка здійснювала його оформлення просто переплутала рядки та замість графи «від госпрозрахункових організацій» заповнила графу «від житлових будинків».

Відповідно до відомостей оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за 2019 рік ТОВ «Євро-Клін» не здійснювало в 2019 році захоронення твердих побутових відходів відповідно до умов укладеного Договору № 88 на захоронення твердих побутових відходів від 01.01.2019 року.

За посиланнями позивача, в результаті виникла помилка виключно в підрахунку підсумкової вартості договору, яка не призвела до негативних наслідків для контрагента.

КП «Миколаївкомунтранс» виявило дану помилку, лише тоді коли отримало вимогу від Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за № 65-02/1954е від 01.07.2024 р.

Позивач наголошує, що послуги за Договором № 88 на захоронення твердих побутових відходів від 01.01.2019 року не надавались, акти наданих послуг та рахунку не виставлялись. Для КП «Миколаївкомунтранс» та ТОВ «Євро-Клін» Договір № 88 на захоронення твердих побутових відходів від 01.01.2019 року є таким, що втратив свою чинність, а вносити зміни в договори, які припинили свою дію, діючим цивільним та господарським законодавством не передбачено. Фактично тариф як для категорії «від госпрозрахункових організацій» замість категорії «від житлових будинків» відносно ТОВ «Євро-Клін» застосований не був.

На переконання позивача, висновки Відповідача ґрунтуються виключно на суб`єктивному та абстрактному припущенні , а звинувачення КП «Миколаївкомунтранс» в даному випадку, встановлене в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к є, таким, що встановлене при недоведені обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими.

По друге - щодо встановлення вартості для СВТ «Прометей»:

Позивач вказує, що як було зазначено у відповіді КП «Миколаївкомунтранс» за вих. № 1166 від 29.07.2024 р. на Вимогу 65-02/1954е від 01.07.2024р., стосовно укладеного Договору № 71 на захоронення твердих побутових відходів від 28 березня 2019 року укладеного з СВТ «Прометей», тариф на послуги із захоронення побутових відходів відповідно до Рішення ВК ММР № 1252 від 21.11.2019 року, окрім як для виконавців послуг, був введений в дію з 01.12.2019 року.

Договір № 71 про надання послуг із захоронення твердих побутових відходів був укладений з СВТ «Прометей» 28 березня 2019 року. та на момент укладання даного договору для госпрозрахункових організацій діяв тариф в розмірі 12 грн. 19 коп.

Відповідно до відомостей, які містяться в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 361 в листопаді та грудні 2019 року СВТ «Прометей» не користувався послугою відповідно до умов Договору № 71 на захоронення твердих побутових відходів від 28.03.2019 р.

В 2020 році договірні та будь-які господарські відносини з СВТ «Прометей» були відсутні, послуги з захоронення твердих побутових відходів в 2020 році не надавались, що підтверджує оборотно-сальдова відомість по рахунку 361 сформована за період з січня 2018 року по грудень 2024 року.

Також, позивач зазначає, що у відповідності до пп. 5.4.1. Договору № 71 на захоронення твердих побутових відходів від 28.03.2019 р.: «У разі прийняття компетентним органом рішення про встановлення (затвердження) нового тарифу або коригування діючого тарифу, такі тарифи є обов`язковими до застосування Сторонами з моменту набрання чинності відповідним рішенням незалежно від дати укладання додаткової угоди і Замовник зобов`язаний сплачувати послуги з захоронення відходів з тарифами, встановленими чинним рішенням уповноваженого органу з моменту набрання чинності таким рішенням».

Крім цього, відповідно до п. 5.5. Договору № 71 на захоронення твердих побутових відходів від 28.03.2019 р.: «Загальний обсяг захоронених відходів та ціна цього Договору може змінюватись у зв`язку з чим загальний обсяг захоронених на протязі дії цього Договору відходів та загальна ціна Договору визначається фактичним обсягом захоронених відходів та їх вартістю, зазначеними у актах наданих послуг, складених сторонами на протязі дії цього Договору».

Позивач наголошує, що фізично не мав змоги прописати тариф в Договорі № 71 на захоронення твердих побутових відходів від 28.03.2019 р. в розмірі 21,95 грн. з ПДВ (який почав діяти з 01.12.2019 р.), оскільки на дату укладання договору на 28 березня 2019 року, його фізично ще не існувало, тому що Рішення ВК ММР № 1052 від 21.11.2019 р., яким він був затверджений, прийнято ще не було.

Тож, як вважає позивач, в будь-якому випадку, навіть за умови відсутності укладеної додаткової угоди про зміну вартості ціни послуги за 1 куб.м., відповідно до затвердженого тарифу Рішенням ВК ММР № 1052 від 21.11.2019 р., Замовник зобов`язаний був би сплачувати кошти у відповідності до затвердженого тарифу.

Також, позивач зазначає, що заначений в Договір № 71 про надання послуг із захоронення твердих побутових відходів був укладений від 28 березня 2019 року строк дії з 28.03.2020 р. по 31.12.2020 р. є помилкою. Договір № 71 діяв в 2019 році, що підтверджується наданою оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361.

На переконання позивача, звинувачення КП «Миколаївкомунтранс» в даному випадку, встановлене в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к є, таким, що встановлене при недоведені обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими.

Щодо інших умов в частині здійснення розрахунків за надання послуг із захоронення побутових відходів в встановлених в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к ( в пп. 6.1.2. п. 6 Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к) позивач зазначає наступне.

Так по перше щодо застосування попередньо оплати та післяплати.

Посилаючись на положень ст. 627, 638, ЦК України, ст.тс. 179, 180 ГК України позивач вказує, що договори укладені КП «Миколаївкомунтранс» з контрагентами суб`єктами господарювання різних форм власності, які діяли протягом 2019 2023 років та січня-червня 2024 року містять істотні умови щодо ціни послуги з захоронення побутових відходів, яка визначалась в умовах договору виключно виходячи з тарифів, затверджених компетентним органом, чинних на момент укладення таких договорів, що свідчить про відповідність ціни умовам конкурентного законодавства.

Враховуючи зміст ст. 179 ГК України, позивач звертає увагу, що у 2019-2023 роках та січня-червня 2024 р. і до сьогоднішнього дня не існувало та не існує типового договору з надання послуг з захоронення побутових відходів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, а також у нормативно-правових актах відсутні будь-які норми, що визначають умови та зміст таких договорів.

КП «Миколаївкомунтранс» розроблено примірні договори з надання послуг із захоронення побутових відходів, однак враховуючи принцип свободи договору та порядок укладення договорів, що визначені нормами законодавства, такі договори носять виключно рекомендований характер для укладання підприємства та не мають зобов`язальної дії для контрагентів нашого підприємства, а тому існують випадки коли сторони в процесі проведення переговорів по укладенню договору виходячи з особливостей господарської діяльності змінюють окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнюють його зміст, оскільки таке право чітко визначене нормами ЦК України та КУ України, а відтак КП «Миколаївкомунтранс» є вільним в укладенні господарських договорів із захоронення побутових відходів та визначенні його умов стосовно строків їх дії, набуття чинності, строків оплати за надані послуги з урахуванням волевиявлення другої сторони договору.

Як вказує позивач, категорія суб`єктів господарювання-споживачів послуг КП «Миколаївкомунтранс» в частині надання послуг з захоронення побутових відходів різноманітна, це є: фізичні особи-підприємці, садові товариства, юридичні особи приватного та публічного права тощо.

Так, за посиланнями позивача в залежності від обставин, які трапляються у споживача КП «Миколаївкомунтранс» має право відійти від 100 % системи передплати за надані послуги. Такі, випадки трапляються лише з суб`єктами господарювання публічної форми плати, які фінансуються з місцевого або державного бюджету. Завжди ініціатором в оплаті послуг з захоронення шляхом післяплати виступає виключно споживач.

Позивач зазначає, що у відповідь на запит КП «Миколаївкомунтранс» про причини та обставини, які зумовили необхідність оплати послуг захоронення побутових відходів шляхом післяплати наданих послуг, такі юридичні особи публічного права як КП «Миколаївські парки» (листом за вих. № 45864/37-01/24-2 від 25.10.2024 р.), КП «Експлуатаційне лінійне управління автодоріг» (листом за вих. № 45603/34-03/24-02 від 24.10.2024 р. та за вих. № 45605/34-03/24-2 від 24.10.2024 р.), КП «Госпрозрахункова дільниця механізації будівництва» (листом за вих. № 45787/35- 03/24-2 від 24.10.2024 р.), КП «Миколаївська ритуальна служба» (листом за вих. № 45628/76.01-03/24-2 від 24.10.2024 р.), КП «Дирекція єдиного замовника «ПІЛОТ» (листом за вих. № 45512/70.01-10/24-2 від 23.10.2024 р., повідомили що об`єктивною причиною необхідності укладання договорів про надання послуг з захоронення, є бюджетне законодавства, відповідно до якого здійснюються оплати за надані послуги і повідомлено, про те, що саме вони виступають ініціатором оплат послуг на умовах післяплати

Позивач звертає увагу що наведений в Таблиці 4, 7, 9, 11, 13, 15 Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к перелік суб`єктів господарювання публічної форми права, якім застосовувалась відмінна від попередньої оплата система за надання послуг з захоронення побутових відходів, не здійснює господарську діяльність в сфері вивезення (збирання та перевезення) побутових відходів, а здійснює вивезення власних побутових відходів. У відповідному переліку юридичних осіб, присутні лише юридичні особи публічного права, які здійснюють в оплату за надані послуги за рахунок місцевого або державного бюджетів. Юридичні особи приватного права, які б здійснювали оплату послуг на умовах 100 післяплати в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/10-р/к Відповідачем не встановлені.

Позивач наголошує, що в жодному разі КП «Миколаївкомунтранс» не робило і не робить перевагу контрагентам, прописуючи для них різні умови оплати за послуги. Така дія на прохання наших контрагентів, вимушена для них та для нашого підприємства з об`єктивних причин.

Також, позивач зазначає, що 09 грудня 2020 року в газеті «Урядовий кур`єр» було опублікована постанову КМУ від 02.12.2020 р. № 1198, яка вносила зміни до умов здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти. Додатково вона встановила, що на період карантину, встановленого КМУ для боротьби із COVID-19, попередня оплата товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, здійснюється розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів з урахуванням особливостей, визначених постановою КМУ від 22.07.2020 р. № 641. Водночас до постанови КМУ № 641 вписали заборону на період дії карантину здійснювати розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, а Державній казначейській службі здійснювати відповідні платежі. Виключенням були випадки, коли предметом закупівлі є товари, роботи і послуги, необхідні для боротьби із COVID-19, перелік яких затверджено постановою КМУ від 20.03.2020 р. № 225, а також для виконання бюджетних програм, коди програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету яких відповідають кодам функціональної класифікації видатків та кредитування бюджету 0710 - 0763 згідно із законом про Держбюджет України на відповідний бюджетний період.

Проте, як вказує позивач, зазначена позиція була надана позивачем під час розгляду справи 28.10.2024 року в приміщенні Відповідача, та у своїх письмових поясненнях наданих позивачем до попередніх висновків у справі, але відповідачем вони до уваги взяті не були та були проігноровані.

По друге - щодо різних термінів дії, відсутності орієнтовного обсягу та орієнтовної ціни договорів позивач вказує, що незрозумілим, є методика встановлення Відповідачем «послаблення можливості конкурувати із суб`єктами господарювання» (коло яких не встановлено Відповідачем, для кола суб`єктів господарювання у яких був різний строк дії договорів. Яким чином це «послаблення» прораховувалась та як аналізувалась.

Відповідачем в своїх висновках в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к не зазначено та не встановлено: - якою нормою законодавства заборонено розповсюджувати дію договорів на відносини які складуться у майбутньому, та навпаки, які виникли до укладання договору; яку саме норму законодавства порушило КП «Миколаївкомунтранс» в даній частині висновків. - якими законодавчими актами встановлений обов`язок КП «Миколаївкомунтранс» включити в умови договорів можливість їх пролонгації; яку норму законодавства порушило підприємство не включивши таку можливість в умови договорів; - якою нормою встановлено обов`язок передбачати можливість здійснення авансового платежу або його відстрочки; яку норму законодавства порушило підприємство не передбачивши в умовах договорів здійснення авансового платежу або його відстрочки.

На переконання позивача абсурдним є викладений в пп. 403 Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к висновок Відповідача, про те, що для укладання нового договору суб`єкту господарювання замовнику послуг із захоронення побутових відходів необхідно витратити певну кількість часу, вчинити певну низку дій.

Позивач зазначає, що діяльність КП «Миколаївкомунтранс» в частині здійснення утримання та експлуатації Полігону ТПВ це така ж сама ризикована господарська діяльність, яка щоденно піддається ризикам. Полігон ТПВ це інженерний об`єкт, який потребує систематичного та безперервного обслуговування, з залученням механізмів (великовантажної спеціалізованої техніки), які потребують щоденної заправки паливом та в великих обсягах, догляду та ремонту. В зв`язку з чим надання послуг з захоронення побутових відходів на умовах здійснення 100 % передплати, це той збалансований підхід, який дає можливість підприємству своєчасно утримувати Полігон ТПВ, який здійснює щоденне приймання великого обсягу відходів для захоронення, утримувати його в належному стані не допустити екологічної катастрофи, сплачувати заробітну плату працівникам та своєчасно сплачувати екологічний податок в встановлений законодавством розмір та термін, для сплати якого необхідні чималі кошти, які підприємству необхідно ще встигнути зібрати.

КП «Миколаївкомунтранс» не є одержувачем бюджетних коштів та здійснює видатки на утримання Полігону ТПВ виключно за рахунок коштів отриманих від провадження господарської діяльності.

В даному випадку КП «Миколаївкомунтранс» вважає зазначені Відповідачем в Рішенні від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к звинувачення такими що не відповідають висновкам, викладеним у рішенні, обставинам справи.

Отже враховуючи все вищевикладене, КП «Миколаївкомунтранс» вважає, що Рішення від 28.10.2024 р. № 65/103-р/к підлягає визнанню недійсним в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, недоведеним обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушенням та неправильним застосування норм матеріального права (в частині ігнорування норм ЦК України та ГК України, положення яких регулюють порядок укладання договорів), допущеними порушеннями при застосуванні Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р, та не надання оцінки обставинам, які мають значення для кваліфікації дій Позивача за частиною першою статті 13 Закону №2210-III.

Посилаючись на вищенаведені обставини Комунальне підприємство «МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС» звернулось до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зважаючи на викладене, охоронюваний законом інтерес характеризується такими ознаками: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним, у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі (позивачу); суб`єктом порушення позивач вважає відповідача.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Тобто інтерес позивачів має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним позивачем в позовній заяві, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Антимонопольний комітет України і його територіальні відділення становлять систему органів Антимонопольного комітету України, яку очолює Голова Комітету. Антимонопольний комітет України, його територіальні відділення є юридичними особами, мають поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банку, печатки із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету України не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету України, визначених законом. Територіальне відділення Антимонопольного комітету України підконтрольне та підзвітне Антимонопольному комітету України.

Закон України «Про захист економічної конкуренції визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції», обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Як встановлено судом, Рішенням Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.10.2024 № 65/103-р/к у справі № 58-03/2021:

1. Визнано, що комунальне підприємство «Миколаївкомунтранс» протягом 2019 - 2023 років та січня - червня 2024 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг із захоронення побутових відходів в межах Миколаївського району Миколаївської області в зоні охоплення з радіусом 35 км навколо міського полігону твердих побутових відходів, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16, який перебуває у постійному користуванні комунального підприємства «Миколаївкомунтранс», з часткою 100 %, оскільки на цьому ринку не мало жодного конкурента.

2. Визнано дії комунального підприємства «Миколаївкомунтранс», які полягали у затриманні без об`єктивних причин укладення договору з «Нік - Спецсервіс» на період 2021 року про надання послуг із захоронення побутових відходів на території міського полігону твердих побутових відходів, розташованому за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16, внаслідок чого дане товариство не змогло вчасно на первинно встановлену кінцеву дату подати тендерну пропозицію для участі у процедурі публічних закупівель послуг із збирання та вивезення твердих побутових відходів з мікрорайону Велика Корениха та берегової зони мікрорайону Намив в Заводському районі м. Миколаєва за ідентифікатором UA-2020-11-06-001845-c, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення побутових відходів, що могло призвести до ущемлення інтересів суб`єкта господарювання, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

3. Визнано дії комунального підприємства «Миколаївкомунтранс», які полягають у безпідставному встановленні різних умов в договорах про надання послуг із захоронення побутових відходів, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 2 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із захоронення побутових відходів шляхом застосування різних умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання без об`єктивно виправданих на те причин.

4. За порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на комунальне підприємство «Миколаївкомунтранс» штраф у розмірі 68 000 грн.

5. За порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у пункті 3 резолютивної частини цього рішення, накласти на комунальне підприємство «Миколаївкомунтранс» штраф у розмірі 68 000 грн.

6. Зобов`язати комунальне підприємство «Миколаївкомунтранс» припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у пункті 3 резолютивної частини цього рішення.

Статтею 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб`єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам.

Вважається, що кожен із двох чи більше суб`єктів господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо стосовно певного виду товару між ними немає конкуренції або є незначна конкуренція і щодо них, разом узятих, виконується одна з умов, передбачених частиною першою цієї статті.

Монопольним (домінуючим) вважається також становище кожного з кількох суб`єктів господарювання, якщо стосовно них виконуються такі умови: сукупна частка не більше ніж трьох суб`єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 50 відсотків; сукупна частка не більше ніж п`яти суб`єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 70 відсотків - і при цьому вони не доведуть, що стосовно них не виконуються умови частини четвертої цієї статті.

В свою чергу, ринок товару (товарний ринок) - сфера обороту товару (взаємозамінних товарів), на який протягом певного часу і в межах певної території є попит і пропозиція; товар - будь-який предмет господарського обороту, в тому числі продукція, роботи, послуги, документи, що підтверджують зобов`язання та права (зокрема цінні папери). (ст. 1 Закону України Про захист економічної конкуренції).

Отже, відповідно до вимог закону монопольне становище суб`єкта господарювання визначається на певному ринку, обмеженому певною територією та протягом періоду часу.

При цьому, визначення товарних, територіальних (географічні) та часових меж певних товарних ринків у справах про захист економічної конкуренції відноситься виключно до компетенції органів Антимонопольного комітету України, зокрема, адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України, що регламентовано пунктом 7 частини п`ятої статті 14 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

При вирішені спору судом враховано правову позицію, яка викладена у Постанові Верховного Суду від 21.10.2021р. по справі №914/2667/20, де зазначено, що норми чинного законодавства України не містять якогось вичерпного переліку можливих ринків товарів. У кожному випадку АМК, здійснюючи контроль за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, проводить дослідження ринку та визначає межі товарного ринку.

За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається: встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин; обумовлення укладання угод прийняттям суб`єктом господарювання додаткових зобов`язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору; обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб`єктам господарювання, покупцям, продавцям; часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання; суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб`єктів господарювання на ринку без об`єктивно виправданих на те причин; створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб`єктів господарювання.

Згідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема, зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» органи Антимонопольного комітету України накладають штрафи на об`єднання, суб`єктів господарювання: юридичних осіб; фізичних осіб; групу суб`єктів господарювання - юридичних та/або фізичних осіб, що відповідно до статті 1 цього Закону визнається суб`єктом господарювання, у випадках, передбачених частиною четвертою цієї статті. За порушення, передбачені пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.

Згідно з ст.59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації, узгоджених дій відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

У відповідності до ч.1 ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Суд зазначає, що обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі. Водночас за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції", суб`єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції

Верховний Суд при розгляді аналогічних спорів неодноразово наголошував, що господарські суди у розгляді цієї категорії справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.

Також Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що перевіряючи дії АМК на відповідність законодавству України, суд, не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) Комітету, з`ясовує і визначає наявність / відсутність, а відтак доведеність / недоведеність, обґрунтованість / необґрунтованість передбачених статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підстав для визнання недійсним рішення Комітету через призму / критерії, зокрема в цьому випадку, неповноти з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; неправильності застосування норм матеріального і процесуального права тощо. Саме таким чином суд і здійснює перевірку на відповідність реалізації дискреції закону (праву), так і на узгодженість рішень / дій, прийнятих на підставі дискреції, з правами особи, загальними принципами публічної адміністрації, процедурними нормами, обставинами справи тощо.

Судом враховується висновок Верховного Суду зроблений у постанові від 11.06.2020 у справі №922/1966/18, згідно із яким, для правильного вирішення спору у справі судам необхідно однозначно встановити відповідність вказаного висновку Відділення АМК дійсним обставинам справи, враховуючи те, що господарські суди у розгляді такої категорії справ мають лише перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України правових норм у розгляді антимонопольної справи, повноту з`ясування обставин, які мають значення для справи; доведення АМК обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; відповідність висновків, викладених у Рішенні АМК, обставинам справи. Водночас суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції та самостійно встановлювати, зокрема, обставини інкримінованого порушення.

Отже, перевірка відповідності висновку Відділення АМК дійсним обставинам справи, повноти їх з`ясування та доведення, є обов`язком суду, а не перебиранням непритаманних йому функцій, а також не є самостійним встановленням судом обставин інкримінованого порушення.

При цьому, позбавлення сторони надавати нові пояснення та докази на підтвердження своїх аргументів і обов`язок судів розглядати такі спори лише на підставі зібраних АМКУ доказів, без можливості надання доказів безпосередньо до суду, було б порушенням права на справедливий суд, встановленого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, а також принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України.

Так, як встановлено судом відповідно до Рішення № 65/103-р/к визначено, що ринком товару (товарний ринок) у справі про захист економічної конкуренції № 58-03/2021 є сфера обігу послуг із захоронення побутових відходів, що надавались протягом 2019 - 2023 років та січня - червня 2024 року в межах Миколаївського району Миколаївської області в зоні охоплення з радіусом 35 км навколо міського полігону твердих побутових відходів, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16.

Визначення товарних меж ринку здійснюється шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого (абзац перший пункту 5.1 Методики).

Формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп) здійснюється із переліку товарів, які мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи), за показниками взаємозамінності, якими зокрема є: подібність призначення, споживчих властивостей, умов використання тощо; подібність фізичних, технічних, експлуатаційних властивостей і характеристик, якісних показників тощо; наявність спільної групи споживачів товару (товарної групи); відсутність суттєвої різниці в цінах; взаємозамінність товарів (товарної групи) з точки зору їх виробництва, тобто здатності виробників запропонувати нові товари на заміну існуючих.

У процесі визначення товарних меж ринку попередньо визначена група взаємозамінних товарів (товарних груп) може бути поділена на декілька підгруп або приєднана до іншої групи.

При проведенні дослідження необхідно враховувати, що взаємозамінні товари належать до групи однорідних товарів (товарних груп), які розглядаються споживачем як один і той же товар (товарна група), і які можуть бути стандартизовані або диференційовані. Стандартизованими товарами (товарними групами) можуть розглядатися товари, які мають єдину систему показників, параметрів, що характеризують товар, і у виробництві яких використовуються єдині чи однакові технічні стандарти, технічні умови, стандарти застосування тощо. Диференційовані товари (товарні групи) характеризуються певними відмінностями споживчих властивостей, зовнішнього вигляду, якісних показників, термінів споживання, обсягів додаткових послуг (сервісного обслуговування), що дає можливість споживачам певним чином вирізняти переваги конкретного товару (товарної групи), який виробляється (реалізується) певним суб`єктом господарювання (продавцем), від інших аналогічних товарів (товарних груп) при задоволенні певного попиту (пункти 5.2-5.4 Методики).

Звертаючись з відповідним позивом до суду позивач, зокрема, вказує що відповідачем було звужено межі ринку, адже, на його думку, взаємозамінною послугою із захоронення відходів є їх перероблення.

Так, досліджуваний період релевантними для цих правовідносин є Закон України «Про відходи» (втрата чинності 09.07.2023) та Закон України «Про управління відходами».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відходи» (втрата чинності 09.07.2023) захоронення відходів остаточне розміщення відходів при їх видаленні у спеціально відведених місцях чи на об`єктах таким чином, щоб довгостроковий шкідливий вплив відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини не перевищував установлених нормативів; оброблення (перероблення) відходів здійснення будь яких технологічних операцій, пов`язаних із зміною фізичних, хімічних чи біологічних властивостей відходів, з метою підготовки їх до екологічно безпечного зберігання, перевезення, утилізації чи видалення.

Частиною 12 ст. 351 Закону України «Про відходи» визначено, що захоронення побутових відходів дозволяється тільки на спеціально обладнаних для цього полігонах/звалищах.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про управління відходами» оброблення відходів операція з відновлення або видалення відходів, включаючи підготовку відходів до таких операцій, а захоронення відходів розміщення відходів на поверхні чи під поверхнею (підземне) землі у спосіб, що не становить загрози життю людей та навколишньому природному середовищі не передбачає подальше оброблення відходів.

Частина 1 ст. 40 Закону України «Про управління відходами» визначає, що захоронення відходів здійснюється на полігонах, що відповідають вимогам законодавства та технологічне обладнання яких забезпечує захист ґрунтових вод, вилучення та знешкодження біогазу та фільтрату, контроль викидів в атмосферне повітря, забруднення ґрунтів і підземних вод.

Отже, послуга із захоронення відходів є специфічною (використання спеціально обладнаних полігонів/звалищ) та виокремленою як відповідно до Закону України «Про відходи», так і Закону України «Про управління відходами».

Разом з тим, докази наявності альтернативи користуванню послугами із захоронення відходів для належної реалізації своєї господарської діяльності суб`єктами господарювання, що здійснюють діяльність з вивезення таких відходів в матеріалах справи відстані.

Таким чином, саме ринок із захоронення побутових відходів є затребуваним як замовниками послуг із вивезення та утилізації відходів, так і для суб`єктів господарювання, що надають послуги таким замовникам. Крім того, доказів наявності у споживачів будь-якої зацікавленості та можливості заміни послуги у захороненні відходів на будь-яку іншу позивачем не надано, що вказує на відсутність попиту та пропозиції, в тому числі, на оброблення таких відходів. При цьому, наявність попиту та пропозиції на оброблення (перероблення) відходів на досліджуваному ринку позивачем в позивній заяві не наведено.

Таким чином, споживачі - суб`єкти господарювання не визнають взаємозамінності послуги з захоронення відходів, споживання якої їм необхідне для здійснення своєї господарської діяльності, на будь-яку іншу, не можуть легко перейти з захоронення відходів до споживання іншої послуги, в тому числі з оброблення (перероблення) відходів.

З наведеного вбачається, що позивачем не доведено, що з урахуванням відповідних показників, визначених у п. 5.1. Методики, такі послуги є взаємозамінними

Суд зазначає, що основним доводом позивача в позовній заяві стали зміни у законодавстві, пов`язаними із переробленням відходів.

Поряд із цим, суд зауважує що самі по собі зміни у законодавстві не є показником відповідно до Методики для визначення товарних меж ринку. Таким чином, позивачем не доведено, що відповідачем при визначенні товарних меж ринку порушено Методику.

При цьому, судом враховано, що у випадку заперечення суб`єктом господарювання свого монопольного становища на ринку саме він і має довести, що зазнає значної конкуренції на відповідному ринку. Аналогічний правовий висновок зазначений у Постанові Верховного Суду від 06.09.2022 у справі № 910/2352/21.

Територіальні (географічні) межі ринку визначені відповідно до пункту 6.1 Методики, згідно із яким такі межі певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належить до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним (пункт 6.1 Методики).

При цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення відповідачем встановлено та враховано, що: характерною особливістю послуг із захоронення побутових відходів є неможливість переміщення попиту географічно, оскільки отримання даних послуг можливе лише у спеціально відведеному місці чи на об`єкті, зокрема, сміттєзвалищі; спеціальним місцем для захоронення побутових відходів був та залишається міський полігон твердих побутових відходів, розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16; єдиним місцем видалення відходів, які вивозяться з території міста Миколаєва, є міський полігон твердих побутових відходів, розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16; міський полігон твердих побутових відходів, розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16, здатен приймати різні види відходи та у великих обсягах, в яких дозволяє це здійснювати його потужність; розташування даного сміттєзвалища давало можливість суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність з вивезення побутових відходів (збирання та перевезення побутових відходів) в якості виконавців цих послуг, а також здійснюють вивезення (перевезення) власних побутових відходів з території міста Миколаєва, без додаткових транспортних витрат отримувати послуги із захоронення побутових відходів на міському полігоні твердих побутових відходів, розташованому за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16; відсутність альтернативних надавачів послуг із захоронення побутових відходів, враховуючи територіальне розташування міського полігону твердих побутових відходів, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16; максимальна відстань, на яку було б економічно доцільно здійснювати вивезення (збирання та перевезення) побутових відходів складає 35 км.

Вказані обставина підтверджені листами Управління житлово - комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації від 12.02.2021 № 164/01-03, від 07.04.2023 № 1329/01-05 та від 19.07.2024 № 3848/01-05, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 20.01.2021 № 383/02.02.01-40/14/21, Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради від 12.04.2023 № 612/08.01.01-10/07/14/23 та від 15.07.2024 № 11323/02.02.01-40/08/14/24, а також споживачами послуг із захоронення побутових відходів.

При цьому суд зазначає, що відповідно до частини 1 ст. 41 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (в редакції, що діяла під час розгляду справи) «доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів».

За змістом ст. 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМКУ збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень. Отже, питання щодо збору, оцінки та аналізу доказів у справі є в силу Закону України «Про захист економічної конкуренції» виключною компетенцією органу АМКУ. Такий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 зі справи № 910/14949/18.

Верховний Суд у Постанові від 06.06.2023 у справі № 904/4227/20 зазначає, що «відповідно до частин пункту 23 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (далі - Правила розгляду справ), затверджених розпорядженням АМК від 19.04.1994 №5 (в редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 №169-р) унормовано, що службовцями Комітету, відділення, яким доручено збирання та аналіз доказів, проводяться дії, направлені на всебічне, повне і об`єктивне з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін. Зокрема у справах можуть проводитися такі дії: дослідження регіонального або загальнодержавного ринку; одержання від сторін, третіх осіб, інших осіб письмових та усних пояснень, які можуть фіксуватися в протоколі; вилучення письмових та речових доказів, зокрема документів, предметів чи інших носіїв інформації, що можуть бути доказами чи джерелами доказів у справі; накладення арешту на предмети, документи, інші носії інформації, що можуть бути доказами чи джерелами доказів у справі. Комітет самостійно визначає джерела, спосіб одержання та обсяг відомостей, які є необхідними для повного і об`єктивного з`ясування обставин справи».

Отже, з урахуванням зібраних доказів відповідачем визначено, що територіальними (географічними) межами ринку послуг із захоронення побутових відходів, є зона охоплення навколо міського полігону твердих побутових відходів, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16, у радіусі 35 км в межах Миколаївського району Миколаївської області.

Так у позовній заяві позивач вказує, що на досліджуваному ринку знаходиться інший полігон (Полігон ТПВ), на який економічно вигідно та доцільно здійснювати вивезення відходів, що розташований на вул. Степова 1/2 с. Галицинове Миколаївського району Миколаївської області на відстані від центру міста Миколаєва 28.7 км. На підтвердження цього до матеріалів позовної заяви додано копію листа ТОВ «Миколаївська водна компанія» від 24.10.2024 № 24-10.

У відповідному листі зазначено, що Полігон ТПВ введений в експлуатацію з 19.05.2021.

Разом з тим, суд зазначає, що часовий період дослідження ринку визначений 2019-2023 роками та січнем - червнем 2024 року, при цьому, порушення, передбачене пунктом 2 Рішення № 65/103-р/к вчинено у 2020 році, а пунктом 3 цього Рішення розпочато у 2019 році та є триваючим, і не припиненим до цього часу.

Отже, з огляду на увесь період дослідження та зібрані докази у справі про захист економічної конкуренції введення в експлуатацію Полігону ТПВ з 19.05.2021, не спростовує монопольне становище позивача та зловживання таким становищем.

У випадку заперечення суб`єктом господарювання свого монопольного становища на ринку саме він і має довести, що зазнає значної конкуренції на відповідному ринку. Аналогічний правовий висновок зазначений у Постанові Верховного Суду від 06.09.2022 у справі № 910/2352/21.

Як встановлено судом, у листі від 29.07.2024 № 1166, тобто після часових меж дослідження ринку, КП «Миколаївкомунтранс» повідомило відповідача, що потенційним конкурентом на ринку послуг із захоронення відходів є ТОВ «Миколаївська водна компанія», місце видалення відходів розташоване біля с. Галіцинове.

Поряд із цим, позивачем не надано будь-яких доказів та інформації, що він зазнає значної конкуренції від ТОВ «Миколаївська водна компанія», в тому числі чи легалізована діяльність полігону за вказаною адресою відповідно до вимог законодавства, наявність попиту споживачів та пропозицій від зазначеного суб`єкту в часових та географічних межах досліджуваному ринку, можливість конкурувати за об`ємами та видами захоронення відходів.

Так, станом на 19.05.2021 відповідно до вимог діючого на той момент Закону України «Про відходи» (статті 26-30) передбачався обов`язковий державний облік та паспортизація місць видалення відходів, моніторинг цих місць, що здійснювалось за участю місцевих державних адміністрацій.

Разом з тим, Управління житлово-комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації у своїх офіційних відповідях не повідомляло про наявність сміттєзвалища на вул. Степова 1/2 с. Галицинове Миколаївського району Миколаївської області. При цьому, інформація щодо всіх місць видалення відходів, балансоутримувача, суб`єкта господарювання, який здійснював захоронення твердих відходів на полігоні ТПВ, з зазначенням щорічної потужності, видів відходів та якості класу по м. Миколаєву та окремо по всій Миколаївській області у період 2021-2022 року, січня - березня надано Відділенню листом від 07.04.2023 № 1329/01-05, а також по м. Миколаєву та окремо по Миколаївському району листом від 19.07.2024 № 3848/01-05.

Згідно із даними наданими Управлінням житлово-комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації єдиним місцем видалення відходів, які вивозяться з території міста Миколаєва, є міський полігон твердих побутових відходів, розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16, із спеціально виділеною для цього земельною ділянкою та який є паспортизованим. Експлуатацію та обслуговування цього полігону здійснює яке мало ліцензію на право провадження господарської діяльності із захоронення побутових відходів. Зазначені обставини підтверджені виконавчим комітетом Миколаївської міської ради.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку. При цьому, згідно із цією же статтею ринок товару (товарний ринок) - сфера обороту товару (взаємозамінних товарів), на який протягом певного часу і в межах певної території є попит і пропозиція.

Отже, конкурент це особа, яка приймає участь у зазначеному у нормі-дефініції, що визначає поняття «конкуренція», змаганні. Змагання це завжди активна діяльність, а у випадку конкуренції в умовах ринкової економіки така діяльність обов`язково направлена на пропонування своїх пропозицій щодо надання послуг на відповідному товарному ринку протягом певного часу і в межах певної території.

З наявних листів відповідей на вимогу відповідача про надання інформації від 15.03.2024 № 65-02/769 суб`єкти господарювання споживачі послуг із захоронення твердих відходів на досліджуваному ринку зазначали, що їм відомий лише один постачальник таких послуг - КП «Миколаївкомунтранс», який здійснює свою діяльність на полігоні, розташованим за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16. Доказів наявності, пропозицій від інших надавачів послуг протягом досліджуваного періоду позивачем не надано.

При цьому, враховуючи те, що територіальні (географічні) межі ринку визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи) (п. 6.1 Методики) визначення відстані, на яку було б економічно доцільно здійснювати вивезення (збирання та перевезення) побутових відходів здійснювалось шляхом опитування суб`єктів господарювання цієї послуги.

Так, як вбачається з матеріалів справи, до суб`єктів господарювання (КП «Добробут Плюс», КП «Український сількомунгосп», ФОП Замроцька О.В., ТОВ «Сіті Клінінг», ТОВ «Спакс», ТОВ «Безпека та екологія», Миколаївська філія ТОВ «Єврокомунсервіс», ТОВ «Інтерсвітсервіс», Южненське міське комунальне підприємство «Южтранс», ТОВ «Корпорація «Промстан», ТОВ «Будсервіс-НК», ТОВ «Евако Миколаїв», ТОВ «Софт Трейд Юг», ТОВ «Арника Юг», ТОВ «Трейд Лайн Сіті», ФОП Воробйова Л.А., ТОВ «Дорреспект», ТОВ «Ескроу Плюс», ТОВ «Екотранс», ТОВ «Мулинекс», ПП «Шанс Н», ТОВ «Транспівдень», ПП «Висотник», ТОВ «Стефі», ТОВ «АртНик», ТОВ «Аврора Макс,) направлено загальну вимогу про надання інформації від 15.03.2024 № 65-02/769.

У Рішенні № 65/103-р/к зазначені суб`єкти господарювання, які таку відстань визначали. Враховуючи кількість отриманих відповідей, застосований саме максимальний показник, що складав 35 км. Питання визначення меж ринку є дискреційні повноваження органу Антимонопольного комітету України. При цьому, застосування саме максимального показнику при визначенні географічних меж ринку з рахуванням кількості наданих відповідей по суті питання виключає свавільне використання таких повноважень.

Суд зауважує, що інформація, опублікована на веб-сайті Миколаївської обласної державної адміністрації, на яку посилається позивач, з огляду на отримання офіційних відповідей від уповноважених органів влади, обов`язку застосування Південним МТВ АМКУ засобів доказування, визначених статті 41 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не може вважатись належним, допустим та достовірним доказом у справі № 58-03/2021, адже жодним засобом доказування, в тому числі і самим позивачем, не підтверджено, що діяльність полігону за вказаною адресою легалізована відповідно до вимог законодавства, наявність попиту споживачів та пропозицій від зазначеного суб`єкту в часових та географічних межах досліджуваному ринку, можливість конкурувати за об`ємами та видами захоронення відходів.

Отже, зібрані матеріали у справі про захист економічної конкуренції вказують на те, що протягом досліджуваного періоду ринок захоронення побутових відходів в межах Миколаївського району Миколаївської області в зоні охоплення з радіусом 35 км навколо міського полігону твердих побутових відходів, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Весняне, вул. Нова, 16 мав сталу (незмінену) структуру. Такий висновок зроблені як на підставі інформації, наданої надавачем послуг із захоронення відходів КП «Миколаївкомунтранс», такі й споживачів цієї послуги - суб`єктів господарювання.

Позивач, спростовуючи визначення часових меж ринку, вказує на зміни у законодавстві протягом досліджуваного періоду, а саме щодо втрати чинності 25 липня 2019 року постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.04.2017 № 467 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з захоронення побутових відходів», набрання чинності Законом України «Про управління відходами» з 01.05.2023.

Поряд із цим, суд зазначає, що позивачем не доведено, що зазначені зміни до законодавства будь-яким чином вплинули на структуру ринку із захоронення побутових відходів. Також, положення Методики при визначенні часових меж ринку не ставлять у залежність зміни у законодавстві, яке регулює той чи інший товарний ринок.

При цьому судом враховано висновки Верховного Суду, викладені в Постанові від 21.10.2021 у справі № 914/2667/20, відповідно яких «Господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюють виключно органи Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку».

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Пунктом 9.1. Методики потенційними конкурентами вважаються такі суб`єкти господарювання: які мають матеріально-технічну базу, кадри, технології тощо, але з різних причин не реалізують ці можливості; які виготовляють товари (товарні групи), що складають товарні межі ринку, але не реалізують їх на відповідному ринку; нові суб`єкти господарювання, які можуть вступити на ринок.

Рішенням № 65/103-р/к визначено, що потенційними конкурентами на ринку послуг із захоронення побутових відходів можуть бути суб`єкти господарювання, які мають намір надавати послуги із захоронення побутових відходів споживачам, мають відповідну матеріально-технічну базу, кадри, технології та мають у користуванні сміттєзвалище/полігон, облаштований для захоронення побутових відходів, відповідна потужність якого дозволятиме приймати різний об`єм та вид відходів для подальшого їх захоронення та, на який було б економічно доцільно здійснювати вивезення побутових відходів.

При цьому бар`єрами вступу суб`єктів господарювання на ринок послуг із захоронення побутових відходів є: - необхідність наявності відведеного місця для захоронення відходів, виробничих потужностей, зокрема, відповідного обладнання, спеціалізованого автотранспорту, персоналу, зайнятого безпосередньо наданням послуг із захоронення побутових відходів; - наявність документів дозвільного характеру, тощо; - нерозвиненість ринкової інфраструктури, зокрема, сміттєзвалища в цілому по області не відповідають нормам безпеки, потребують рекультивації та працюють в режимі перевантаження.

Звертаючись з відповідним позовом до суду, позивач вважає, що невірно визначені бар`єри вступу суб`єктів господарювання на ринок послуг із захоронення побутових відходів.

Поряд із цим, як встановлено судом на момент початку дослідження ринку (2019 рік) діяли Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з захоронення побутових відходів, затверджена постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.04.2017 № 467, а отже така діяльність була ліцензованою, що охоплювала частину часових меж досліджуваного ринку.

Закон України «Про відходи», що діяв більшу частину часового періоду досліджуваного ринку (до 09.07.2023) передбачав обов`язковий державний облік та паспортизацію місць видалення відходів, отримання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами. Необхідність отримання дозволу на здійснення операцій з оброблення відходів передбачена і Законом України «Про управління відходами», (набув чинності з 09.07.2023), дія якого охоплює період дослідження ринку з 09.07.2023 по червень 2024 року.

Згідно із ч. 3-4 статті 33 Закону України «Про відходи» видалення відходів здійснюється відповідно до встановлених законодавством вимог екологічної безпеки з обов`язковим забезпеченням можливості утилізації чи захоронення залишкових продуктів за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення. Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, в якому визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відходів відповідно до встановлених умов їх зберігання.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про управління відходами» передбачено, що захоронення відходів здійснюється на полігонах, що відповідають вимогам законодавства та технологічне обладнання яких забезпечує захист ґрунтових вод, вилучення та знешкодження біогазу та фільтрату, контроль викидів в атмосферне повітря, забруднення ґрунтів і підземних вод.

Крім того, при будівництві полігонів необхідно дотримуватись вимог будівельних норм та норм, що забезпечують їх належну експлуатацію згідно із Правилами експлуатації полігонів побутових відходів, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 01.12.2010 № 435, процедури прийняття до експлуатації таких об`єктів, що визначені Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 750).

Поряд з цим, з урахуванням наведеного вище, позивачем не доведено невірність визначення у Рішенні № 65/103-р/к бар`єрів вступу суб`єктів господарювання на ринок послуг із захоронення побутових відходів.

Так, як встановлено судом та не заперечується сторонами підставою для початку дослідження щодо встановлення факту зловживань КП «МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС» своїм монопольним становищем стала заява ТОВ «НікСпецсервіс» від 30.11.2020 № 65-01/72-АМ про безпідставне затримання укладення договору про надання послуг із захоронення побутових відходів на 2021 рік, внаслідок чого дане товариство не змогло вчасно на первинно встановлену кінцеву дату подати тендерну пропозицію для участі у процедурі публічних закупівель послуг із збирання та вивезення твердих побутових відходів з мікрорайону Велика Корениха та берегової зони мікрорайону Намив в Заводському районі м. Миколаєва за ідентифікатором UA-2020-11-06-001845-c.

Позивач оспорюючи факт зловживань своїм монопольним становищем, зазначає, єдиною підставою що цим суб`єктом господарювання при взаємовідносинах із контрагентам ТОВ «Нік-Спецсервіс» дотримані усі вимоги законодавства щодо процедури укладення договору про надання послуг із захоронення побутових відходів на 2020 рік.

Проте відповідні посилання позивача є хибними, оскільки сама по собі відповідність дій суб`єктів господарювання цивільному, господарському законодавству не може автоматично свідчити про дотримання ними норм та вимог антимонопольного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 910/267/20.

При цьому, висновок Верховного Суду, викладений у Постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 910/267/20 стосується усіх категорій справ про захист економічної конкуренції. Аналогічні висновки Верховного Суду зазначені у його Постановах від 22.12.2022 у справі № 910/16055/21 та від 06.06.2023 у справі № 904/4227/20, де предметом розгляду є оскарження рішення про зловживання монопольним становищем.

Так, у Постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 910/16055/21 зазначено, що «Свобода волевиявлення учасників договірних відносин в конкурентних правовідносинах обмежена вимогами імперативних норм спеціального конкурентного законодавства про заборону таких умов договору, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку. Таким чином, сама по собі відповідність умов договору приписам ЦК України не означає відсутність порушення конкурентного законодавства. Відносини, які склалися на досліджуваному ринку, повинні відповідати конкурентному законодавству».

При цьому, Верховний Суд неодноразово зазначав, що здійснення кваліфікації дій суб`єкта господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку має узгоджуватись з частинами першою та другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» і відноситься до виключних (дискреційних) повноважень органів Антимонопольного комітету України (Постанова Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 904/4227/20).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Слід зауважити, що для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку не є обов`язковим з`ясування настання наслідків у формі, відповідно, недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або інше реальне порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (частина друга статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»). Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/1958/16, від 18.02.2021 у справі № 910/1106/20.

Таким чином, наявність чи відсутність наслідків у вигляді ущемлення інтересів суб`єкта господарювання - ТОВ «Нік-Спецсервіс» не є обов`язковою ознакою для кваліфікації дій КП «МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС» щодо зловживання монопольним становищем, а отже не є підставою для скасування відповідних пунктів Рішення № 65/103-р/к. При цьому, Відділенням встановлені можливі негативні наслідки для ТОВ «НікСпецсервіс», які не настали лише за обставин, що не залежали від волі КП «МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС».

Щодо застосування різних умов в договорах щодо надання послуг із захоронення побутових відходів суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Так, як вбачається з матеріалів справ Відділенням досліджувались договори, які укладені КП «МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС» на періоди 2019 2023, січень - червень 2024 року із суб`єктами господарювання споживачами послуг із захоронення побутових відходів та встановлено, що: - у своїй сукупності ці договори є рівнозначними; - у договорах із ТОВ «Євро-Клін» від 01.01.2019 № 88 та СВТ «Прометей» від 28.03.2019 № 71 застосовані тарифи (ціна договору) відмінні від рівнозначних угод для інших споживачів суб`єктів господарювання, а у договорі із ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» взагалі не зазначено ні орієнтовного обсягу послуг, ні ціна послуг за договором; - договори мають різні умови в частині порядку здійснення оплати за надані послуги (попередньої оплати або післясплати) та строку дії договору, що є неправомірним, враховуючи рівнозначність цих договорів; - суб`єкти господарювання - контрагенти зазначили, що важливою умовою договору про надання послуг із захоронення побутових відходів є умова: щодо порядку оплати за надані послуги, оскільки це найбільше впливає на можливість здійснення ними господарської діяльності (ТОВ «ВалАН у листі від 05.05.2021 № 82, ТОВ «Евако» у листі від 05.05.2021 № 79, ФОП Байда М.О. у листі від 05.05.2021 № 48, ДП «Корунд-Х» у листі від 05.05.2021 № 185, ТОВ «Констракнш ЛТД» у листі від 10.09.2021 № 10.09.2021-1, ТОВ «Грінтур-Екс» у листі від 13.09.2021 № 3988, ТОВ «Евако Миколаїв» у листі від 08.07.2024 № 09, ТОВ «Стефі» у листі від 12.04.2024 № 36); щодо строку дії договору та можливості автоматичної пролонгації договорів на наступний період (ТОВ «Фортунаінвестбуд» у листі від 09.09.2021 № 1, ТОВ «Евако Миколаїв» у листі від 08.07.2024 № 09, ТОВ «Транспівдень» у листі від 01.04.2024 № 23).

Позивач в позивній заяві вказує, що, що в договорі, укладеного із ТОВ «Євро-Клін», була допущена помилка, про яку стало відомо лише після отримання вимоги Відділення, при цьому, вона не призвела до негативних наслідків для контрагента. Також, позивач зазначає, що при укладення договору із СВТ «Прометей» про надання послуг із захоронення побутових відходів діяв тариф на послугу у розмірі 12,19 грн. При цьому, навіть за умови відсутності укладеної додаткової угоди СВТ «Прометей» зобов`язане було б сплачувати кошти у відповідності до затвердженого тарифу. Встановлення строку дії цього договору з 28.03.2020 до 31.12.2020 позивач також пояснює помилкою.

Разом з тим, КП «МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС» не спростувало, що в разі отримання послуг із захоронення побутових відходів ТОВ «Євро-Клін» могло їх отримувало за завищеним тарифом, передбаченим для іншої категорії споживачів, що могло призвести до ущемлення інтересів останнього.

Крім того, посилання позивача, що СВТ «Прометей» не здійснювало захоронення побутових відходів згідно укладеного договору від 28.03.2020 в листопаді та грудні 2019 року, а встановлений строк дії договору є помилкою, не підтверджується належними доказами, зокрема, КП «Миколаївкомунтранс» не надало доказів виправлення цієї помилки. Також, не надано доказів отримання протягом 2020 року послуг СВТ «Прометей» за новим тарифом КП «Миколаївкомунтранс».

Також, КП «МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС» не дало пояснень щодо відсутності загальної вартості послуг із захоронення побутових відходів та їх обсягу у договорі від 03.01.2020 № 27, укладеного між ним та ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1» та такі дії КП «МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС» визнані як антиконкурентні, оскільки не зазначення у договорі його вартості та обсягу надання послуг може не дати змоги цьому суб`єкту господарювання планувати свою господарську діяльність та свої витрати, а також може не дати змоги вивозити (перевозити) побутові відходи на міський полігон з метою їх подальшого захоронення у необхідних обсягах.

Поряд з цим, під час розгляду справи в суді, позивачем надано Лист ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1», яким повідомлено що не зазначення в договорі від 03.01.2020р. №24 орієнтовного обсягу послуг та орієнтовної ціни таких послуг не призвело до негативних наслідків для ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1».

Поряд з цим суд зазначає, наявність реального порушення прав чи інтересів споживачів, чи настання інших відповідних наслідків не є обов`язковим для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/1958/16, від 18.02.2021 у справі № 910/1106/20.

Отже, настання реальних негативних наслідків для споживачів не є не є обов`язковим для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, а тому не спростовує вчинення вказаного порушення з боку позивача.

Таким чином, КП «Миколаївкомунтранс» не спростовано висновки відповідача щодо відсутності об`єктивних причин у його ціновій поведінці.

Позивач у позові підтвердив, що застосовав різні умови щодо ціни договору терміни оплати за надані послуги із захоронення побутових відходів, що обумовлено можливістю/ неможливістю здійснення або нездійснення бюджетними установами 100 % передплати за надані послуги.

Разом з тим, при дослідженні оскаржуваного рішення вбачається, що протягом досліджуваного періоду КП «МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС» встановлювались різні умови щодо порядку сплати в договорах і для бюджетних установ, зокрема для КП «Обрій-ДКП», ДП «Адміністрація морських портів України». Застосування різних умов щодо розміру попередньої оплати також встановлювались і для суб`єктів господарювання приватної форми власності, а саме для одних зазначалась 100% передплата за договором, для інших - 100% передплата не встановлювалась (табл. 4 Рішення № 65/103-р/к).

При цьому, можливість здійснення предоплати одними суб`єктами господарювання не є об`єктивною обставиною для встановлення ним такого порядку сплати, а не післяоплати як для бюджетних установ, що ставило б усіх в рівні умови у разі встановлення для всіх рівних умов у вигляді післяоплати.

Позивач вказує, що діяв відповідно до вимог Цивільного та Господарського кодексу України, проте але питання дотримання вимог цивільного та господарського законодавства не є предметом справи, оскільки відповідачем встановлено саме порушення антимонопольного законодавства, яке в силу приписів статті 3 Закону України «Про захист економічної конкуренції» складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у Постанові від 02.06.2022 у справі № 910/267/20 сама по собі відповідність дій суб`єктів господарювання цивільному, господарському законодавству не може автоматично свідчити про дотримання ними норм та вимог антимонопольного законодавства.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Так, відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов`язковим з`ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), або як антиконкурентні узгоджені дії (ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), або як недобросовісна конкуренція (статті 5, 7, 9, 11, 13-15 і 19 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"), або можливості настання зазначених наслідків у зв`язку з відповідними діями таких суб`єктів господарювання (частина перша статей 6 і 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", статті 4, 6, 8, 15-1, 16, 17 і 18 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"). В останньому випадку господарським судам необхідно з`ясовувати та відображати в судових рішеннях, в чому конкретно полягають відповідні наслідки, що могли б настати в результаті дій суб`єктів господарювання, які мають ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або антиконкурентних узгоджених дій, або недобросовісної конкуренції.

Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, про недоведення позивачем наявності передбачених статтею 59 Закону підстав для визнання недійсним (скасування) Рішення Антимонопольного комітету України.

Дослідивши зібрані у справі документи, судом з`ясовано, що при прийнятті оскаржуваного рішення Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України діяло у межах власних повноважень, у порядку та спосіб, встановлений законом, висновки, викладені в оспорюваному рішенні Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими.

Суд зазначає, що позивачем, за час розгляду справи не було надано належні та допустимі докази для визнання недійсним рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.10.2024 року № 65/103-р/к у справі № 58-03/2021.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Суд наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №911/2243/18, від 18.05.2021 у справі №916/2255/18, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 26.02.2019 у справі №914/385/18 та від 05.02.2019 у справі №914/1131/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивачем не доведено обставин, з якими закон пов`язує можливість визнання недійсними та скасування рішень АМКУ, суд приходить до висновку про те, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог та визнання недійсним рішення Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.10.2024 року № 65/103-р/к у справі №58-03/2021.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позову Комунального підприємства «МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС» (54034, м. Миколаїв, вул. Ковальська, буд. 199, ) до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (65012, м. Одеса, вул. Канатна. 83, ) відмовити повінстю.

2. Судові витрати покласти на Комунального підприємства «МИКОЛАЇВКОМУНТРАНС» (54034, м. Миколаїв, вул. Ковальська, буд. 199, ) .

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний рішення складено 30 червня 2025 р.

Суддя К.Ф. Погребна