ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/1619/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Поліщук Л.В., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Алієва К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2024, ухвалене суддею Алексєєвим А.П., м. Миколаїв, повний текст складено 31.01.2024

у справі № 915/1619/23

за позовом: Приватного підприємства «Добробут Н»

до відповідача: Державного підприємства «Племрепродуктор «Степове»

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонду державного майна України.

про стягнення 3 647 303,46 грн,

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2023 року Приватне підприємство «Добробут Н» (далі ПП «Добробут Н») звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Державного підприємства «Племрепродуктор «Степове» (далі ДП «Степове»), в якому просило суд стягнути з останнього заборгованість за укладеним між сторонами 09.12.2021 договором про надання поворотної фінансової допомоги № 7 (далі договір), а також нарахованих на суму боргу 345924,66 грн 15% річних, 244104,85 грн інфляційних втрат, 1132273,95 грн пені та 175000 штрафу.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором в частині повного та своєчасно повернення грошових коштів.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2024 у справі № 915/1619/23 позов ПП «Добробут Н» задоволено частково.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 1750000 грн, 15% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими, законними та такими, що відповідають умовам договору і такими, що підлягають задоволенню. Нарахування пені та штрафу здійснено позивачем арифметично вірно. Водночас, з огляду на приписи частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та враховуючи дискреційні повноваження щодо зменшення розміру неустойки, баланс інтересів обох сторін, а також проаналізувавши всі фактичні обставини справи та обставини не надання позивачем жодних доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань, дійшов висновку, що заявлена позивачем до стягнення пеня у сумі 1132273,95 грн, а також штраф у сумі 175000, грн є занадто великими та надмірно обтяжливими для відповідача, а обґрунтованим розміром для стягнення з відповідача на користь позивача суд вважає розмір пені у сумі 50000 грн, розмір штрафу у сумі 10000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, заступник керівника Миколаївської окружної прокуратури (далі прокурор) в інтересах держави в особі Фонду подав на нього апеляційну скаргу (далі Фонд), в якій просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що укладений між сторонами договір позики є нікчемним правочином, оскільки з 2018 року по даний час, єдиний майновий комплекс ДП «Степове» перебуває у процедурі приватизації, в той час як Фондом (уповноваженим органом приватизації) не надавалась згода на укладання цього правочину.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти її задоволення, зазначаючи, зокрема, що: апеляційна скарга прокуратури подана після закінчення строків, установлених ст. 256 ГПК України; навіть якщо припустити, що позиція прокурора про нікчемність вказаного правочину має місце, відповідач у будь-якому разі зобов`язаний повернути грошові кошти, одержані на виконання договору.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 (головуючий суддя Савицький Я.Ф., судді Діброва Г.І., Принцевська Н.М.) закрито апеляційне провадження за апеляційної скаргою Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2024 у справі № 915/1619/23.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що держава в особі Фонду державного майна України не є учасником даної справи, і оскаржуваним рішенням питання про його права, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося.

Не погоджуючись з ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у даній справі, Заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України подав касаційну скаргу, в якій просив її скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду по суті апеляційної скарги Миколаївської окружної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2024 у цій справі № 915/1619/23.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.05.2025 у справі № 915/1619/23 касаційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України задоволено, ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у справі № 915/1619/23 скасовано, а справу направлено до Південно-західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду справи.

26.05.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 915/1619/23.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 26.05.2025 для розгляду справи сформовано судову колегію у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Поліщук Л.В., Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 справу № 915/1619/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів: Поліщук Л.В., Ярош А.І., призначено справу до розгляду на 01.07.2025 о 14:30 год. та роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 13.06.2025 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до ст. 170 ГПК України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншому учаснику справи.

За проміжок часу з 21.05.2025 по 13.06.2025 жодних заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.07.2025 залучено до участі у справі № 915/1619/23, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд державного майна України.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, 09.12.2021 року між ПП «Добробут Н» (кредитор) та ДП «Степове» (боржник) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 7, за умовами якого позивач зобов`язується надати відповідачу грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі, передбаченому у п. 2.1 цього договору, а відповідач зобов`язується повернути надану поворотну фінансову допомогу у встановлені цим договором строк (термін) в порядку та на умовах, передбачених даним договором; поворотна фінансова допомога надається відповідачу для поповнення його оборотних коштів (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України у розмірі 1750000 грн., що на момент укладення договору складає суму еквівалентну 64647,21 доларів США визначену відповідно до курсу 2707,00 гривень за 100 доларів США встановленого на рівні міжбанківського валютного курсу продажу іноземної валюти до гривні, який розміщений за адресою на веб-сторінці https://minfin.com.ua/currency/mb/.

Згідно п. 2.2 договору позивач надає фінансову допомогу відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на банківський (поточний/розрахунковий) рахунок відповідача зазначений в договорі.

Відповідно до п. 2.3 договору поворотна фінансова допомога надається в користування відповідачу до 01.06.2022 року. Відповідач зобов`язується повернути всю суму отриманої поворотної допомоги в розмірі визначеному відповідно до п. 2.1 договору не пізніше 01.06.2022 року.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що поворотна фінансова допомога використовується для потреб відповідача відповідно до визначених ним цілей його діяльності.

Відповідно до п. 3.1 договору відповідач зобов`язаний повернути суму поворотної фінансової допомоги в розмірі визначеному відповідно до п. 2.1 договору не пізніше терміну (дати) повернення поворотної фінансової допомоги, яка визначена в п. 2.3 цього договору.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що в разі порушення боржником (строку) терміну повернення всієї або частини коштів поворотної фінансової допомоги, боржник зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми. Неустойка за договором є штрафною. Нарахування пені здійснюється до моменту повернення всієї суми поворотної фінансової допомоги.

Згідно п. 5.2 договору в разі порушення боржником (строку) терміну повернення всієї або частини коштів поворотної фінансової допомоги більш ніж на двадцять днів, боржник зобов`язаний сплатити на користь кредитора додатково штраф в розмірі 10 (десяти) відсотків від простроченої суми.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що у разі порушення боржником (строку) терміну повернення всієї або частини коштів поворотної фінансової допомоги боржник з урахуванням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити кредитору 15% річних від простроченої суми.

09.12.2021 року позивач за платіжним дорученням № 6 від 09.12.2021 року перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 1750000 грн, що визнається відповідачем.

Неповернення відповідачем у строк, встановлений п. 2.3 договору (до 01.06.2022), суму отриманої поворотної допомоги стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Крім того, позивач на вказаний розмір боргу відповідача здійснює нарахування 345924,66 грн 15% річних (за період з 02.06.2022 по 25.09.2023 на підставі п. 5.3. договору), 244104,85 грн інфляційних втрат (за період червень 2022 року - серпень 2023 року), 1132273,95 грн пені (за період з 02.06.2022 по 25.09.2023 на підставі п. 5.1. договору) та 175000 штрафу (на підставі п. 5.2. договору).

Як вже зазначалось, місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, водночас дійшов висновку про можливість зменшення нарахованих до стягнення штрафних санкцій.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Насамперед колегія суддів зазначає, що невжиття Фондом державного майна України заходів до оскарження рішення суду у даній справі, свідчить про бездіяльність уповноваженого органу держави, у зв`язку із чим саме у прокурора виникли виключні підстави для здійснення представницьких повноважень.

Щодо суті спору, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалі цієї справи та встановлено судом, наказом Фонду державного майна України від 27.03.2018 № 447 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2018 році» (з урахуванням наказу Фонду державного майна України від 18.05.2018 № 670 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 27.03.2018 № 447») затверджено переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2018 році, зокрема: єдиний майновий комплекс ДП «Степове» (код 00854995).

На виконання вимог вказаного наказу Фонду державного майна України від 27.03.2018 № 447 (з урахуванням змін) наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 15.06.2018 № 186-п вирішено, зокрема, приватизувати єдиний майновий комплекс ДП «Степове» шляхом продажу на аукціоні з умовами.

З офіційного веб-сайту Фонду державного майна України судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про передачу єдиних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління Фонду державного майна» від 24.12.2019 № 1365-р передано єдині майнові комплекси державних підприємств за переліком, згідно з додатком, із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства до сфери управління Фонду державного майна України у зв`язку з прийняттям рішення про їх приватизацію, зокрема, ДП «Степове».

В матеріалах даної справи відсутні докази щодо завершення процедури приватизації єдиного майнового комплексу ДП «Степове».

Тобто, як встановлено судом апеляційної інстанції, починаючи з 2018 року і по даний час, єдиний майновий комплекс ДП «Степове» перебуває у процедурі приватизації.

При цьому, про відповідні обставини повідомляв і відповідач (ДП «Степове») у відзиві на позову заяву (вх. № 15753/23 від 29.11.2023, а.с.14-15 т.1), на що не звернув увагу суд першої інстанції.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим регулює Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна».

У частині 1 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» визначено, що: єдиний майновий комплекс державного або комунального підприємства, його структурного підрозділу це усі види майна, призначені для діяльності підприємства, його структурного підрозділу, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, включаючи права на земельні ділянки; органи приватизації - Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, органи приватизації територіальних громад; приватизація державного або комунального майна (далі - приватизація) - платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями; припинення приватизації - рішення органу приватизації про припинення вчинення будь-яких дій, спрямованих на приватизацію (продаж) об`єкта приватизації.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим становлять єдину систему державних органів приватизації. Державні органи приватизації здійснюють державну політику у сфері приватизації та діють на підставі Закону України "Про Фонд державного майна України", цього Закону, інших актів законодавства.

У частині 2 статті 7 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» визначено основні повноваження, які здійснюють державні органи приватизації у межах своєї компетенції, зокрема: затверджують переліки об`єктів, що підлягають приватизації; приймають рішення про приватизацію об`єктів державної власності у випадках, установлених законодавством; здійснюють повноваження власника державного майна, у тому числі корпоративних прав, у процесі приватизації; здійснюють управління об`єктами державної власності, зокрема державними підприємствами та корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план розміщення акцій товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери управління Фонду державного майна України, а також товариств, утворених за участю Фонду державного майна України; здійснюють захист майнових прав державних підприємств, а також корпоративних прав держави на території України, що належать до сфери управління Фонду державного майна України; державні органи приватизації здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, іншими актами законодавства.

Згідно зі статтею 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до частин 2, 3 статті 326 Цивільного кодексу України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

У статті 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено, що управління об`єктами державної власності це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» передбачено, що Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Отже, із викладеного убачається, що Фонд державного майна України у даному випадку здійснює повноваження власника державного майна (єдиного майнового комплексу ДП «Степове», до якого входять і борги) та здійснює його управління.

Так, згідно з частиною 4 статті 67 Господарського кодексу України (в редакції, чинній станом на 09.12.2021) державні підприємства, у тому числі господарські товариства (крім банків), у статутному капіталі яких державі належить 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв), здійснюють залучення внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов`язаннями за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику, здійснюють залучення внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов`язаннями - за погодженням з органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю. Порядок таких погоджень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (частки) господарського товариства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації об`єкта приватизації відповідно до частини шостої цієї статті без згоди органів приватизації такі підприємства (товариства), їх уповноважені органи управління не мають права щодо, зокрема, укладення кредитних договорів, договорів позики, надання та отримання фінансової допомоги, правочинів та/або господарських зобов`язань щодо відступлення права вимоги та/або зарахування зустрічних однорідних вимог, факторингу, правочинів та/або господарських зобов`язань, предметом яких є переведення боргу. Якщо дії, передбачені частиною четвертою цієї статті, вчиняються без попереднього погодження органом приватизації та з покупцем (у період з дати підписання договору купівлі-продажу до переходу права власності до покупця), такий правочин є недійсним. Зазначені обмеження діють до завершення приватизації об`єкта.

Колегія суддів зазначає, що попереднього погодження на укладення ДП «Степове» договору про надання поворотної фінансової допомоги № 7 матеріали цієї справи не містять.

Відповідно до частин 1, 2 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами 1, 3 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 26.03.2025 у справі № 729/559/21 зазначив, що нікчемний правочин (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio - «з початку»), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure - «по закону», «у силу закону»).

Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх.

Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio - «на підставі своєї посади»), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (аналогічний висновок містять постанови, зокрема, від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц, від 31.05.2023 у справі № 635/5911/18). При цьому наслідки нікчемності правочину наступають для сторін також у силу вимог закону і суд може їх застосувати з власної ініціативи, що врегульовано частиною 5 статті 216 Цивільного кодексу України.

У постанові від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає про нікчемність укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання поворотної фінансової допомоги № 7, що виключає можливість задоволення позову про стягнення заборгованості саме за цим договором, оскільки, як вже зазначалось, нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто не зумовлює переходу та набуття прав ні для ПП «Добробут Н», ні для ДП «Степове».

Колегія суддів відхиляє доводи ДП «Степове» про те, що воно у будь-якому разі зобов`язано повернути грошові кошти, оскільки в межах цієї справи позов заявлено саме з підстав неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором, який, як встановлено судом, є нікчемним.

За змістом положень статей 14, 269 ГПК передбачено обов`язок господарського суду при здійсненні правосуддя керуватися принципом диспозитивності, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет і підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

В матеріалах справи відсутні будь-які заяви позивача, подані ним в суді першої інстанції до закінчення підготовчого засідання, про зміну підстав позову.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що зміст позову вказує на те, що позивач обґрунтував свої позовні вимоги виключно неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для задоволення саме такого позову.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2024 у даній справі скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2024 у справі № 915/1619/23 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Добробут Н» на користь Миколаївської обласної прокуратури 65651,46 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повна постанова складена 04.07.2025.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Л.В. Поліщук

А.І. Ярош