УХВАЛА

04 липня 2025 року

м. Київ

cправа №910/12661/24

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Вронської Г.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

на рішення Господарського суду міста Києва (Спичак О.М.)

від 15.01.2025

та постанову Північного апеляційного господарського суду (Ткаченко Б.О., Гаврилюк О.М, Сулім В.В.)

від 01.05.2025 (повний текст складений 14.05.2025)

у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

1. Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, у якому просило зобов`язати Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі Відповідач, Скаржник) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку включити шляхом внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів кредиторські вимоги Позивача на загальну суму 369 769,54 грн.

2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2025 у справі №910/12661/24, позов задоволено частково.

Зобов`язано Відповідача в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку включити шляхом внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів кредиторські вимоги Позивача на загальну суму 157 941 грн 48 коп. В іншій частині позову відмовлено.

3. 04 червня 2025 року Відповідач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просить:

поновити пропущений строк на касаційне оскарження;

зупинити виконання судових рішень у справі №910/12661/24 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку;

задовольнити касаційну скаргу;

скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2025 повністю;

скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 у частині задоволення вимог Позивача та в ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В іншій частині суду першої інстанції залишити без змін.

4. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

5. За змістом частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

6. Системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

7. У тексті касаційної скарги підставами касаційного оскарження Скаржник визначив пункти 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8. Скаржник стверджує, що Північно-західний апеляційний господарський суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

9. Водночас у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).

У цьому контексті Суд наголошує, що процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначити у касаційній скарзі: 1) норму матеріального та / або процесуального права (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт тощо), яка неправильно застосована чи порушена судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень; 2) висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваних судових рішеннях; 3) постанову Верховного Суду (дату її ухвалення та номер справи), а також викладений у ній висновок щодо застосування саме цієї норми права; 4) обґрунтування, в чому полягає таке порушення або неправильне застосування; чи є правовідносини в справі, що розглядається, та у справі, у якій Верховний Суд виклав свій висновок, подібними.

Крім того, підставою касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції з метою обґрунтування мотивувальної частини постанови.

10. Скаржник цитує окремі норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, проте не зазначає, в чому конкретно полягає їх неправильне застосування судами попередніх інстанцій та які висновки вони зробили з відповідного(их) питання(ь); які саме висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм, на думку Скаржника, не були враховані судами попередніх інстанцій та в чому це виявилося.

11. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Скаржник наголошує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування у подібних правовідносинах положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо неналежного оформлення кредитором заяви з кредиторськими вимогами.

12. Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити (1) норму права (з посиланням на статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт тощо), єдину практику застосування якої необхідно сформувати, (2) обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, з конкретизацією змісту правовідносин, (3) який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання, (4) обґрунтувати, в чому полягає незгода із ним, а також (5) необхідність формування Верховним Судом висновку щодо застосування норми права та яким, на думку Скаржника, має бути цей висновок.

Подібний підхід викладений у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі №904/3807/19.

13. Разом із тим Скаржник належним чином не аргументує, як саме, на його думку, мають застосовуватися відповідні норми в спірних правовідносинах, не обґрунтовує потреби формування єдиної правозастосовчої практики щодо їх застосування.

14. Значна частина доводів касаційної скарги викладена у довільній формі, проте не охоплюється жодною з підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України, що унеможливлює їх перевірку Верховним Судом.

15. Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

16. Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретний випадок, передбачений частиною другою статті 287 ГПК України. При цьому суд касаційної інстанції переглядає судові рішення суто в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

17. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

18. Для усунення виявлених недоліків Скаржник повинен належним чином обґрунтувати обрані підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, з урахуванням викладеного в цій ухвалі (див., зокрема, пункти 4-14).

19. Отже, касаційна скарга підлягає залишенню без руху.

20. Заяву про усунення недоліків касаційної скарги необхідно подати до Верховного Суду в строк, встановлений цією ухвалою, разом з доказами її надсилання іншим учасникам справи.

21. Клопотання Скаржника будуть розглянуті Судом за умови усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2025 у справі №910/12661/24 залишити без руху.

2. Надати Публічному акціонерному товариству "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

3. Усунути виявлені недоліки у такий спосіб належним чином обґрунтувати підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України;

4. Роз`яснити, що в разі невиконання вимог Верховного Суду касаційна скарга у справі №910/12661/24 вважатиметься неподаною та підлягає поверненню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Г. Вронська