РІШЕННЯ

08 травня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/45/25

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

за участю секретаря судового засідання Крутіної Ю.С.

Розглянув справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА", провулок Несторівський, буд. 3-5, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Новея", вул. О.Теліги, буд. 8, м. Тернопіль

про стягнення заборгованості в сумі 1 876 823,19 грн.

За участю учасників судового процесу:

від позивача: Юхименко С.В. адвокат (участь в режимі відеоконференції).

Судові процедури.

Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах справи згідно до вимог ГПК України.

Фіксування судового засідання технічними засобами здійснюється відповідно до статті 222 ГПК України.

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило.

Суть справи.

Публічне акціонерне товариство "УКРНАФТА" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Новея" про стягнення заборгованості в сумі 1 876 823,19 грн.

Відкриття провадження у справі.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2025, для розгляду справи №921/45/25 визначено суддю Боровця Я.Я.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 03.02.2025 відкрито провадження у справі №921/45/25 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 04.03.2025.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.

Підготовче засідання вперше призначено на 04.03.2025.

Протокольними ухвалами від 04.03.2025 та від 18.03.2025 підготовче засідання відкладено відповідно на 18.03.2025 та на 27.03.2025.

Ухвалою суду від 27.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/45/25 до судового розгляду по суті на 16.04.2025.

Розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 16.04.2025 розпочато розгляд справи по суті.

У судових засідання 16.04.2025 та 01.05.2025 судом оголошено перерви відповідно до 01.05.2025 та до 08.05.2025, про що відображено у протоколах судових засіданнях від 16.04.2025 та від 01.05.2025.

При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог представника позивача, вступне та заключне слово; заперечення представника відповідача, його вступне та заключне.

Після з`ясування обставин справи та дослідження доказів у справі, проведення судових дебатів, суд 08.05.2025 оголосив скорочене рішення (вступна та резолютивна частини).

Інші процесуальні дії.

Ухвалою суду від 17.02.2025 заяву представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, задоволено.

Ухвалою суду від 27.03.2025 клопотання відповідача задоволено. Поновлено строк відповідачу для подання відзиву та долучено відзив до матеріалів справи №921/44/25.

Аргументи сторін.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено умови Договору купівлі-продажу скрапленого газу №АК3НГ-УУБ/5-2-СГ від 13.07.2022, в частині несвоєчасного здійснення розрахунку за отриманий товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму 1 876 823,19 грн заборгованості, з яких: 1 407 331,60 грн заборгованість з оплати скрапленого газу, 365 965,96 грн інфляційні втрати, 103 525,63 грн 3% річних.

В якості правових підстав позову позивач зазначає, зокрема Цивільний кодекс України, Господарський кодекс України.

У судовому засіданні представником позивача підтримано позовні вимоги в повному обсязі, просить суд задоволити.

Заперечення відповідача.

Представник відповідача заперечив щодо позову з підстав, викладених у відзиві на позов (вх. №1948 від 18.03.2025).

У судовому засіданні представник відповідача просить суд у задоволенні позову, відмовити.

Відповідь на відзив.

26.03.2025 позивачем надіслано відповідь на відзив (вх. №2184) відповідно до статті 166 ГПК України, згідно якого доводи відповідача вважає безпідставними.

Заперечення на відповідь на відзив.

16.04.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд") представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив (вх. №2757), які судом приєднано до матеріалів справи.

Щодо клопотання про поновлення строку на подання заперечення на відповідь на відзив, яке викладено у прохальній частині заперечення та приєднання до матеріалів справи з підстав, викладених в них, то суд зазначає, що вказаний строк не пропущений, оскільки судом такий не встановлювався.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Постановою Кабінету міністрів України № 570 від 16.10.20214 затверджено Порядок організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу (Порядок № 570).

Відповідно до пункту 47 Порядку №570 на підставі аукціонного свідоцтва покупець - переможець аукціону і продавець протягом трьох днів зобов`язані підписати договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого продавець зобов`язаний поставити нафту сиру, газовий конденсат і скраплений газ відповідно до визначеного базису поставки та якісної характеристики, а покупець - прийняти та оплатити їх.

13 липня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська універсальна біржа" провело біржовий комерційний аукціон з продажу скрапленого газу на внутрішньому ринку за №3НГ-УУБ.

За результатами аукціону, Товариство з обмеженою відповідальністю "Новея" визначено переможцем торгів - покупцем окремих партій скрапленого газу, запропонованих до продажу на Аукціоні продавцем - Публічним акціонерним товариством "Укрнафта".

13.07.2022 між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (як, Продавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Новея" (як, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська універсальна біржа" (Біржа) укладено договір купівлі-продажу скрапленого газу №АК3НГ-УУБ/5-2-СГ (Договір), згідно з умовами якого на комерційному аукціоні з продажу скрапленого газу №3НГ-УУБ, що відбувся 13.07.2022, за результатами проведення торгів Покупець купує у Продавця газ нафтовий скраплений марки А власного виробництва (скраплений газ) ( п.1.1. Договору).

За умовами, що викладені у п. 1.2. Договору Покупець зобов`язується оплатити та прийняти скраплений газ на умовах цього Договору, а Продавець зобов`язується передати Покупцю скраплений газ відповідно до графіка поставки, вказаного в Додатку 1 до цього Договору, загальною кількістю 800,000 тонн.

Згідно з п. 2.1. Договору вартість скрапленого газу по даному Договору становить 23 030 497,20 грн, крім того ПДВ 1 612 134,80 грн. Загальна сума Договору з урахуванням ПДВ становить 24 642 632,00 грн.

Пунктом 3.2 Договору контрагенти обумовили, що відвантаження скрапленого газу здійснюється після отримання Продавцем оплати згідно п.5.2. цього Договору, за умови своєчасного подання транспортних засобів у зазначені в Додатку 1 терміни. Право власності від Продавця до Покупця переходить з моменту видачі Продавцем видаткової накладної на відпуск скрапленого газу.

Як визначено пунктами 3.4., 3.5. Договору, вартість послуг по наливу скрапленого газу включено в ціну скрапленого газу. Продавець має право не поставляти скраплений газ в разі відсутності передоплати за скраплений газ відповідно до п. 5.2. цього Договору та невиконанні вимог, викладених в п. 4.2.2. цього Договору.

Згідно з п. 4.1. Договору, Продавець зобов`язаний передати скраплений газ Покупцю або уповноваженій ним особі згідно з графіком поставки в Додатку 1 до цього Договору після отримання Продавцем оплати за скраплений газ відповідно до п. 5.2. цього Договору при забезпеченні Покупцем умов для відвантаження скрапленого газу залізничним або автомобільним транспортом відповідно до п. 4.2.2. цього Договору.

У свою чергу, відповідно до п. 4.2. Договору, Покупець зобов`язаний сплатити на рахунок Продавця, визначений цим Договором, вартість скрапленого газу відповідно до п. 5.2. цього договору.

Умовами Договору, зокрема п.4.3 визначено, що Біржа зобов`язана протягом одного робочого дня з дати отримання листів Продавця перерахувати Продавцю гарантійний внесок, який Біржа отримала від Покупця для участі в аукціоні, згідно з реквізитами, вказаними в листах Продавця, що надаються Продавцем відповідно до п. 4.1.4 цього Договору.

У пункті 5.1. Договору обумовлено, що Покупець проводить оплату скрапленого газу по цьому Договору шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Продавця, вказаний в розділі 10 цього договору.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що Покупець здійснює попередню оплату за скраплений газ відповідно до п. 5.1 цього Договору за наступним графіком:

1) термін відвантаження 2-3 декада липня 2022 року; дата оплати нафти - протягом трьох банківських днів з дати підписання договору; вартість, яка підлягає оплаті 9 240 987,00 грн;

2) термін відвантаження - 1 декада серпня 2022 року; дата оплати нафти - протягом трьох діб до початку декади; вартість, яка підлягає оплаті 12 321 316,00 грн;

3) термін відвантаження 2-3 декада серпня 2022 року; дата оплати нафти - протягом трьох діб до початку декади; вартість яка підлягає оплаті 3 080 329,00 грн.

Остання сума, зазначена в таблиці, перераховується з врахуванням сплаченого Біржі гарантійного внеску в сумі 1 407 331,60 грн.

Пунктом 6.2. Договору сторони домовилися, що у випадку несвоєчасної оплати за скраплений газ відповідно до п.5.2. цього Договору, Продавець має право відмовити Покупцю або уповноваженій ним особі в передачі скрапленого газу. Відвантажується лише скраплений газ, який був оплачений у порядку, передбаченому в п.5.2. даного Договору.

За умовами п. 6.4. Договору, якщо Покупець не перерахував кошти у повному обсязі на рахунок Продавця в терміни, визначені п. 5.2. цього Договору, гарантійний внесок Покупця (отриманий Продавцем відповідно до п. 4.3.1 цього Договору у сумі, зазначеній у п. 5.2. цього Договору) як штраф (компенсація) за неналежне виконання ним своїх зобов`язань залишається у Продавця. Сума гарантійного внеску вважається зарахованою в сплату штрафу з моменту отримання Покупцем про це повідомлення Продавця. Сплата Покупцем штрафу не звільняє його від належного виконання взятих на себе зобов`язань та відповідальності за їх порушення.

Договір вступає в дію з дати його підписання Сторонами і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань (п.9.1. Договору).

Також, сторонами підписано Додаток №1 до договору №АК3НГ-УУБ/5-2-СГ від 13.07.2022, яким погодили графік поставки скрапленого газу в липні - серпні 2022 року.

Крім того, 31.08.2022 між сторонами підписано Додаткову угоду №1 до договору №АК3НГ-УУБ/5-2-СГ, у п.1 якої сторони домовились змінити графік поставки, викладений в Додатку №1, у липні - вересні 2022 року.

Відповідно до договірних умов ТОВ "Українська універсальна біржа" перерахувало позивачу грошові кошти у розмірі 1 407 331,60 грн, як гарантійний внесок ТОВ "Новея", про що свідчить платіжна інструкція №83 від 19.07.2022.

На виконання своїх договірних зобов`язань, позивач за період з 26.07.2022 по 03.08.2022 передав у власність, а відповідач отримав скраплений газ на загальну суму 2 192 270,02 грн, про що свідчать видаткові накладні, а саме:

- видаткова накладна від 26.07.2022 №БГПЦ-00057 про передачу скрапленого газу в обсязі 17,950 тонн вартістю 552 919,02 грн,

- видаткова накладна від 03.08.2022 №ДВГП-00622 про передачу скрапленого газу в обсязі 17,840 тонн вартістю 549 530,66 грн,

- видаткова накладна від 03.08.2022 №ДВГП-00623 про передачу скрапленого газу в обсязі 17,280 тонн вартістю 532 280,82 грн,

- видаткова накладна від 03.08.2022 №ДВГП-00060 про передачу скрапленого газу в обсязі 18,100 тонн вартістю 557 539,52 грн,

які підписані повноважними представниками сторін без зауважень та претензій.

30 серпня 2022 року ТОВ "Новея" сплатило ПАТ "Укрнафта" грошові кошти у сумі 784 938,42 грн відповідно до платіжної інструкції №178.

31.12.2024 та 13.01.2025 Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" направляло Товариству з обмеженою відповідальністю "Новея" вимогу №01/01/07-02/01/12664 від 20.12.2024 (на юридичну адресу та адресу, що вказана в Договорі), якою повідомило останнє про зарахування гарантійного внеску Покупця, перерахованого Біржею 19.07.2022 на рахунок позивача у сумі 1 407 331,60 грн, як штрафу за неналежне виконання Покупцем його зобов`язань за Договором і повідомило ТОВ "Новея" про необхідність сплатити заборгованість за фактично отриманий скраплений газ в розмірі 1 407 331,60 грн.

Вимога №01/01/07-02/01/12664 вручена Товариству з обмеженою відповідальністю "Новея" 07.01.2025, що підтверджується трекінгом відправлення Укрпошти про вручення адресату поштового повідомлення №363.

Як стверджує позивач, що відповідач порушив умови договору, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виник борг у розмірі 1 407 331,60 грн (на момент звернення з даним позовом до суду), про що свідчить розрахунок заборгованості.

На підставі положень ст. 625 ЦК України, зважаючи на неналежне виконання відповідачем зобов`язань по оплаті за товар позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 365 965,96 грн та 3 % річних у розмірі 103 525,63 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв"язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Зміст спірних правовідносин, які склались між сторонами.

Визначаючи правову природу спірних правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, виходячи з аналізу положень Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з укладенням Договору купівлі-продажу скрапленого газу №АК3НГ-УУБ/5-2-СГ від 13.07.2022, який за правовою природою є договором поставки та які підпадають під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України.

Норми права, застосовані при вирішенні спору та мотиви, з яких виходив суд при ухваленні рішення.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов таких висновків.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Тобто, право на судовий захист у суб`єкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Господарського кодексу України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Договір виконує функцію безпосередньої правостворюючої підстави виникнення зобов`язання. Це означає, що права та обов`язки сторін, які становлять зміст зобов`язання, виникають із самого договору і не потребують інших факторів.

У відповідності до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №911/2768/20, від 30.06.2021 у справі №910/3140/19.

Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 Цивільного кодексу України.

Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Постановою Кабінету міністрів України № 570 від 16.10.20214 затверджено Порядок організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу (Порядок № 570).

Відповідно до пункту 47 Порядку №570 на підставі аукціонного свідоцтва покупець - переможець аукціону і продавець протягом трьох днів зобов`язані підписати договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого продавець зобов`язаний поставити нафту сиру, газовий конденсат і скраплений газ відповідно до визначеного базису поставки та якісної характеристики, а покупець - прийняти та оплатити їх.

13 липня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська універсальна біржа" провело біржовий комерційний аукціон з продажу скрапленого газу на внутрішньому ринку за №3НГ-УУБ.

За результатами аукціону, Товариство з обмеженою відповідальністю "Новея" визначено переможцем торгів - покупцем окремих партій скрапленого газу, запропонованих до продажу на Аукціоні продавцем - Публічним акціонерним товариством "Укрнафта".

Взаємовідносини сторін виникли на підставі Договору купівлі-продажу скрапленого газу №АК3НГ-УУБ/5-2-СГ від 13.07.2022, який за правовою природою є договором купівлі-продажу.

Зазначений правочин підписаний повноважними представниками сторін, не має ознак договору недійсність якого прямо встановлена законом. Відомості про визнання його недійсним у суду відсутні.

Вказаний договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору купівлі - продажу, строк дії договору, умови продажу, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, настання строку його оплати та наявність часткової чи повної оплати.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічне положення містить стаття 265 Господарського кодексу України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу, згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Встановлені обставини у даній справі, свідчать, що 13.07.2022 між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (як, Продавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Новея" (як, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська універсальна біржа" (Біржа) укладено договір купівлі-продажу скрапленого газу №АК3НГ-УУБ/5-2-СГ (Договір), згідно з умовами якого на комерційному аукціоні з продажу скрапленого газу №3НГ-УУБ, що відбувся 13.07.2022, за результатами проведення торгів Покупець купує у Продавця газ нафтовий скраплений марки А власного виробництва (скраплений газ) ( п.1.1. Договору).

Статтями 662, 663 Цивільного кодексу України визначено, що Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За умовами, що викладені у п. 1.2. Договору Покупець зобов`язується оплатити та прийняти скраплений газ на умовах цього Договору, а Продавець зобов`язується передати Покупцю скраплений газ відповідно до графіка поставки, вказаного в Додатку 1 до цього Договору, загальною кількістю 800,000 тонн.

Пунктом 3.2 Договору контрагенти обумовили, що відвантаження скрапленого газу здійснюється після отримання Продавцем оплати згідно п.5.2. цього Договору, за умови своєчасного подання транспортних засобів у зазначені в Додатку 1 терміни. Право власності від Продавця до Покупця переходить з моменту видачі Продавцем видаткової накладної на відпуск скрапленого газу.

Як слідує із матеріалів справи, на виконання умов спірного правочину позивач продав, а відповідач купив товар (назва товару, кількість, ціна та загальна сума, зазначені у видаткових накладних) на загальну суму 2 192 270,02 грн, що підтверджується видатковими накладними (містяться в матеріалах справи), які підписані повноважними представниками сторін без зауважень та претензій, що відповідно підтверджує факт виконання позивачем поставки товару та виникнення у відповідача обов`язку з оплати отриманого газу.

У відповідності до вимог статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Видаткова накладна є двостороннім документом, яка підписується обома сторонами договору, скріплюється печаткою і повинна передбачати та конкретизувати основні умови поставки/передачі товару згідно договору.

За вказаних обставин, факт здійснення господарської операції, а саме продаж товару відповідачу, повинен підтверджуватися належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Отже, видаткова накладна є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам, зокрема, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних зобов`язань, та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Саме таким вимогам і відповідає видаткова накладна, яка засвідчує встановлений факт здійснення господарської операції.

Таким чином, отримання товару відповідачем стверджується підписом останнього та його представниками про отримання товару на видаткових накладних.

За таких обставин, у відповідача виник обов"язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (стаття 632 Цивільного кодексу України ).

Згідно з п. 2.1. Договору вартість скрапленого газу по даному Договору становить 23 030 497,20 грн, крім того ПДВ 1 612 134,80 грн. Загальна сума Договору з урахуванням ПДВ становить 24 642 632,00 грн.

Як визначено пунктами 3.4., 3.5. Договору, вартість послуг по наливу скрапленого газу включено в ціну скрапленого газу. Продавець має право не поставляти скраплений газ в разі відсутності передоплати за скраплений газ відповідно до п. 5.2. цього Договору та невиконанні вимог, викладених в п. 4.2.2. цього Договору.

Відповідно до п. 4.2. Договору, Покупець зобов`язаний сплатити на рахунок Продавця, визначений цим Договором, вартість скрапленого газу відповідно до п. 5.2. цього договору.

У пункті 5.1. Договору обумовлено, що Покупець проводить оплату скрапленого газу по цьому Договору шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Продавця, вказаний в розділі 10 цього договору.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що Покупець здійснює попередню оплату за скраплений газ відповідно до п. 5.1 цього Договору за наступним графіком:

1) термін відвантаження 2-3 декада липня 2022 року; дата оплати нафти - протягом трьох банківських днів з дати підписання договору; вартість, яка підлягає оплаті 9 240 987,00 грн;

2) термін відвантаження - 1 декада серпня 2022 року; дата оплати нафти - протягом трьох діб до початку декади; вартість, яка підлягає оплаті 12 321 316,00 грн;

3) термін відвантаження 2-3 декада серпня 2022 року; дата оплати нафти - протягом трьох діб до початку декади; вартість яка підлягає оплаті 3 080 329,00 грн.

Остання сума, зазначена в таблиці, перераховується з врахуванням сплаченого Біржі гарантійного внеску в сумі 1 407 331,60 грн.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, розрахуватися за товар, відповідач повинен відповідно до умов Договору, а саме п.5.2 Договору.

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Так, 30 серпня 2022 року ТОВ "Новея" сплатило ПАТ "Укрнафта" грошові кошти у сумі 784 938,42 грн відповідно до платіжної інструкції №178.

Щодо твердженням відповідача про недосягнення учасниками договірних відносин строків проведення оплати вартості скрапленого газу, внаслідок відсутності у п.5.2 Договору конкретного року її здійснення, а зазначення лише декади та місяця, суд звертає увагу на таке.

Згідно з п. 4.1. Договору, Продавець зобов`язався передати скраплений газ Покупцю або уповноваженій ним особі згідно з графіком поставки в Додатку 1 до цього Договору після отримання Продавцем оплати за скраплений газ відповідно до п. 5.2. цього Договору при забезпеченні Покупцем умов для відвантаження скрапленого газу залізничним або автомобільним транспортом відповідно до п. 4.2.2. цього Договору, тобто на умовах попередньої оплати.

В свою чергу, у Графіку поставки сторони спочатку домовилися здійснити поставку у липні - серпні 2022 року, а в подальшому, на підставі Додаткової угоди №1 від 31.08.22, у липні - вересні 2022 року.

На переконання суду, оплата за товар є попередньою у тому разі , якщо вона має бути здійснена до моменту виконання продавцем свого обов`язку з передачі товару у власність покупця. Оскільки Договір було укладено у 2022 році, поставка матеріальних цінностей відбулася у 2022 році, то і оплата за товар мала б бути проведена Покупцем у липні - серпні 2022 році, у визначені пунктом 5.2 Договору строки.

Отже, заперечення відповідача з даного приводу не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, судом встановлено, що відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання з огляду на порушення узгоджених строків оплати товару: до 16.07.2022 9 240 987,00 грн; до 01.08.2022 12 321 316,00 грн; до 11.08.2022 3 080 329,00 грн.

Натомість, виконання грошових зобов`язань відповідача за договором фактично відбулося лише 30.08.2022.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 202 - 205 ГК України, ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Укладаючи Договір, сторони погодили всі його істотні умови, зокрема і строки поставки товару і обсяг відповідальності.

Умовами Договору, зокрема п.4.3 визначено, що Біржа зобов`язана протягом одного робочого дня з дати отримання листів Продавця перерахувати Продавцю гарантійний внесок, який Біржа отримала від Покупця для участі в аукціоні, згідно з реквізитами, вказаними в листах Продавця, що надаються Продавцем відповідно до п. 4.1.4 цього Договору.

Так, 19.07.2022 ТОВ "Українська універсальна біржа" перерахувало позивачу грошові кошти у розмірі 1 407 331,60 грн, як гарантійний внесок ТОВ "Новея", що підтверджується платіжною інструкцією №83.

З огляду на спірні правовідносини сторін, враховуючи положення пункти 5.2 та 6.4 Договору та порушення відповідачем строків оплати, що ним не заперечується, зарахуванням позивачем суми гарантійного платежу в розмірі 1 407 331,60 грн у якості штрафу відповідає умовам договору та є відповідальністю відповідача за порушення договірного зобов`язання.

Отже, внаслідок зазначеного у відповідача існує заборгованість перед позивачем у розмірі 1 407 331,60 грн, яка є обґрунтованою та такою, що підлягає сплаті відповідачем.

При цьому, суд погоджується з доводами позивача та зазначає, що умовами договору не визначено строк протягом якого продавець зараховує внесок у якості штрафу, а можливість його зарахування залежить від факту порушення відповідачем пункту 5.2 Договору.

За умовами п. 6.4. Договору, якщо Покупець не перерахував кошти у повному обсязі на рахунок Продавця в терміни, визначені п. 5.2. цього Договору, гарантійний внесок Покупця (отриманий Продавцем відповідно до п. 4.3.1 цього Договору у сумі, зазначеній у п. 5.2. цього Договору) як штраф (компенсація) за неналежне виконання ним своїх зобов`язань залишається у Продавця. Сума гарантійного внеску вважається зарахованою в сплату штрафу з моменту отримання Покупцем про це повідомлення Продавця. Сплата Покупцем штрафу не звільняє його від належного виконання взятих на себе зобов`язань та відповідальності за їх порушення.

Отже, сторони укладаючи Договір, погодили в пункті 6.4 наступну умову: "Сума гарантійного внеску вважається зарахованою в сплату штрафу з моменту отримання Покупцем про це повідомлення Продавця".

Так, 31.12.2024 та 13.01.2025 Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" направляло Товариству з обмеженою відповідальністю "Новея" вимогу №01/01/07-02/01/12664 від 20.12.2024 (на юридичну адресу та адресу, що вказана в Договорі), якою повідомило останнє про зарахування гарантійного внеску Покупця, перерахованого Біржею 19.07.2022 на рахунок позивача у сумі 1 407 331,60 грн, як штрафу за неналежне виконання Покупцем його зобов`язань за Договором і повідомило ТОВ "Новея" про необхідність сплатити заборгованість за фактично отриманий скраплений газ в розмірі 1 407 331,60 грн.

Вимога №01/01/07-02/01/12664 вручена Товариству з обмеженою відповідальністю "Новея" - 07.01.2025, що підтверджується трекінгом відправлення Укрпошти про вручення адресату поштового повідомлення №363.

При цьому, посилання представника відповідача у судовому засіданні на те, що за адресою котра зазначена у Договорі останній не знаходився, судом оцінюється критично з огляду на положення п.9.10 Договору та відсутність у матеріалах справи доказів інформування ТОВ "Новея" свого контрагента про зміну його поштової чи юридичної адреси.

З огляду на викладене та враховуючи отримання відповідачем повідомлення про зарахування суми гарантійного платежу у якості штрафу листом №01/01/07-02/01/12664 від 20.12.2024, лише 07.01.2025, що підтверджується трекінгом відправлення Укрпошти про вручення адресату поштового повідомлення №363, суд вважає, що саме з дня отримання листа сума 1 407 331,60 грн набула правової природи штрафу в силу її зарахування позивачем у відповідності до умов пункту 6.4 Договору у зв`язку з чим з 08.01.2025 виникла заборгованість з основного боргу.

З цих міркувань, зазначена заборгованість не могла бути відображена і фактично не відображена контрагентами у Актах звіряння взаємних розрахунків станом на 30.09.2022.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 1 407 331,60 грн, який неоплачений станом на день розгляду спору, підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та неспростовані відповідачем.

Як визначено статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних за період з 11.08.2022 по 22.01.2025 у розмірі 103 525,63 грн, суд встановив таке.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем строків оплати за отриманий товар, у зв`язку з чим позивачем за неналежне виконання умов Договору нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 103 525,63 грн, відповідно до вимог статті 625 ЦК України.

Враховуючи вищевказані обставини справи, суд вважає, що нарахування 3 % річних можуть проводитися на суму боргу лише за період з 08.01.2025 (дати його виникнення) по 22.01.2025.

Судом, здійснено власний розрахунок 3% річних за період з 08.01.2025 (дати його виникнення) по 22.01.2025, який становить 1 735,07 грн (міститься в матеріалах справи).

Отже, суд прийшов до висновку, що вірно обрахованими є 3% річних у розмірі 1 735,07 грн, а тому позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних у розмірі 101 790,56 грн, то суд вважає їх безпідставно нарахованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат за період з серпня 2022 року по грудень 2024 року у розмірі 365 965,96 грн, суд встановив таке.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 22.01.2019 у справі №905/305/18, від 30.01.2019 у справі № 922/175/18 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

У зв"язку з порушенням відповідачем строків оплати за отриманий товар, позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 365 965,96 грн.

Як вже зазначалося судом, що нарахування інфляційних втрат можуть проводитися на суму боргу лише за період з дати його виникнення 08.01.2025.

Згідно розрахунку інфляційних втрат, позивачем здійснено нарахування за період з серпня місяця 2022 року по грудень місяць 2024 року.

При цьому, відповідно до ч. 2 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Частиною 1 статті 14 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом цієї загальної засади суд, вирішуючи спір, обмежений сформульованими учасниками справи вимогами, тому вирішення спору судом безпосередньо залежить від вимоги, адресованої судові, про відправлення правосуддя.

Отже суд (за загальним правилом та якщо про це немає спеціальної норми права) не має права вийти за межі сформульованих і заявлених позивачем вимог, оскільки це суперечитиме принципу диспозитивності судочинства у приватноправових відносинах.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 365 965,96 грн задоволенню не підлягають.

У постановах від 31.01.2018 у справі №915/14/17 та від 14.01.2020 у справі №924/532/19 Верховний Суд, досліджуючи питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з усталеною судовою практикою застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань "господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості".

Оцінюючи підставність заперечень відповідача з приводу сум 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних є правом кредитора, яке він може реалізувати при неналежному виконанні боржником грошового зобов`язання.

Так, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

У постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у ст. 625 Цивільного кодексу України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

При цьому суд вказує, що нараховані суми 3 % річних та інфляційних втрат передбачені ст. 625 Цивільним кодексом України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, що відповідно спростовує посилання відповідача на ст.232 ГК України щодо нарахування штрафних санкцій.

Позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

При аналізі доводів сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні "Трофимчук проти України" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03).

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Правова позиція, наведена у постановах Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

З огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновок суду.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо.

Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права.

Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.

Верховний Суд у справі № 521/17654/15-ц (постанова від 16 січня 2019 року) при вирішенні спору застосував загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керувався однією з аксіом цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", що означає: "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

При цьому Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність.

Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, згідно статті 13 Цивільного кодексу України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Частиною 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Суд наголошує, що призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Отже, правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 407 331,60 грн боргу та 1 735,07 грн 3% річних. У решті частин позову, суд відмовляє.

Судові витрати.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (пункт 5 частини 1 статті 237 ГПК України).

Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Щодо судового збору у розмірі 28 152,35 грн.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Факт зарахування сплаченого позивачем при зверненні до суду з первісним позовом судового збору в сумі 28 152,35 грн до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою Господарським судом Тернопільської області.

В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 28 152,35 грн покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

УХВАЛИВ :

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 21 136,00 грн покласти на відповідача та у розмірі 7 016,35 грн покласти на позивача.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новея", вул. О.Теліги, б.8, м. Тернопіль, на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", провулок Несторівський, будинок 3-5, м. Київ, 1 407 331,60 грн заборгованості, 1 735,07 грн 3% річних та 21 136,00 грн судового збору.

4. У решті позову, відмовити.

5. Видати наказ стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256-257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Примірник рішення надіслати сторонам у справі до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано "30" червня 2025 року.

Суддя Я.Я. Боровець