АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/2150/23(916/4369/24)
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

Представники учасників справи у судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Сервіс

на рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 (повний текст складено та підписано 07.04.2025, суддя Найфлейш В.Д.)

у справі №916/2150/23(916/4369/24)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Дата Сістем в особі ліквідатора Шестопалової О.Д.

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Сервіс

про стягнення 543000 грн

в межах справи №916/2150/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Дата Сістем

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю „Дата Сістем звернулось до Господарського суду Одеської області, в межах справи про власне банкрутство, з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Сервіс про стягнення 543000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконання з боку відповідача обов`язку з оплати поставленого позивачем та отримано відповідачем товару.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 по справі №916/2150/23(916/4369/24) позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Сервіс на користь ТОВ ДАТА СІСТЕМ 543 000 грн боргу та 6 516 грн судового збору.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що надані позивачем та витребувані судом докази свідчать про те, що відповідач у січні-лютому 2021 року здійснив закупівлю товару у боржника на суму 543 000 грн, однак такий товар не оплатив.

Не погодившись із вказаними рішеннями до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся відповідач з апеляційною скаргою в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у позові.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, з огляду на наступне:

- судом першої інстанції в ході судового розгляду не було встановлено дату відвантаження та, відповідно, не зазначено жодного первинного документа (видаткової накладної), на підставі яких було відвантажено товар відповідачем на користь позивача, на підставі яких постановлено судове рішення про стягнення з відповідача заборгованості;

- місцевим господарським судом також не встановлено та не зазначено строку платежу за відвантаженнями, які мали місце;

- судове рішення ґрунтується виключно на факті реєстрації податкових накладних, проте відсутнє будь-яке посилання на конкретні відомості щодо відвантаження, заборгованість за якими присуджено до стягнення (дати відвантажень), а також строків платежу.

- судом першої інстанції було передчасно прийнято оскаржуване судове рішення, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт відвантаження товару, а також строки виконання грошових зобов`язань відповідача перед позивачем, що є предметом доказування у справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 відкрито апеляційне провадження у цій справи та призначено справу до розгляду на 25.06.2025.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, однак надав заяву в якій зазначає, що вважає рішення Господарського суду Одеської області обґрунтованим, прийнятим на підставі повного дослідження всіх доказів та у відповідності до норм матеріального та процесуального права. А також просить суд апеляційної інстанції розглянути справу за відсутності свого представника.

25.06.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано терміновим відрядженням директора ТОВ Фірма «Сервіс» Цуприк Юрія Георгійовича до міста Київ в термін 3 дні з 24.06.2025-26.06.2025 та відсутністю юрисконсульта в штаті підприємства.

Колегією суддів під час судового засідання від 25.06.2025 розглянуто та відхилено клопотання позивача про відкладення, з огляду на наступне.

Статтею 216 ГПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 202 ГПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

Колегія суддів зазначає, що даному випадку відповідачем не зазначено обставин, які з урахуванням приписів ч. 2 ст. 202 ГПК України є підставою для відкладення розгляду справи.

Судова колегія також наголошує на тому, що судом явка представників учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а відповідач у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства, не обмежений у кількості представників, які наділені правом на представництво інтересів останнього, зокрема у суді апеляційної інстанції, а тому ТОВ Фірма Сервіс не було позбавлено можливості забезпечити явку іншого представника до суду.

Власну позицію щодо суті спору, мотивів оскаржуваного рішення відповідач висловив в апеляційній скарзі, в свою чергу, в заяві про відкладення розгляду справи ТОВ Фірма Сервіс не зазначає про наявність нових обставин, які мають бути дослідженні судом під час апеляційного перегляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заявленого клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, постановою Господарського суду Одеської області від 17.08.2023 у справі № 916/2150/23 визнано Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАТА СІСТЕМ» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру боржника, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Шестопалову О.Д.

Під час здійснення ліквідаційної процедури, арбітражним керуючим було встановлено, що згідно з даними з Єдиного реєстру ПН, ТОВ ФІРМА СЕРВІС у січні-лютому 2021 року здійснило закупівлю товару у позивача на суму 543 000 грн, а саме

- паливо диз. ДП 3-ЄВРО-5-ВО у кількості 15 тис. л на суму 330 000,00 грн (в т.ч. ПДВ 55 000, 00 грн.);

- бензин А-92-Євро-Е5 у кількості 5 тис. л на суму 110 000,00 грн (в т.ч. ПДВ 18 333,33 грн.);

- паливо диз. ДТ-3-К5 гатунок F у кількості 5 тис. л на суму 103 000,00 грн (в т.ч. ПДВ 17 166,66 грн.).

Поставки ТОВ «ДАТА СІСТЕМ» вказаної продукції ТОВ ФІРМА СЕРВІС стали підставою для реєстрації в ЄРПН наступних податкових накладних:

1. № ПН 77, дата складання 26.01.2021, дата реєстрації 26.01.2021, № реєстрації , сума ПН 103 000,00 грн., Продавець - ТОВ "ДАТА СІСТЕМ" , Покупець - ТОВ ФІРМА «СЕРВІС», , найменування Товару - паливо диз. ДТ-3-К5 гатунок F.

2. № ПН 99, дата складання 29.01.2021, дата реєстрації 02.22.2021, № реєстрації , сума ПН 110 000,00 грн., Продавець - ТОВ "ДАТА СІСТЕМ" , Покупець - ТОВ ФІРМА «СЕРВІС», , найменування Товару - бензин А-92-Євро-Е5.

3. № ПН 123, дата складання 05.02.2021, дата реєстрації 05.02.2021, № реєстрації , сума ПН 330 000,00 грн., Продавець - ТОВ "ДАТА СІСТЕМ" , Покупець - ТОВ ФІРМА «СЕРВІС», , найменування Товару - паливо диз. ДП 3-ЄВРО-5-ВО.

Запитом від 18.07.2024 р. № 07/12 ліквідатор боржника запросив АТ «КОМІНБАНК» надати банківську виписку по рахунку НОМЕР_1 ТОВ "ДАТА СІСТЕМ" за період з 02.07.2020 (дата відкриття рахунку) по 20.04.2021 (дата закриття рахунку) по взаєморозрахункам з ТОВ ФІРМА «СЕРВІС» із зазначенням: найменування отримувача коштів з повними реквізитами та призначеннями платежів, найменування платника коштів з повними реквізитами та призначеннями платежів та суми та валюти платежів, дати платежів.

Листом від 25.07.2024 за вих. № 08.1/1870/БТ АТ «КОМІНБАНК» надав ліквідатору запитувану інформацію стосовно розрахунків між боржником та ТОВ ФІРМА «СЕРВІС» за період з 02.07.2020 по 20.04.2021, згідно з якою взаєморозрахунки за вказаний період між сторонами не здійснювалися.

З огляду на наведене, позивач вважає, що дана інформація підтверджує фактичну наявність господарських відносин між боржником та ТОВ ФІРМА «СЕРВІС» з постачання продукції, а також наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у загальному розмірі 543 000 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задовольнив їх в повному обсязі.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами частини першої статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до положень статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане кореспондується з приписами статті 205 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що у наявних матеріалах справи відсутній, а сторонами по справі не надано укладений між сторонами у письмовій формі договір, однак зі змісту інших наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що між сторонами виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, оскільки предметом останнього виступає постачання позивачем товару відповідачеві.

Згідно з приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання товару/роботи/послуги і подальшою господарською діяльністю.

У статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

За змістом цієї ж статті господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, передбачено, що господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (підпункт 2.4 пункту 2 Положення).

В силу підпункту 2.5 пункту 2 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи-підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Згідно з підпунктом 2.15 пункту 2 Положення первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

У відповідності до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У Постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2022р. по справі №922/2115/19 зазначено, що податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

Так, колегія суддів зазначає, що позивачем на підтвердження поставки ТОВ ФІРМА «СЕРВІС» товару було надано до суду зареєстровані в ЄРПН податкові накладні, а саме:

1. № ПН 77, дата складання 26.01.2021, дата реєстрації 26.01.2021, № реєстрації , сума ПН 103 000,00 грн., Продавець - ТОВ "ДАТА СІСТЕМ" , Покупець - ТОВ ФІРМА «СЕРВІС», , найменування Товару - паливо диз. ДТ-3-К5 гатунок F.

2. № ПН 99, дата складання 29.01.2021, дата реєстрації 02.22.2021, № реєстрації , сума ПН 110 000,00 грн., Продавець - ТОВ "ДАТА СІСТЕМ" , Покупець - ТОВ ФІРМА «СЕРВІС», , найменування Товару - бензин А-92-Євро-Е5.

3. № ПН 123, дата складання 05.02.2021, дата реєстрації 05.02.2021, № реєстрації , сума ПН 330 000,00 грн., Продавець - ТОВ "ДАТА СІСТЕМ" , Покупець - ТОВ ФІРМА «СЕРВІС», , найменування Товару - паливо диз. ДП 3-ЄВРО-5-ВО.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.12.2024 витребувано:

- у Головного управління ДПС в Полтавській області наступні докази: копії податкових декларацій з ПДВ ТОВ ФІРМА «СЕРВІС» включно з додатком 5 (розшифровкою податкового кредиту) в розрізі наявності контрагента ТОВ «ДАТА СІСТЕМ» за 2021 рік;

- у Головного управління ДПС у Одеській області наступні докази: інформацію про включення до податкового кредиту операцій з придбання товару ТОВ ФІРМА «СЕРВІС» по взаємовідносинах з ТОВ «ДАТА СІСТЕМ» за податковими накладними: № 77 від 26.01.2021 на суму 103 000,00 грн.; № 99 від 29.01.2021 на суму 110 000,00 грн.; № 123 від 05.02.2021 на суму 330 000,00 грн

ГУ ДПС в Одеській області повідомило суд про те, що згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС України, ТОВ ФІРМА СЕРВІС перебуває за основним місцем обліку у ГУ ДПС у Полтавській області, у зв`язку з чим зазначений податковий орган є розпорядником інформації.

Головним управління ДПС в Полтавській області надано копії податкових декларацій ТОВ ФІРМА СЕРВІС, з яких вбачається включення до складу податкового кредиту декларації з податку на додану вартість від контрагента-постачальника ТОВ "ДАТА СІСТЕМ":

- за січень 2021 на суму 213 000, 00 грн: 177 500, 00 грн обсяг постачання (без податку на додану вартість), 35 500, 00 грн сума ПДВ;

- за лютий 2021 р. на суму 330 000, 00 грн: 275 000, 00грн. обсяг постачання (без податку на додану вартість), 55 000, 00 грн. сума ПДВ.

Колегія суддів зазначає, що важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.11.2023 у справі № 16/137б/83б/22б (910/12422/20)).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується також з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Отже, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на зазначене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів зазначає, що у своїй сукупності, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, вони підтверджують наявність між сторонами договірних відносин щодо поставки товару, їх належне виконання з боку позивача та не виконання відповідачем.

При цьому, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування таких обставин.

Судова колегія наголошує на тому, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.12.2024, серед іншого, витребувано у керівника ТОВ ФІРМА «СЕРВІС» наступні докази: завірені належним чином документи (договори, видаткові накладні, рахунки, акти приймання-передачі, ТТН тощо), на підставі яких відбулася реалізація Боржником товару ТОВ ФІРМА «СЕРВІС» та які стали підставою для реєстрації в ЄРПН податкових накладних: № 77 від 26.01.2021 на суму 103 000,00 грн.; № 99 від 29.01.2021 на суму 110 000,00 грн.; № 123 від 05.02.2021 на суму 330 000,00 грн.; завірені належним чином документи, що підтверджують здійснений ТОВ ФІРМА «СЕРВІС» розрахунок за поставлений товар за податковими накладними: № 77 від 26.01.2021; № 99 від 29.01.2021; № 123 від 05.02.2021.

Однак, відповідачем не було виконано вимог ухвали суду та не надано відповідних доказів, які зокрема, підтверджували б здійснення оплати за поставлений позивачем товар.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта про те, що товар не був відвантажений позивачем, з огляду на таке.

В силу підпункту "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

За умовами пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг (підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Саме такий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 29.06.2021 у справі №910/23097/17.

Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.06.2022 у справі №922/2115/19).

Як вже було зазначено вище, та підтверджується наявними матеріалами справи, відповідачем включено до складу податкового кредиту декларації з податку на додану вартість від контрагента-постачальника ТОВ "ДАТА СІСТЕМ":

- за січень 2021 на суму 213 000, 00 грн: 177 500, 00 грн обсяг постачання (без податку на додану вартість), 35 500, 00 грн сума ПДВ;

- за лютий 2021 р. на суму 330 000, 00 грн: 275 000, 00грн. обсяг постачання (без податку на додану вартість), 55 000, 00 грн. сума ПДВ.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суми за податковим кредитом повністю відповідають вартості поставленого позивачем товару.

Отже, у даному випадку, поведінку відповідача не можна визнати добросовісною та розумною, оскільки заперечуючи факт поставки товару позивачем, ТОВ Фірма Сервіс одночасно зареєструвало податкові накладні на придбання товарів та сформувало, як покупець, податковий кредит за фактом поставки товару.

Одночасно, ТОВ Фірма Сервіс належним чином не обґрунтувало свої дії та правову підставу виникнення у нього права на податковий кредит з ПДВ.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду з приводу обґрунтованості заявлених позовних вимог та їх задоволення, та вважає, що доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 01.04.2025 по справі №916/2150/23(916/4369/24) залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.06.2025.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.