ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2025 р. Справа № 914/2372/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача): Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:

від стягувача не з`явився

від боржника (скаржника) Кремса Б.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Львівський державний завод Лорта від 10 квітня 2025 року

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 квітня 2025 року (суддя Березяк Н.Є.)

про роз`яснення ухвали Господарського суду Львівської області від 16 березня 2020 року

у справі № 914/2372/19

за позовом Державного підприємства Науково-виробничий комплекс Фотоприлад, м. Черкаси

до відповідача Державного підприємства Львівський державний завод Лорта, м. Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 5 822 027,32 грн

встановив:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08 квітня 2025 року у справі № 914/2372/19 задоволено заяву ДП Львівський державний завод Лорта про роз`яснення ухвали Господарського суду Львівської області від 16.03.2020 року у справі № 914/2372/19. Судом роз`яснено в межах поданої заяви, що відповідно до статті 193 ГПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, боржник ДП Львівський державний завод Лорта звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду Львівської області від 08 квітня 2025 року у справі № 914/2372/19, виклавши резолютивну частину в новій редакції. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не дав відповіді на ключове запитання, за вирішенням якого він звертався до суду, не усунув двозначне розуміння сторін щодо змісту судового рішення, зокрема можливості пред`явлення ухвали суду як виконавчого документу до органу Державної виконавчої служби у разі порушення пункту 5 Мирової угоди з урахування положень пунктів 4, 14 затвердженої мирової угоди, натомість судом першої інстанції у резолютивній частині лише процитовано положення статті 193 ГПК України.

12 травня 2025 року від стягувача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд поновити пропущений процесуальний строк на подання відзиву, посилаючись на перебування представника у відпустці з 21.04 по 04.05.2025, проте, на підтвердження цього не подав суду жодних доказів, у звязку з чим, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку на подання відзиву.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12 травня 2025 року апеляційну скаргу призначено до розгляду в межах розумного строку на 02 червня 2025 року.

Ухвалою суду від 02 червня 2025 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 30 червня 2025 року.

Представник боржника (апелянта) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив такі задоволити в повному обсязі.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Оскільки явка представника стягувача в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника боржника, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на розгляді Господарського суду Львівської області перебувала справа № 914/2372/19 за позовом Державного підприємства Науково-виробничий комплекс Фотоприлад до відповідача Державного підприємства Львівський державний завод Лорта про стягнення заборгованості в розмірі 5 822 027,32 грн.

Ухвалою суду від 16.03.2020 затверджено мирову угоду у справі № 914/2372/19 та закрито провадження у справі.

03.04.2025 від представника відповідача надійшла заява про роз`яснення ухвали Господарського суду Львівської області від 16.03.2020 у справі № 914/2372/19.

Заява обґрунтована тим, що на стадії виконання судового рішення у сторін виникло різне тлумачення змісту судового рішення, зокрема випадків пред`явлення ухвали суду як виконавчого документу до органу Державної виконавчої служби. Так, у резолютивній частині вказано «Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом». Натомість пунктом 14 Мирової угоди визначено «У разі несплати Відповідачем сум боргу у порядку п. 4 цієї Мирової угоди Позивач має право направити ухвалу суду про затвердження цієї Мирової угоди до виконавчої служби для виконання шляхом стягнення з Відповідача платежів за цією Мировою угодою, про що Позивач вказує у заяві про відкриття виконавчого провадження». Згідно із змістом мирової угоди зобов`язання відповідача, визначені і іншим пунктом, зокрема 5, відтак, на думку заявника, позивач звузив обсяг випадків, коли ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути направлена до органу виконавчої служби для виконання. Зазначає, що така можливість наявна, лише у разі порушення пункту 4, а не 5 чи будь-якого іншого пункту мирової угоди.

02.07.2021 року постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрите виконавче провадження № 65952278 на підставі заяви Державного підприємства науково-виробничий комплекс «Фотоприлад» про примусове виконання ухвали.

Станом на час подання заяви про роз`яснення ухвали постанова про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не виносилася, докази виконання ухвали суду відсутні.

Відповідно до ст.245 ГПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення.

Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Виходячи із змісту статті 245 ГПК України роз`яснення судового рішення це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання.

Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Колегією суддів встановлено, що заявлена вимога боржника стосується роз`яснення щодо примусового виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 16 березня 2020 року, якою затверджено мирову угоду, а саме: щодо виконання п.5 мирової угоди.

Згідно з умовами п.5 затвердженої судом мирової угоди: відповідач гарантує, що сплачує штрафні санкції у розмірі 2 179 729,23 грн (два мільйона сто сімдесят дев`ять тисяч сімсот двадцять дев`ять тисяч грн. 23 коп.), а саме: 338 552,47 грн - інфляційне збільшення, 1 701 340,55 грн - пеня, 139 836,21 грн - 3% річних та 43 665,21 грн - судовий збір, упродовж 12 місяців 2021 року щомісячно згідно з графіком на умовах розстрочки.

Відповідно до ст.193 ГПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Отже у випадку невиконання боржником зобов`язань, визначених умовами затвердженої судом мирової угоди, в тому числі і передбачених в п.5 мирової угоди, така ухвала, як виконавчий документ може бути подана для її примусового виконання (в тому числі і п.5 мирової угоди) в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Колегія суддів відхиляє посилання боржника на те, що умовами мирової угоди обмежено випадки, за яких стягувач має право звернутися до органів виконавчої служби, оскільки ухвала суду про затвердження мирової угоди в цілому є виконавчим документом та у випадку її невиконання така може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень і вказане право стягувача не може бути обмежене.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

При цьому, держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України", "Горнсбі проти Греції").

У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про роз`яснення чи відмову у роз`ясненні судового рішення (п.20).

Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Слід зазначити, що скаржниками не доведено, а апеляційним судом не встановлено наявності підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про роз`яснення ухвали суду, відтак, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Судовий збір, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.245, 255, 270, 271, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 квітня 2025 року у справі № 914/2372/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства Львівський державний завод Лорта без задоволення.

Матеріали справи № 914/2372/19 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку, у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 04 липня 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.