ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/4059/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтопсервіс" (61017, м. Харків, вул. Пащенківська, 15, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Авто-Сервіс" (61058, м. Харків, вул. Леся Курбаса, 12, оф. 401, )
про стягнення 1 759 962,19грн
за участю учасників справи:

позивача - Макаренко О.А.

відповідача - Некрасов О.С.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму неповерненої передплати в розмірі 1 253 940,00грн, збитки від інфляції у розмірі 52 102,76грн, 3% річних в розмірі 20 350,83грн, пеню в розмірі 182 780,60грн, штраф у розмірі 250 788,00грн. Судові витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 30 000,00грн позивач просить суд покласти на відповідача. Докази понесення витрат професійну правничу допомогу будуть надані позивачем під час розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору перевезення вантажу та додаткової угоди до нього від 01.03.2024 в частині зобов`язання відповідача повернути суму попередньої оплати, здійсненої позивачем за договором № 231226-ПБС/СТС перевезення вантажу від 26.12.2023, з посиланням на норми Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 19.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, почато у справі підготовче провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Як зазначає відповідач, власник ТОВ "Спец-Авто-Сервіс" ОСОБА_1 не надавав жодних погоджень на укладення спірного договору, будь-яких додаткових угод до нього та в подальшому не схвалював такого правочину. Договір № 231226-ПБС/СТС від 26.12.2023 та додаткова угода до нього були укладені неуповноваженою особою Головахіним А.В. поза періодом його перебування на посаді директора ТОВ "Спец-Авто-Сервіс" "заднім числом", жодного дозволу на підписання договору та додаткової угоди до нього ОСОБА_2 видано не було, правочин у подальшому не був схвалений загальними зборами ТОВ "Спец-Авто-Сервіс". Також відповідач посилається на те, що призначення платежу у платіжних інструкціях, а саме: "оплата за роботу спецтехніки згідно договору № 231226-ПБС/СТС від 26.12.2023" не відповідає характеру послуг, визначених договором, адже його предметом є надання послуг перевезення вантажу, а не робота спецтехніки.

Позивач у відповіді на відзив, не погоджуючись із запереченнями відповідача посилається на те, що відповідач демонструє суперечливу та недобросовісну поведінку, заявляючи про те, що у відповідача було відсутнє волевиявлення на укладення спірного правочину. Прийняття відповідачем оплати за платіжними інструкціями: № 22 від 15.02.2024, № 23 від 15.02.2024, № 24 від 16.02.2024, № 26 від 19.02.2024, де у призначенні платежу було зазначено договір № 231226-ПБС/СТС від 26.12.2023 свідчить і про вчинення правочину, і про схвалення правочину органом управління товариством.

Як зазначає позивач, він, укладаючи договір № 231226-ПБС/СТС, розраховував на правдивість запевнень відповідача щодо наявності у особи, яка з боку відповідача підписала цей договір та вказана в преамбулі, необхідних повноважень та, що ця особа не має обмежень прав по підписанню і виконанню договору, що також знайшло своє відображення і у п.6.10 спірного договору. З боку відповідача договір було підписано керівником А.В. Головахіним, який, що також не заперечує відповідач, до 01.08.2024 був директором ТОВ "Спец-Авто-Сервіс". Що стосується заперечень відповідача щодо ненадання власником ТОВ "Спец-Авто-Сервіс" ОСОБА_1 погоджень на укладення вказаного спірного правочину, будь-яких додаткових угод до нього та несхвалення в подальшому такого правочину, позивач зазначає, що будь-яких обмежень чи застережень для директора товариства відповідача для укладення договорів, зокрема з урахуванням їх ціни чи умов, положення Статуту ТОВ "Спец-Авто-Сервіс" не містять.

Відповідачем не доведено, що спірні правовідносини підпадають під дію ч.ч.1 - 3 ст.44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", оскільки ним не доведено того факту, який конкретно розмір вартості майна, робіт або послуг був саме на момент вчинення правочину.

Також позивач наголошує на тому, що відповідач сам факт отримання грошових коштів не заперечує, крім того наявність факту заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 1 253 940,00грн саме згідно договору № 231226-ПБС/СТС від 26.12.2023 відображено у бухгалтерському обліку товариства відповідача.

Щодо доводів відповідача про те, що призначення платежу не відповідає характеру послуг, визначених договором, адже його предметом є надання послуг перевезення вантажу, а не робота спецтехніки, позивач зазначає, що з умов договору вбачається, що для перевезення вантажу мають застосовуватись не звичайні транспортні засоби, а спеціалізована для такого виду вантажу техніка.

Відповідач у додаткових поясненнях щодо нарахування штрафних санкцій за договором перевезення вантажу вважає вимоги позивача про стягнення пені, штрафу, 3% річних та збитків від інфляції безпідставними та розглядаються відповідачем виключно як спосіб отримання додаткових доходів від ТОВ "Спец-Авто-Сервіс". Як зазначає відповідач, умова про застосування штрафних санкцій за невиконання умов договору містилась лише в додатковій угоді до договору, укладеній пізніше від основного зобов`язання, що також на його переконання свідчить про бажання позивача отримати додаткові кошти від відповідача.

З огляду на викладене, відповідач повідомляє суд, що на його думку позовні вимоги не підлягають задоволенню, проте, з посиланням на ст.233 Господарського кодексу України, у випадку якщо суд дійде до висновків про наявність підстав для стягнення коштів просить зменшити розмір всіх донарахувань, які просить стягнути позивач до 0,00грн.

В судовому засіданні 23.01.2025 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.02.2025 о 15:00год.

Проте, розгляд справи по суті 06.02.2025 розпочато не було, у зв`язку із надходженням до суду клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

06.02.2025 провадження по справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 922/4425/24, про що постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 12.05.2025 провадження у справі № 922/4059/24 поновлено, розгляд справи по суті в судовому засіданні призначено на 19.06.2025 о 09:30.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечує повністю з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях, просить суд в задоволенні позову відмовити.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд встановив наступне.

26.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецтопсервіс" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спец-Авто-Сервіс" (відповідач) укладено договір № 231226-ПБС/СТС перевезення вантажу (далі договір), відповідно до умов якого позивач доручив, а відповідач прийняв на себе зобов`язання по виконанню транспортних послуг по перевезенню вантажів (бетоновані вироби, сипучі матеріали) власним або орендованим транспортом на умовах визначених договором.

За умовами п.1.2 договору транспортні послуги включають в себе: приймання вантажу в пункті відправлення; збереження та доставка вантажу, ввіреного йому позивачем в пункт призначення; видача вантажу уповноваженій особі (вантажоотримувачу).

Транспортні послуги виконуються на підставі письмових заявок позивача (п.2.1 договору).

Порядок розрахунків та вартість послуг погоджена сторонами у розділі 3 договору, а саме п.3.1.1 - вартість послуги перевезення узгоджується сторонами та складає відстань від 30 до 70 км - 3,00 за т/км грн, відстань від 71до 140 км - 2,80 за т/км грн.

У п.3.2 договору сторони дійшли згоди, що оплата позивачем за надані відповідачем транспортні послуги здійснюється на умовах 100% попередньої оплати, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача.

На виконання умов договору позивач здійснив попередню оплату в загальному розмірі 1 253 940,00грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 22 від 15.02.2024 на суму 395 620,00грн, № 23 від 15.02.2024 на суму 367 860,00грн, № 24 від 16.02.2024 на суму 370 460,00грн та № 26 від 19.02.2024 на суму 120 000,00грн., в яких у призначенні платежу чітко зазначений договір № 231226-ПБС/СТС від 26.12.2023.

01.03.2024 між сторонами укладено додаткову угоду до договору № 231226-ПБС/СТС перевезення вантажу від 23.12.2023, за умовами якої сторони підтвердили, що заявки на здійснення перевезень за договором від позивача відповідачу не надходили, послуги відповідачем не надавались, при цьому останній отримав від позивача передоплату за договором № 231226-ПБС/СТС перевезення вантажу від 26.12.2023 в сумі 1 253 940,00грн. (п. 1 додаткової угоди). Сторони дійшли згоди розірвати договір № 231226-ПБС/СТС перевезення вантажу від 26.12.2023 з 01.03.2024, відповідач зобов`язався повернути позивачу отриману за договором передоплату протягом 10 календарних днів з моменту підписання цієї додаткової угоди (п.2 додаткової угоди).

Відповідно до п.3 додаткової угоди відповідач взяв на себе зобов`язання у разі порушення строку повернення грошових коштів, зазначених у п.2 цієї додаткової угоди, сплатити позивачу:

- пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення повернення грошових коштів від суми заборгованості. Пеня нараховується протягом всього строку існування заборгованості;

- за прострочення строку повернення грошових коштів більше ніж на 30 календарних днів, додатково сплатити штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

31.07.2024 між сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків за період 26.12.2023 - 31.07.2024 за договором № 231226-ПБС/СТС від 26.12.2023, підписанням якого відповідач також підтвердив факт існування заборгованості за спірним договором.

Зобов`язання за договором та додатковою угодою по поверненню попередньої оплати в розмірі 1 253 940,00грн відповідачем не виконано, кошти позивачу повернуто не було.

Оскільки відповідач попередню оплату в розмірі 1 253 940,00грн у строк, визначений додатковою угодою не повернув, позивач на цю суму здійснив нарахування 3% річних, збитків від інфляції, штраф у розмірі 20% від суми заборгованості та пеню.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.03.2025 у справі № 922/4425/24, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2025, в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Авто-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтопсервіс" про визнання недійсним договору перевезення вантажу № 231226-ПБС/СТС від 26.12.2023 та додаткової угоди до нього від 01.03.2024 відмовлено.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 ст.202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст.ст.627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Встановлюючи факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань у погоджений у додатковій угоді строк щодо повернення попередньої оплати, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже було встановлено судом, відповідач зобов`язався повернути позивачу отриману передоплату протягом 10 календарних днів з моменту підписання цієї додаткової угоди.

За таких обставин, оскільки додаткова угода між сторонами підписана 01.03.2024, відповідач повинен був повернути попередню оплату до 11.03.2024 включно, чого останнім зроблено не було.

За приписами ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за додатковою угодою до договору перевезення вантажу № 231226-ПБС/СТС від 26.12.2023 не виконав, в порушення п.2 додаткової угоди попередню оплату не повернув.

Даний факт відповідачем не заперечується, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч.2 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявними у матеріалах справи доказами доведено укладення між сторонами договору перевезення, перерахування позивачем на користь відповідача попередньої оплати за цим договором в сумі 1 253 940,00грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій, укладення між сторонами додаткової угоди до договору перевезення про розірвання договору перевезення та повернення попередньої оплати та невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання щодо повернення попередньої оплати у строк, визначений додатковою угодою до цього договору.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що хоча ним і було отримано грошові кошти від позивача, проте призначення платежу у платіжних інструкціях, а саме: "оплата за роботу спецтехніки згідно договору № 231226-ПБС/СТС від 26.12.2023", не відповідає характеру послуг, визначених договором, адже його предметом є надання послуг перевезення вантажу, а не робота спецтехніки, і ці грошові кошти отримано відповідачем саме за роботу спецтехніки, а не за послуги перевезення вантажу.

Суд не приймає дані заперечення, оскільки як вбачається з платіжних інструкцій № 22, № 23 від 15.02.2024, № 24 від 16.02.2024, № 26 від 19.02.2024, наявних в матеріалах справи, позивач здійснив попередню оплату саме за договором № 231226-ПБС/СТС від 26.12.2023.

Що стосується призначення платежу "оплата за роботу спецтехніки", то виходячи із предмету договору (у відповідності до п.1.1 договору замовник доручає, а перевізник приймає на себе зобов`язання по виконанню транспортних послуг по перевезенню вантажів (бетоновані вироби, сипучі матеріали), ймовірним є висновок про перевезення бетонованих виробів та сипучих матеріалів, що може вимагати залучення спеціалізованого транспорту (спецтехніки).

Крім того, суд вважає за необхідне підкреслити, що в призначені платежу був чітко вказаний саме спірний договір.

Також, суд звертає увагу на те, що у відповідності до вищенаведених оплат, між сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків за договором. Суд враховує той факт, що сам по собі акт звірки не є належним доказом проведення господарських операцій. Однак, у даному конкретному випадку, акт звірки відображає проведені зарахування коштів від позивача до відповідача за договором, тобто відомості з акта звірки підтверджуються платіжними інструкціями, що у сукупності із іншими доказами також свідчить про наявність господарських операцій між сторонами за договором.

Посилання відповідача на те, що сторонами не погоджувалися заявки на надання послуг у відповідності до п. 2.1 договору (умова щодо порядку виконання послуг за договором), не спростовує факту отримання відповідачем коштів від позивача саме за спірним договором.

За умовами п.3.2 договору сторони погодили, що оплата замовником за надані перевізником послуги здійснюється на умовах 100% попередньої оплати, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок перевізника. У п.3.1 договору сторони погодили вартість послуги перевезення.

Що стосується посилання відповідача на те, що власник ТОВ "Спец-Авто-Сервіс" ОСОБА_1 не надавав жодних погоджень на укладення спірного договору, будь-яких додаткових угод до нього та в подальшому не схвалював такого правочину, а договір № 231226-ПБС/СТС від 26.12.2023 та додаткова угода до нього укладені неуповноваженою особою Головахіним А.В., та цей правочин у подальшому не був схвалений загальними зборами ТОВ "Спец-Авто-Сервіс", суд зазначає, що вказані обставини були підставою позову ТОВ "Спец-Авто-Сервіс" у справі № 922/4425/24 про визнання недійсним договору перевезення вантажу № 231226-ПБС/СТС від 26.12.2023 та додаткової угоди до нього від 01.03.2024.

Як вже було встановлено вище, рішенням Господарського суду Харківської області від 17.03.2025 у справі № 922/4425/24, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2025, в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Авто-Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтопсервіс" про визнання недійсним договору перевезення вантажу № 231226-ПБС/СТС від 26.12.2023 та додаткової угоди до нього від 01.03.2024 відмовлено та підтверджено реальне укладання вищезазначених договору та додаткової угоди до нього.

За приписами ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, виходячи із презумпції правомірності правочину та враховуючи те, що позовні вимоги в частині стягнення попередньої оплати в розмірі 1 253 940,00грн підтверджені належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми заборгованості, обов`язок відповідача повернути позивачу попередню оплату погоджений сторонами у п.2 додаткової угоди до договору перевезення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Внаслідок порушення відповідачем строку повернення грошових коштів більше ніж на 30 календарних днів, позивач також заявив до стягнення з відповідача штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості, що складає 250 788,00грн (1 253 940,00грн х 20%), а також пеню в розмірі 182 780,60грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойка (пеня, штраф) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3 додаткової угоди відповідач взяв на себе зобов`язання у разі порушення строку повернення грошових коштів, зазначених у п.2 цієї додаткової угоди, сплатити позивачу:

- пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення повернення грошових коштів від суми заборгованості. Пеня нараховується протягом всього строку існування заборгованості;

- за прострочення строку повернення грошових коштів більше ніж на 30 календарних днів, додатково сплатити штраф у розмірі 20% від суми заборгованості.

Як встановлено судом вище, строк прострочення повернення попередньої оплати розпочався 12.03.2024 та значно перевищує порушення терміну повернення передоплати понад 30 календарних днів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 250 788,00грн за порушення відповідачем строку повернення передоплати понад 30 календарних днів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В силу приписів ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами п.3 додаткової угоди до договору нарахування пені здійснюється протягом всього строку існування заборгованості.

Таким чином, сторонами погоджено більш тривалий період нарахування пені, ніж передбачений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України

Перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені, суд встановив, що відповідний розрахунок позивачем здійснено арифметично правильно, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 182 780,60грн за період з 12.03.2024 по 25.09.2024 є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як зазначає відповідач, умова про застосування штрафних санкцій за невиконання умов договору містилась лише в додатковій угоді до договору, укладеній пізніше від основного зобов`язання, що також на його переконання свідчить про бажання позивача отримати додаткові кошти від відповідача.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Приписами ч.1 ст.216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ч.2 ст.217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких, відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України віднесено штраф та пеню, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ч.4 ст.231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 2 та ч.3 ст.6 та ст.627 Цивільного кодексу України передбачено право сторін врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до укладеної між сторонами додаткової угоди до договору перевезення, відповідач взяв на себе зобов`язання разом із поверненням попередньої оплати в розмірі 1 253 940,00грн, яка утворилась у відповідача за договором № 231226-ПБС/СТС перевезення вантажу від 23.12.2023, здійснити оплату штрафу, що складає 20% від суми заборгованості та пеню у разі порушення відповідачем строку повернення грошових коштів.

Таким чином, враховуючи принцип свободи договору, сторонами було самостійно визначено строк повернення попередньої оплати, який утворився за договором № 231226-ПБС/СТС перевезення вантажу від 23.12.2023, а також розмір штрафу та пені, який відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити у разі порушення відповідачем строку повернення грошових коштів.

Суд зазначає, що укладаючи додаткову угоду до договору перевезення, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо її виконання, однак відповідач, покладений на нього обов`язок щодо повернення попередньої оплати у встановлений додатковою угодою до договору перевезення строк не виконав.

Із змісту додаткової угоди до договору № 231226-ПБС/СТС перевезення вантажу від 23.12.2023 судом вбачається, що відповідач визнав наявність у нього кредиторської заборгованості перед позивачем за цим договором шляхом повернення попередньої оплати протягом 10 календарних днів з моменту підписання цієї додаткової угоди та взяв на себе зобов`язання сплатити позивачу 20% штрафу та пеню від суми заборгованості у разі порушення строків повернення грошових коштів, ця умова узгоджена сторонами за результатом їх вільного волевиявлення, додаткова угода від 01.03.2024, як і договір № 231226-ПБС/СТС перевезення вантажу від 23.12.2023, в судовому порядку недійсними не визнані, що підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 17.03.2025 у справі № 922/4425/24, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2025, та на час прийняття судом рішення у даній справі є дійсними.

Що стосується посилання відповідача на те, що нарахування штрафу та пені є бажанням позивача отримати додаткові кошти від відповідача, суд зазначає, що відповідач укладаючи додаткову угоду до договору перевезення погодився з тим, що до складу заборгованості за спірною додатковою угодою, включаються суми попередньої оплати та неустойки (штрафу, пені), а тому заперечення відповідача в цій частині є безпідставними та такими, що судом не приймаються.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 20 350,83грн, нарахованих позивачем за період з 12.03.2024 по 25.09.2024 та збитки від інфляції в розмірі 52 102,76грн за період з березня 2024 по серпень 2024 року, суд керується наступним.

Частиною 1 ст.625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних та збитків від інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відтак, оскільки відповідач не повернув попередню оплату у строки, визначені додатковою угодою до договору перевезення, у зв`язку з чим у позивача з 12.03.2024 виникло право вимагати стягнення 3% річних та збитків від інфляції, нарахованих на суму авансу.

Перевіривши правомірність нарахування 3% річних в розмірі 20 350,83грн, нарахованих позивачем за період з 12.03.2024 по 25.09.2024 та збитки від інфляції в розмірі 52 102,76грн за період з березня 2024 по серпень 2024 року, суд вважає обґрунтованим нарахування позивачем 3% річних та збитків від інфляції за час користування цими коштами, такий розрахунок є арифметично правильним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач вважає вимоги позивача про стягнення пені, штрафу, 3% річних та збитків від інфляції безпідставними та розглядаються відповідачем виключно як спосіб отримання додаткових доходів від ТОВ "Спец-Авто-Сервіс". На підставі зазначеного, відповідач з посиланням на ст.233 Господарського кодексу України просить зменшити розмір всіх донарахувань, які просить стягнути позивач, до 0,00грн.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Положення ст.233 Господарського кодексу України та ст.551 Цивільного кодексу України передбачають зменшення штрафних санкцій. Водночас, як вже зазначалось судом, відповідальність, передбачена положеннями ст.625 Цивільного кодексу України у вигляді обов`язку боржника сплатити інфляційні та 3% річних не є штрафною санкцією, а є мірою відповідальності, що носить компенсаторний характер і пов`язаний особливою природою грошей, що мають властивість знецінюватись. На відміну від штрафних санкцій метою яких є збагачення кредитора, інфляційні та відсотки річних будучи акцесорними до основного зобов`язання у своїй природі є особливого роду збитками, (сателітні), що не вимагають доведення та існують в силу змісту грошового зобов`язання, завданням яких є відновлення майнових прав кредитора.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст.233 Господарського кодексу України, ст.551 Цивільного кодексу України.

Що стосується клопотання відповідача щодо зменшення розміру штрафу та пені до 0,00грн, суд керується наступним.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Зменшувати розмір неустойки також передбачене ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, за приписами якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому суд зазначає, що ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом наведених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу та пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує у відповідності до ст.86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідженню конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Відповідачем обґрунтованих пояснень щодо причини невиконання ним зобов`язань за додатковою угодою до договору № 231226-ПБС/СТС перевезення вантажу від 23.12.2023 суду надано не було. Жодної обґрунтованості винятковості цього випадку невиконання зобов`язань відповідачем не наведено, про будь-які вжиті заходи з метою недопущення порушення ним умов додаткової угоди до договору відповідач також не навів.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення річних, збитків від інфляції та штрафу.

Пунктом 5 ч.1 ст.237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

При розподілі сум судового збору суд, керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору покладає на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Авто-Сервіс" (61058, м. Харків, вул. Леся Курбаса, 12, оф. 401, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтопсервіс" (61017, м. Харків, вул. Пащенківська, 15, ) 1 253 940,00грн передплати, 52 102,76грн збитків від інфляції, 20 350,83грн 3% річних, 182 780,60грн пені, 250 788,00грн штрафу, 21 119,55грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "26" червня 2025 р.

Суддя Т.А. Лавренюк