РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2025Справа № 910/16870/23 (761/26896/22)
За позовом ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків, за час затримки видачі трудової книжки, стягнення компенсації втрати частини доходів, стягнення вихідної допомоги, стягнення моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії

в межах справи № 910/16870/23

Суддя Івченко А.М.

Представники: не викликалися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 (під час розгляду справи змінила прізвище на ОСОБА_2 у зв`язку з реєстрацією шлюбу) до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі - МАУ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків, за час затримки видачі трудової книжки, стягнення компенсації втрати частини доходів, стягнення вихідної допомоги, стягнення моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у період з 28 січня 2014 року по 2 вересня 2022 року вона працювала у відповідача. 2 вересня 2022 року вона звільнилася за власним бажанням, проте відповідачем, як роботодавцем у супереч вимог Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) не було повернуто їй трудову книжку та не було здійснено остаточного розрахунку у визначені законом строк.

У зв`язку із порушенням відповідачем норм КЗпП України які регулюють правовідносини між працівником та роботодавцем під час звільнення працівників, позивачка просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 33105,04 грн; зобов`язати відповідача повернути трудову книжку та стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки з 31 жовтня 2022 року по дату її повернення, на 01 грудня 2022 року в розмірі 18571,12 грн; стягнути з відповідача компенсацію втрати частини грошових доходів (індексу інфляції) у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати у розмірі 2886,43 грн стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі 153600,0 грн; стягнути з відповідача одноразову вихідну допомогу у розмірі 25030,71 грн; стягнути з відповідача моральну шкоду 9500,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників процесу.

08 травня 2023 року подано відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог зазначивши, що затримка по виплаті заробітної плати та видачі трудової відбулось із порушенням строків у зв`язку із об`єктивними обставинами - військовою агресією російської федерації проти України, що призвело до запровадження змін до організаційно-виробничих процесів відповідача. Також відповідач зазначає, що заборгованість по виплаті належних позивачу сум станом на дату подання відзиву є погашеною. Незважаючи на наявні обставини непереборної сили відповідач за можливості здійснює всі необхідні дії та розрахунки з працівниками, які звільняються. Крім того відповідач зазначає, що наказом № 11від 30 березня 2022 року з 01 квітня 2022 року на період дії воєнного стану було зупинено дію окремих пунктів Колективного договору, в тому числі п. п. 3.3.3, 3.3.4 на які позивачка посилається, як на підставу позовних вимог щодо стягнення вихідної допомоги.

До того ж відповідач наголошує, що затримка у видачі позивачці трудової книжки після її звільнення відбулася не з вини відповідача, а з вини позивачки, яка не з`явилася до відділу кадрів та не отримала свою трудову книжку, при цьому в подальшому позивачка надіслала на адресу відповідача лист з проханням надіслати їй трудову книжку.

Також відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, зазначаючи, що така вимога є безпідставною та необґрунтованою.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В мотивувальній частині вищезазначеного рішення зазначено, що несвоєчасний розрахунок відповідача із позивачем, як звільненим працівником відбувся не з вини відповідача, а внаслідок форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових доходів (індексу інфляції) у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, вихідної допомоги у розмірі згідно з п. п. 3.3.3, 3.3.4 Колективного договору не підлягають задоволенню.

Крім того судом зазначено, що трудова книжка позивача не була нею отримана в день звільнення внаслідок її дій, а не з вини відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначив про відсутність правових підстав для задоволення такої вимоги, оскільки не встановлено протиправності дій відповідача, як роботодавця по відношенню до позивача, як працівника.

Не погоджуючись із рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року позивачкою подано апеляційну скаргу в якій вона просила скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання повернути трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 5 березня 2024 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, стягнення компенсації втрати частини доходів, стягнення вихідної допомоги, стягнення моральної шкоди - закрито. Матеріали справи № 761/26896/22 передано до Господарського суду міста Києва, у провадженні якого перебуває справа № 910/16870/23 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» - для розгляду.

Скасовуючи рішення Шевченківського районного суду міста Києва апеляційний суд зазначив, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.03.2024 справу № 761/26896/22 передано судді Івченко А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); роз`яснено учасникам справи, що відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву; запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження надати суду: - відзив на позов, складений з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на чинне законодавство та докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, якщо такі докази не надані позивачем; - докази направлення відзиву позивачам; запропоновано позивачам у строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов надати суду відповідь на відзив на позов, а також докази направлення відповіді на відзив відповідачу; визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України). При цьому, якщо докази не можуть бути подані разом з відзивом з об`єктивних причин, відповідач повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 3, 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України); зобов`язано сторін негайно повідомити суд у разі сплати (часткової) відповідачем заборгованості, яка є предметом даного спору.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У період з 28 січня 2014 року по 02 вересня 2022 року ОСОБА_2 знаходилась у трудових відносинах з МАУ.

Наказом №815/п від 31.08.2023 звільнено ОСОБА_2 , провідного менеджера з ціноутворення відділу ціноутворення, 02 вересня 2022 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказує, що у період з 28 січня 2014 року по 02 вересня 2022 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем, разом з тим після припинення трудових відносин відповідачем не було здійснено розрахунок із нею як це визначеного нормами трудового законодавства.

До матеріалів справи долучено копію розрахункового листа за серпень 2022 в якому зазначено, що борг підприємства станом на вересень 2022 року складає 82516,48 грн без вирахування податків.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що заборгованість відповідача перед позивачем у вигляді компенсації за невикористану відпустку у розмірі 65600,60 грн була погашена 31 жовтня 2022 року.

Позивачка вказує, що в порушення норм ст. 116 Кодексу Законів про працю України відповідач не здійснив своєчасну виплату грошової компенсації за невикористану відпустку у розмірі 65600,60 грн, у зв`язку з чим вона просить стягнути відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з 02.09.2022 по 31.10.2022) що за розрахунками позивача складає 33105,04 грн та інфляційні втрати нараховані на суму компенсації за невикористану відпустку, яка нарахована за вересень та жовтень 2022 року та за розрахунками позивача складає 2886,43 грн.

Також у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки на підставі ст. 235 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки у сумі 18571,12 грн, яка нарахована за період з 31.10.2022 по 01.12.2022.

Посилаючись на положення Колективного договору позивач зазначає, що він має право на отримання одноразової вихідної допомоги в розмірі 153600 грн відповідно до п. 3.3.3 та 25030 грн відповідно до п. 3.3.4 вищезазначеного Колективного договору.

Крім того посилаючись на положення статті 237-1 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача 9500 грн.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що станом на 2 вересня 2022 року ним не було здійснено остаточного розрахунку із позивачем, зокрема не виплачено компенсацію за невикористану відпустку, дана заборгованість була погашена відповідачем 31 жовтня 2022 року, тобто з порушення строків.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 33105,04 грн, яка нарахована за період з 02.09.2022 по 31.10.2022 та складає 41 робочих днів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Посилання відповідача на положення Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" та на військову агресію рф проти України, як на обставину що звільняє його від відповідальності за порушення зобов`язання щодо здійснення виплат передбачених ст. 116 КЗпП України, судом відхиляються, оскільки саме по собі посилання на ч. 3 статті 10 вищезазначеного закону не може слугувати такою підставою.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Разом з тим посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-71 не є тим доказом, що підтверджує наявність причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією рф проти України та відсутністю можливості у відповідача виконати зобов`язання перед позивачем.

Таким чином за існуючих на дату подання позовної заяви обставин позивач мав право звернутись до суду із позовом про стягненням суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яка за його розрахунками складає 33105,04 грн та розрахована за формулою 41х807,44 грн, де 41 - кількість робочих днів, а 807,44 грн - середньоденний розмір заробітної плати.

До позовної заяви позивачкою додано розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені який обраховано шляхом ділення суми отриманої заробітної плати за березень та січень 2022 року на кількість робочих днів (а.с. 7).

Суд критично відносить до наданого позивачем розрахунку суми середньої заробітної плати, оскільки використання даних щодо заробітної плати за березень та січень 2022 року суперечить суперечить вимогам закону, а використання суми середньоденної заробітної плати у розмірі 807,44 є хибним.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (надалі по тексту - Порядок № 100).

Згідно абзацу 4 п. 2 Порядку № 100 в даному випадку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абзаців 1,4 п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, для визначення суми середньої заробітної плати позивач мав використовувати дані по нарахованій заробітній платі за останні два місяці роботи, тобто за лютий та березень 2022 року, а не за січень та березень 2022 року, як це було зроблено ним позивачем, крім того позивачем допущено арифметичні помилки під час обрахування кількості робочих днів за які підлягає стягнення компенсації.

Здійснивши власний розрахунок, судом встановлено, що сума яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені складає 25171,46 грн.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню в розмірі 25171,46 грн.

Позовні вимоги про стягнення компенсаційних нарахувань інфляційних втрат внаслідок несвоєчасної виплати компенсації за невикористану відпустку підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) ( стаття 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Конституційний Суд України у рішенні 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Оскільки складовою заробітної плати також є компенсація за невикористану відпустку, заборгованість з виплати якої виникла з 2 вересня 2022 року та не погашена до 31 жовтня 2022, компенсація інфляційних втрат внаслідок несвоєчасної виплати позивачці компенсації за невикористану відпустку підлягає до стягнення в розмірі, обчисленому на підставі офіційно опублікованих за даними Державного Комітету статистики України індексів інфляції.

Здійснивши власний розрахунок, судом встановлено, що сума яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 2917,56 грн.

Суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог у зв`язку з чим, суд зазначає, що позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 2886,43 грн підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення вихідної допомоги у розмірі 153600 грн на підставі п. 3.3.3 Колективного договору та вихідної допомоги у розмірі 25030,71 грн згідно з п. 3.3.4 Колективного договору суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Наказом відповідача № 11 від 30 березня 2022 року «Про встановлення системи оплати праці на період дії воєнного стану» з 01 квітня 2022 року та на період дії воєнного стану зупиненено дію ряду пунктів Колективного договору ПрАТ Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на 2017-2019 роки та Додатків 1-8 до нього, положення про систему доплат та надбавок працівникам дирекції обслуговування на борту, затвердженого наказом відповідача від 23 грудня 2015р. № 229, в тому числі п.п. 3.3.3, 3.3.4 Колективного договору.

Таким чином вимоги позивачки про стягнення вихідної допомоги на підставі пунктів 3.3.3 та 3.3.4 Колективного договору є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки (з 31.10.2022 по 01.12.2022) в розмірі 18571,12 грн, суд зазначає наступне.

Посилення позивачки на статтю 235 КЗпП є безпідставним, оскільки основний закон про працю в редакції станом на момент виникнення спірних відносин не містить жодних правових підстав для стягнення з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про повернення трудовою книжки, суд зазначає що відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний видати працівникові трудову книжку в день звільнення. Оскільки цього зроблено не було, вимога позивача є законною та підлягає задоволенню.

Дослідивши всі матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 9500 грн.

Так, позивач зазначає, що внаслідок зазначених дій відповідача вона не отримувала заробітну плату впродовж 6 місяців у зв`язку з чим була змушена звільнитись. Крім того відповідачем не здійснювався повний розрахунок після звільнення впродовж 2 місяці, у зв`язку з чим позивачка зазнала моральних страждань, втратила нормальні життєві зв`язки, стикнулась з проблемами втрати фізичного та психологічного здоров`я, була змушена економити на харчах та одязі.

Крім того позивачка зазначає, що фактично вона зазнала булінгу з боку відповідача, коли неодноразові звернення до відповідача ігнорувались та залишались без відповіді, однак з боку повноважних осіб відповідача позивачу надходили телефонні дзвінки, в яких наполеглево пояснювали, що позивачка не має права вимагати виплат та її вимоги є аморальними та наносять шкоду іншим працюючим співробітникам.

Також позивачка вказує, що у зв`язку з порушенням її законного права з боку відповідача на заробітну плату, зазнала приниження честі та гідності, втрат

Престижу та ділової репутації серед співробітників, знайомих, друзів та родичів, була позбавлена можливості отримати роботу у зв`язку з відсутністю трудової книжки.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (абзац перший частини третьої статті 23 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий вказаної частини).

Особа, яка звертається до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, повинна довести факт спричинення їй немайнової шкоди.

Позивачка не довела належними доказами, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Зазначення загальних словосполучень які характеризують глибину людських страждань не можуть сприйматись судом як доказ завдання позивачу моральних страждань та як підстава для стягнення моральної шкоди. Позивачкою не надано жодних доказів щодо принизливого спілкування з боку уповноважених осіб відповідача, що ставить під сумнів її твердження про наявність ознак булінгу з боку відповідача. Також сумнівними є твердження позивачки про неможливість працевлаштування у зв`язку із відсутність трудової книжки, оскільки дане тверджень є суперечливим по відношенню до діючих норм трудового законодавства.

За усталеною судовою практикою під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи встановлені обставини недоведення позивачкою причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача та наявністю моральної шкоди, про яку стверджує позивачка, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73-74, 234 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (, 01034, м. Київ, вул. Лисенка, 4) на користь ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість з компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати в розмірі 2886 (дві тисячі вісімсот вісімдесят шість) грн 43 коп., середній заробіток за час затримки у розрахунку в розмірі 25171 (двадцять п`ять тисяч сто сімдесят одна) грн 46 коп. (сума зазначена без вирахування податків та обов`язкових платежів) та судовий збір в розмірі 434 (чотириста тридцять чотири) грн 65 коп.

3. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (, 01034, м. Київ, вул. Лисенка, 4) повернути ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) трудову книжку.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. Копію рішення направити учасникам провадження у справі про банкрутство.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 02.07.2025

Суддя А.М. Івченко