ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2025м. ДніпроСправа № 904/2227/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

За позовом Фізичної особи-підприємця Волошина Олега Івановича (Дніпропетровська обл., м. Кам`янське)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхівцевський олійноекстракційний завод" (Дніпропетровська обл., Кам`янський р-н, м. Верхівцеве)

про стягнення заборгованості

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Волошин Олег Іванович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхівцевський олійноекстракційний завод" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 82834,81грн, з якої: 77752,76грн основного боргу, 993,66грн пені, 3272,05грн інфляційних втрат, 816,34грн трьох відсотків річних. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом №ВПАТ-021-ВОЕЗ від 07.09.2023 та договором на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом №ВПАТ-005-ВОЕЗ-Н від 13.01.2025 в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги з перевезення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2025 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Волошина Олега Івановича залишено без руху на підставі статей 164, 172 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

20.05.2025 позивач подав до канцелярії суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої надано належні докази направлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів, та усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Зобов`язано відповідача надати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач не надав відзив на позовну заяву.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Господарським судом направлялася ухвали суду від 06.05.2025 та 26.05.2025 (про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі) на адресу відповідача, в електронному вигляді до електронного кабінету відповідача, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с. 49, 57 том 1).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Враховуючи дату доставлення ухвали суду від 26.05.2025 26.05.2025 (о 19:54), відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк до 11.06.2025 включно.

Будь-яких клопотань про продовження зазначеного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило, поважних причин пропуску наведеного строку суду також не повідомлено.

Станом на 27.06.2025 відповідач відзив на позов не надав.

Згідно із частиною першою статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Відповідач мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, однак не зробив цього, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Враховуючи достатність часу наданого сторонами для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-

УСТАНОВИВ:

07.09.2023 між Фізичною особою-підприємцем Волошиним Олегом Івановичем (далі перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Верхівцевський олійноекстракційний завод" (далі замовник, відповідач) був укладений договір на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом №ВПАТ-021-ВОЕЗ (далі договір)

Відповідно до пункту 1.1 договору перевізник зобов`язується протягом усього строку дії цього договору за завданнями замовника в обумовлені сторонами строки приймати довірений йому замовником вантаж, доставляти цей вантаж власним автомобільним транспортом до пункту призначення та видавати його визначеній замовником особі, яка має право на одержання такого вантажу, а замовник зобов`язується оплачувати належним чином надані перевізником послуги.

Пункт 2.1 договору встановлює, що перевізник здійснює перевезення вантажів на підставі письмової або усної заявки замовника, у якій зазначається вся необхідна для виконання умов цього договору інформація, а саме: найменування замовника; найменування та реквізити вантажовідправника; найменування та реквізити вантажоодержувача; інформація про вантаж (найменування, характеристика, кількість, об`єм, пакування, тощо): адреса, дата та час (години) місць завантаження і розвантаження вантажу; вартість послуги.

Заявка на перевезення вантажів подається замовником не менше, ніж за одну добу до моменту подання автомобіля до пункту завантаження. К разі термінового перевезення вантажів за згодою сторін замовник подає, а перевізник приймає до виконання заявку в той самий день, але не менше, ніж за одну годину до моменту подання автомобіля до пункту завантаження. Перевізник протягом однієї години з моменту отримання заявки від замовника зобов`язується підтвердити прийняття заявки або надання відмови від її виконання з обов`язковим обґрунтуванням поважності причин такої відмови. У разі направлення перевізником на адресу замовника підписаної уповноваженою особою перевізника отриманої заявки, така заявка вважається погодженою сторонами і прийнятою до виконання перевізником. У разі відсутності у замовника жодної відповіді перевізника щодо заявки замовника протягом однієї години з моменту отримання перевізником заявки, така заявка вважається прийнятою до виконання перевізником автоматично (пункт 2.2 договору).

За приписами пункту 4.1 договору надання послуг по цьому договору фіксується двостороннім актом виконаних робіт (послуг), який складається у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, підписується уповноваженими представниками перевізника й замовника та засвідчується печатками сторін та повинен містити наступну інформацію: найменування перевізника та замовника; вантажовідправника та вантажоодержувача; інформація про перевезений вантаж; дата і маршрут перевезення; інформація про транспортний засіб; вартість перевезення.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що загальна сума цього договору складається із сум вартостей підписаних обома сторонами актів виконаних робіт (послуг).

Згідно з пунктом 4.5 договору факт надання послуги з перевезення підтверджується: документами, що підтверджують передавання вантажу від вантажовідправника перевізнику, передавання вантажу перевізником вантажоодержувачу згідно чинного законодавства України, товарно-транспортною накладною, актом виконаних робіт (послуг).

Замовник оплачує вартість послуг з перевезення на підставі виставленого перевізником рахунку-фактури протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання замовником від перевізника належним чином оформлених документів згідно пункту 4.5 цього договору. При здійсненні оплати замовник має право вартість послуг за рахунком-фактурою зменшити на суми заборгованості перевізника перед замовником відповідно до пунктів 5.3, 5.4.1 цього договору (пункт 4.6 договору).

Відповідно до пункту 5.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до договору, а у випадках неврегульованих умовами договору згідно діючого законодавства України, сторони відшкодовують одна одній збитки, заподіяні неналежним виконанням своїх зобов`язань по цьому договору.

Пункт 5.5 договору визначає, що у разі порушення замовником строків оплати наданих перевізником послуг, крім випадків, передбачених пунктами 4.8, 4.9 та розділом 6 цього договору, замовник зобов`язаний на вимогу перевізника сплатити, пеню в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2024. Строк дії цього договору автоматично продовжується до 31 числа грудня місяця наступного календарного року якщо до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про його припинення (пункт 9.1 договору).

13.01.2025 між сторонами укладено договір на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом №ВПАТ-005-ВОЕЗ-Н, положення якого аналогічні положенням договору на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом №ВПАТ-021-ВОЕЗ від 07.09.2023.

Договори підписані сторонами та скріплені печатками без зауважень та заперечень до них.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що договори визнавалися недійсними в судовому порядку. При цьому, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договорів.

На виконання умов вищезазначених договорів позивач надав відповідачу транспортні послуги, на загальну суму 102774,44грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт та товарно-транспортними накладними:

- товарно-транспортна накладна №136 від 29.09.2024;

- товарно-транспортна накладна №139 від 29.09.2024;

- акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000122 від 30.09.2024 на суму 27019,68грн без ПДВ;

- товарно-транспортна накладна №24 від 30.10.2024;

- товарно-транспортна накладна №25 від 31.10.2024;

- акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000132 від 31.10.2024 на суму 20341,26грн без ПДВ;

- товарно-транспортна накладна №4 від 09.11.2024;

- акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000134 від 10.11.2024 на суму 11163,00грн без ПДВ;

- товарно-транспортна накладна №283 від 18.12.2024;

- акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000142 від 19.12.2024 на суму 5370,70грн без ПДВ;

- товарно-транспортна накладна №282 від 18.12.2024;

- акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000143 від 19.12.2024 на суму 5366,40грн без ПДВ;

- товарно-транспортна накладна №4 від 17.01.2025;

- акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000001 від 18.01.2025 на суму 16589,20грн без ПДВ;

- товарно-транспортна накладна №12 від 22.01.2025;

- акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000002 від 23.01.2025 на суму 16924,20грн без ПДВ (а.с. 16, 18, 20, 23-25, 27, 28, 30, 31, 33, 34, 36, 37, 39, 40 том 1).

Позивач виставив відповідачу рахунки за надані послуги:

- рахунок фактура №СФ-000018 від 30.09.2024 на суму 27019,68грн без ПДВ;

- рахунок фактура №СФ-0000128 від 31.10.2024 на суму 20341,26грн без ПДВ;

- рахунок фактура №СФ-0000130 від 10.11.2024 на суму 11163,00грн без ПДВ;

- рахунок фактура №СФ-0000138 від 19.12.2024 на суму 5370,70грн без ПДВ;

- рахунок фактура №СФ-0000139 від 20.12.2024 на суму 5366,40грн без ПДВ;

- рахунок фактура №СФ-0000001 від 18.01.2025 на суму 16589,20грн без ПДВ;

- рахунок фактура №СФ-0000002 від 23.01.2025 на суму 16924,20грн без ПДВ (а.с. 21, 26, 29, 32, 35, 38, 41 том 1)

Як зазначає позивач, відповідач за надані послуги з перевезення розрахувався частково, що підтверджується підписаним сторонами актом звірки станом на 27.03.2025 (а.с. 42 том 1), у зв`язку із чим, у нього виникла заборгованість у сумі 77752,76грн.

З огляду на викладене, у зв`язку із порушенням замовником строків оплати наданих послуг, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 82834,81грн, з якої: 77752,76грн основного боргу, 993,66грн пені, 3272,05грн інфляційних втрат, 816,34грн трьох відсотків річних.

Зазначене і стало причиною звернення позивача до суду.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача за договором на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом №ВПАТ-021-ВОЕЗ від 07.09.2023 та договором на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом №ВПАТ-005-ВОЕЗ-Н від 13.01.2025 основної заборгованості, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Предметом доказування у цій справі є обставини щодо надання позивачем послуг з транспортного перевезення за укладеним із відповідачем договором та щодо виконання/невиконання останнім своїх договірних зобов`язань з їх оплати.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором перевезення вантажу.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За змістом частини першої статті 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Частиною першою статті 919 цього Кодексу передбачено, що доставка вантажу до пункту призначення здійснюється перевізником у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків у розумний строк.

Відповідно до частин першої, другої статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідач факту надання йому позивачем послуг не заперечив та не спростував, доказів належного виконання зобов`язань в частині оплати вартості отриманих послуг суду не надав.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано положення договору в частині виконання його зобов`язань.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця за договором надати послугу відповідає обов`язок замовника оплатити вартість цієї послуги.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Враховуючи визначений контрагентами у пункті 4.6 договорів порядок розрахунків за надані послуги з перевезення, приймаючи до уваги їх прийняття відповідачем за актами наданих послуг, суд зазначає, що строк оплати є таким, що настав:

- 10.09.2024 за актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000122 від 30.09.2024, прострочення з 11.09.2024;

- 11.11.2024 за актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000132 від 31.10.2024, прострочення з 12.11.2024;

- 19.11.2024 за актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000134 від 10.11.2024, прострочення з 20.11.2024;

- 30.12.2024 за актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000142 від 19.12.2024, прострочення з 31.12.2024;

- 30.12.2024 за актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000143 від 19.12.2024, прострочення з 31.12.2024;

- 28.01.2025 за актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000001 від 18.01.2025, прострочення з 29.01.2025;

- 03.02.2025 за актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000002 від 23.01.2025, прострочення з 03.02.2025.

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 77752,76грн відповідачем згідно з положеннями статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Окрім вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 993,66грн за загальний період з 12.11.2024 по 30.04.2025, три відсотки річних в сумі 816,34грн за загальний період з 12.11.2024 по 30.04.2025 та інфляційні втрати в розмірі 3272,05грн за загальний період з 12.11.2024 по 30.04.2025 (а.с. зворотній аркуш 3, 4 том 1).

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пунктів 5.5 договорів у разі порушення замовником строків оплати наданих перевізником послуг, крім випадків, передбачених пунктами 4.8, 4.9 та розділом 6 цього договору, замовник зобов`язаний на вимогу перевізника сплатити, пеню в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені судом порушень не встановлено.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних судом порушень не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про більшу вірогідність доказів, наданих позивачем у підтвердження обґрунтування своєї позиції. Відповідно позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Такі висновки суду засновані передусім на відсутності належних спростувань з боку відповідача цих обставин.

За таких обставин законними й обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в загальному 82834,81грн, з якої: 77752,76грн основного боргу, 993,66грн пені, 3272,05грн інфляційних втрат, 816,34грн трьох відсотків річних.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом були досліджені всі докази в матеріалах справи та надана їм правова оцінка.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача і стягненню на користь позивача підлягають 3028,00грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Волошина Олега Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхівцевський олійноекстракційний завод" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 82834,81грн, з якої: 77752,76грн основного боргу, 993,66грн пені, 3272,05грн інфляційних втрат, 816,34грн трьох відсотків річних задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхівцевський олійноекстракційний завод" (51660, Дніпропетровська обл., Кам`янський р-н, м. Верхівцеве,

вул. Нова, буд. 50-А, ідентифікаційний код 36933660) на користь Фізичної особи-підприємця Волошина Олега Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 77752,76грн основного боргу, 993,66грн пені, 3272,05грн інфляційних втрат, 816,34грн трьох відсотків річних та 3028,00рн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 27.06.2025.

Суддя В.О. Татарчук