ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року м.Дніпро Справа № 908/1946/15-г

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.

представники сторін у судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК" на ухвалу господарського суду Запорізької області від 22.01.2025 року у справі №908/1946/15-г (суддя Черкаський В.І.)

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Коммерческо-производственная фирма "Алкор", код в ЄДР-25580903, 83096, м. Донецьк, вул. Куйбишева, 120-А

ВСТАНОВИВ:

06.01.2025 року до підсистеми "Електронний суд" від представника арбітражного керуючого Плесюка Олексія Степановича адвоката Кияниці Р.В. надійшла скарга від 06.01.2025 року (вх. № 219/08-08/25 від 06.01.2025 року) на дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби, відповідно до якої заявник просив суд:

1. Визнати поважними причини пропуску строку на подання скарги на рішення і дії органу державної виконавчої служби та поновити строк на оскарження рішень та дій органу державної виконавчої служби і прийняти до розгляду скаргу арбітражного керуючого Плесюка О.С.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевича О.В. від 23.02.2024 року ВП № 72711745 і зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження та провести виконавчі дії в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.01.2025 року у цій справі скаргу задоволено частково; визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевича О.В. від 23.02.2024 року ВП № 72711745; в іншій частині скарги відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевичем О.В. неправомірно прийнято постанову від 23.02.2024 року про закінчення виконавчого провадження № 72711745 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з початком ліквідації АТ "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК".

Суд зазначив, що надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі, а законодавством не передбачено випадків здійснення своїх повноважень арбітражним керуючим безоплатно. Тому наявність норми п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням господарського судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Акціонерне товариство "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК" подало апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Запорізької області від 22.01.2025 року у справі №908/1946/15-г, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині задоволення скарги арбітражного керуючого, прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні скарги арбітражного керуючого, постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінксвича О.В. від 23.02.2024 року про закінчення виконавчого провадження №72711745 залишити в силі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що з 25.02.2022 року АТ "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК" перебуває в процедурі ліквідації, яка здійснюється державною установою - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Тобто, банк перебуває під повним контролем держави Україна, керівником є уповноважена особа ФГВФО - Луньо І.В.

При цьому, наказ господарського суду Запорізької області №908/1946/15-г від 11.10.2022 року ніяких положень щодо зобов`язання до вчинення ліквідатором банку певних дій з погашення вимог не містив, навіть не містив посилання на уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Рішення (ухвала) суду, на підставі якого видавався наказ, передбачало стягнення виключно з юридичної особи АТ "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК".

На переконання скаржника стягнення на підставі наказу господарського суду Запорізької області №908/1946/15-г від 11.10.2022 року відбувалось не у зв`язку із наданням арбітражним керуючим послуг у процедурі ліквідації (з 25.02.2022 року), а надання послуг до цього моменту.

Апелянт вважає хибними висновки суду про можливість стягнення компенсація оплати праці ліквідатора незважаючи на порушення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" при стягненні на користь Плесюка О.С., без дотримання процедури подання заяви кредитора та не враховуючи дотримання черговості задоволення вимог.

Також на думку скаржника, є безпідставним посилання суду на позицію Верховного Суду у справі № 5002-17/1718-2011, оскільки обставини вказаної справи не є тотожними обставинам цієї справи.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.02.2025 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя доповідач: Верхогляд Т.А., судді: Іванов О.Г., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; розгляд апеляційної скарги призначено на 10.06.2025 року на 17:15 год.

Учасники справи відзив на апеляційну скаргу не надали.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи участь своїх представників у судове засідання не забезпечили, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 10.06.2025 року прийнято постанову.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями частини першої ст.326 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з встановленими судом обставинами банк визнаний кредитором боржника у цій справі за вимогами, що виникли внаслідок невиконаних боржником, як позичальником банку, відповідних грошових зобов`язань (ухвала від 03.06.2015 року).

Ухвалою від 31.05.2022 року судом, зокрема, затверджено звіт арбітражного керуючого Плесюка О.С. про нарахування і виплату грошової винагороди (оплати послуг), здійснення та відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням ним повноважень ліквідатора з 18 травня 2021 року по 31 серпня 2021 року у розмірі - 62 129, 03 грн, яка нарахована та не відшкодована. Стягнуто з Акціонерного товариства "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК" на користь арбітражного керуючого Плесюка Олексія Степановича 42 309 грн 87 коп.; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" на користь арбітражного керуючого Плесюка Олексія Степановича 19 819 грн. 16 коп; затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута; банкрута - Товариство з обмеженою відповідальністю "Коммерческо-производственная фирма "Алкор" ліквідовано; провадження у справі закрито.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.09.2022 року апеляційні скарги Акціонерного товариства "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК", в особі ліквідатора, та Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", в особі ліквідатора - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на ухвалу господарського суду Запорізької області від 31.05.2022 року у справі № 908/1946/15-г залишено без задоволення; ухвалу господарського суду Запорізької області від 31.05.2022 року у справі № 908/1946/15-г залишено без змін.

Цією ж ухвалою встановлена відсутність майна (майнових прав) у банкрута, за рахунок якого можливо здійснити повне задоволення вимог кредиторів, у зв`язку з чим ухвалено, зокрема, зобов`язати банк, як кредитора боржника, оплатити частину винагороди, зокрема, арбітражного керуючого Плесюка О.С. за виконання ним повноважень ліквідатора у цій справі про банкрутство, а також понесених цим ліквідатором витрат, пов`язаних з виконанням повноважень ліквідатора боржника у вказаній справі.

11.10.2022 року на виконання ухвали господарського суду Запорізької області у справі №908/1946/15-г видані відповідні накази.

Старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Семенко О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72711745 від 13.09.2023 року про стягнення з АТ "МР БАНК" код 25959784 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 42 309, 87 грн на підставі наказу господарського суду Запорізької області № 908/1946/15-г від 11.10.2022 року.

Водночас, відповідно до постанови Правління Національного банку України № 91-рш/БТ від 25.02.2022 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 131 від 25.02.2022 року "Про початок процедури ліквідації АТ "МР Банк" та делегування повноважень ліквідатора Луньо Іллі Вікторовичу. Наразі Акціонерне товариство "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК" перебуває в процедурі ліквідації, яка здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до вимог Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З цих підстав АТ "МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК" оскаржував постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Семенко О.В. від 13.09.2023 року про відкриття виконавчого провадження (скарга подавалася саме з тих підстав, що боржник - банківська установа, яка перебуває в ліквідації).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.04.2024 року у справі № 908/1946/15-г, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 02.04.2024 року та ухвалою Верховного Суду від 02.07.2024 року у справі № 908/1946/15-г, відмовлено в задоволенні скарги.

Разом з тим, в подальшому старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевичем О.В. прийнято постанову від 23.02.2024 року про закінчення виконавчого провадження № 72711745 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з початком ліквідації АТ "МР Банк".

У зв`язку з наведеним колегія суддів зазначає про наступне:

Статтею 1 Закону № 1404-VIII законодавець урегулював, що примусове виконання рішень уповноваженими цим Законом органами та особами здійснюється у межах повноважень та у спосіб, що визначені, зокрема, Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Одним з таких актів є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI), який встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати ФГВФО відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між ФГВФО, банками, НБУ, визначає повноваження та функції ФГВФО щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків (ст. 1 цього Закону).

Відповідно до пункту 8 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4452-VI (в редакції, чинній на момент звернення стягувача до органів державної виконавчої служби із заявою про виконання виконавчого документа у спірних правовідносинах, пункт 3.3) законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Тобто у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, зобов`язань перед його кредиторами, приписи Закону № 4452-VI є спеціальними відносно приписів інших нормативних актів, що регулюють відповідні правовідносини.

Подібна правова позиція щодо пріоритетності норм Закону № 4452-VI (тут і далі - у редакції на час звернення стягувача до державного виконавця, пункт 3.3) відносно інших законодавчих актів України під час розгляду спору в правовідносинах з банком була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 13.03.2018 року у справі № 910/23398/16, від 29.09.2018 року у справі № 127/10129/17, від 23.01.2019 року у справі № 761/2512/18, від 09.02.2021 року у справі № 381/622/17.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо НБУ прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника (п.4 ч.4 ст.4 Закону № 1404-VІІІ).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.04.2023 року у справі № 5002-17/1718-2011 (провадження № 12-4гс23) вказала, що зазначена правова норма має застосовуватися імперативно щодо всіх конкурсних вимог кредиторів неплатоспроможного банку, оскільки Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI) визначає спеціальні процедури задоволення конкурсних вимог неплатоспроможного банку у відповідній черговості.

Разом з тим, якщо існують судові рішення, які набрали законної сили, щодо зобов`язання до вчинення ліквідатором банку певних дій з погашення вимог, які виникли як поточні в ліквідаційній процедурі до неплатоспроможного банку, і такий ліквідатор відмовляється в добровільному порядку виконати такі рішення, стягувач не може бути позбавлений конституційного права на виконання судового рішення. З огляду на таке повернення державним виконавцем без прийняття до виконання виконавчого документа стягувачу буде незаконним.

ФГВФО безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі ФГВФО з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, такі повноваження: реалізує повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі НБУ (ч.1 ст. 48 Закону № 4452-VI).

Отже, звернення і банку, і ФГВФО (у разі застосування до банку процедури ліквідації) у справу про банкрутство позичальника банку з метою стягнення з нього заборгованості перед банком є одним з заходів щодо повернення дебіторської заборгованості банку, оскільки поза межами процедури банкрутства позичальника повернення такої заборгованості є неможливим.

Частиною четвертою статті 38 Закону № 4452-VІ ФГВФО надано право залучати до своєї роботи інших осіб, оплата праці яких здійснюється за рахунок банку, що ліквідується, у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією ФГВФО.

Відповідно до ч.3 ст. 46 Закону № 4452-VІ допускається можливість виникнення в банку, який перебуває в ліквідаційній процедурі, додаткових зобов`язань, пов`язаних з витратами в ліквідаційній процедурі неплатоспроможного банку.

У зв`язку з викладеним колегія суддів доходить висновку, що банк у цій справі зобов`язаний оплатити частину послуг ліквідатора позичальника як таких, що є витратами, пов`язаними з проведенням ліквідаційної процедури самого банку, з огляду на обов`язок вживати заходів щодо повернення своїх активів, тоді як поза межами участі банку, ФГВФО (у разі застосування до банку процедури ліквідації) у справі про банкрутство позичальника стягнення таких активів є неможливим.

Установивши, що ухвала господарського суду Запорізької області від 31.05.2022 року, якою стягнуто з банку, що перебуває в процедурі ліквідації, на користь арбітражного керуючого Плесюка О.С. частини витрат у процедурі ліквідації боржника в сумі 42 309, 87 грн, була залишена без змін постановою суду апеляційної та касаційної інстанції (від 27.09.2022 року та від 07.03.2023 року), однак, попри звернення арбітражного керуючого Плесюка О.С., як до банку, так і до ФГВФО, який в силу положень п.1 ч.1 ст.48 Закону № 4452-VІ з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку, відповідне рішення та наказ не були виконані добровільно, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, наявність підстав визнання неправомірними дій Державного виконавця та для скасування оскаржуваної арбітражним керуючим постанови Державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження з виконання наказу та стягнення з банку на користь арбітражного керуючого Плесюка О.С. частини витрат у процедурі ліквідації боржника.

При цьому колегія суддів зауважує, що у випадку невиконання банком, його ліквідатором судового рішення про зобов`язання відшкодувати певні витрати як витрати ліквідаційної процедури банку, такий механізм виконання судового рішення буде ефективним способом захисту інтересів стягувача та не суперечитиме загальним принципам правової певності та виконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення належних механізмів виконання судових рішень.

У зазначених висновках Суд звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих в постанові від 19.04.2023 року у справі № 5002-17/1718-2011 (провадження № 12-4гс23).

Дійшовши наведених висновків колегія суддів відхиляє протилежні аргументи скаржника, оскільки в даному випадку державним виконавцем виконавче провадження було закінчено неправомірно, підстави для його закінчення були відсутні.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на безпідставність застосування судом першої інстанції позиції Верховного Суду у справі № 5002-17/1718-2011, оскільки головною обставиною вказаної справи є встановлення фактичних наслідків перебування банку в ліквідаційній процедурі, а не рішення, ухвалене державними виконавцями з цих підстав. За змістом справа № 5002-17/1718-2011 та справа № 908/1946/15-г є тотожними за підставами скарг та матеріально-правовим регулюванням.

Таким чином, доводи оскаржуваної ухвали апелянт не спростував.

В іншій частині ухвала не оскаржується, а тому не переглядається судом в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У цій справі, звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі судового рішення. Тому колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги. Ухвалу місцевого господарського суду у даній справі слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 22.01.2025 року у справі №908/1946/15-г залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена у повному обсязі 01.07.2025 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Чередко