ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/366/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І.; Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 (повний текст складено та підписано 17.04.2025)

по справі №916/366/25

за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до Управління поліції охорони в Одеській області

про стягнення 100 000 грн,

(суддя першої інстанції: Щавинська Ю.М., дата та місце ухвалення рішення: 14.04.2025, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

У лютому 2025 року Акціонерне товариство "Укргазвидобування" (далі- Позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області (далі - Відповідач) з позовною заявою до Управління поліції охорони в Одеській області, у якій просило суд стягнути з Відповідача штраф у сумі 100 000 грн, а також судові витрати.

В обґрунтування позову Позивач посилався на неналежне виконання Відповідачем умов укладеного між Сторонами Договору від 29.12.2023 про надання послуг за №550/26-23, відповідно до пункту 1.1 якого виконавець зобов`язується з 01.01.2024 по 31.12.2024 на свій ризик, своїми силами, а також необхідними засобами надати «Охоронні послуги (Послуги з охорони об`єктів філії УПГГК. Поліція охорони), на об`єктах, визначених у додатках №9, №10 до даного Договору, а замовник зобов`язується прийняти й оплатити такі послуги, що призвело до розкрадання товарно-матеріальних цінностей вказаного об`єкта.

Позивач, посилаючись на п.2, 13, 15 Додатку №16 до Договору просив суд стягнути з Управління поліції охорони в Одеській області загальний штраф у сумі 100 000 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 у даній справі у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку, що Позивач не довів належними і допустимими доказами надання Відповідачем послуг неналежної якості, у зв`язку з чим суд виснував про відсутність підстав для притягнення Управління поліції охорони в Одеській області до відповідальності та накладення штрафу.

Не погоджуючись з таким рішенням, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 по справі №916/366/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства "Укргазвидобування" та стягнути з Управління поліції охорони в Одеській області 100 000 грн штрафу.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення винесене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права.

Посилаючись на умови укладеного між Сторонами Договору №550/26-23 від 29.12.2023, Апелянт зазначає, що Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, оскільки не забезпечив цілісності майна Позивача від розкрадань, а саме: працівники УПО в Одеській області не проводили огляд пластикових еко-баків для сміття, ігнорували результати системи відеоспостереження та відповідно не повідомляли Замовника послуг щодо приготувань та/або здійснення злочинних посягань відносно його майна, що призвело до розкрадання товарно-матеріальних цінностей (газоконденсату) на об`єкті філії УПГГК АТ «Укргазвидобування», які вивозились під видом сміття з території охоронюваного об`єкта.

На переконання Апелянта, судом було неналежно оцінено докази, надані Позивачем та вважає, що такі докази підтверджують обставини, які входять в предмет доказування, зокрема, підтверджують неналежне виконання Відповідачем умов Договору, а саме пп.6.3.4-6.3.6.

Апелянт стверджує, що, відхиляючи надані АТ «Укргазвидобування» докази, суд першої інстанції не навів обґрунтованих мотивів, чому копія Акту за результатами службового розслідування від 19.07.2024, копії пояснень працівників УПО в Одеській області ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з матеріалів службового розслідування, копії пояснень працівників АТ «Укргазвидобування» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з матеріалів службового розслідування та копія протоколу огляду від 06.06.2024 з матеріалів кримінального провадження - є неналежними доказами.

Суд не навів висновку, чому ці докази, на його думку, не підтверджують обставини, що входили у предмет доказування, зокрема, що відповідач допустився таких порушень надання послуг, як порушення контрольно-перепускного та внутрішньо-об`єктового режиму персоналом Виконавця з Управління поліції охорони в Одеській області.

Вказуючи, що подані доказами є недопустимими, суд не навів жодного закону, з яким він пов`язує недопустимість цих доказів. Суд послався на ст.149 КЗпП України, якою передбачено, що роботодавець отримує письмові пояснення до застосування дисциплінарного стягнення, але при цьому зазначив, що норми КЗпП України не підлягають застосуванню при розгляді цієї справи.

Апелянт вважає, що через порушення положень ст. 76, 77, 79 та 86 Господарського процесуального кодексу України судом першої інстанції повно та об`єктивно не встановлено обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим суд дійшов до помилкового висновку, про те що АТ «Укргазвидобування» не було належними та допустимими доказами доведено порушення УПО в Одеській області умов Договору в частині його належного виконання щодо надання якісних послуг з охорони на об`єкті «Установка комплексної переробки нафти Яблунівське відділення з переробки газу (УКПН)», що розташована за адресою: Полтавська обл., Миргородський р-н, с. Сенча, в період з 18.03.2024 по 20.05.2024.

З огляду на зазначене, Апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в повному обсязі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 по справі №916/366/25; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; вирішено розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/366/25.

14.05.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/366/25.

22.05.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Управління поліції охорони в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відповідач вважає рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 по справі №916/366/25 законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права на підставі всебічного та повного дослідження матеріалів справи.

У своєму відзиві Відповідач звертає увагу суду, що позовна заява не містить жодних посилань на те, які саме функціональні обов`язки та посадові інструкції має на увазі Позивач, стверджуючи, що ці функціональні обов`язки та інструкції не виконувалися належним чином персоналом Відповідача. До того ж, жодних функціональних обов`язків та посадових інструкції Апелянт до суду першої інстанції не надав.

З огляду на зазначене, Відповідач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2023 між Акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі Філії Управління з переробки газу та газового конденсату АТ «Укргазвидобування» (замовник) та Управлінням поліції охорони в Одеській області (виконавець) укладено Договір про надання послуг за №550/26-23, відповідно до пункту 1.1 якого виконавець зобов`язується з 01.01.2024 по 31.12.2024 на свій ризик, своїми силами, а також необхідними засобами надати «Охоронні послуги (Послуги з охорони об`єктів філії УПГГК. Поліція охорони), на об`єктах, визначених у додатках №9, №10 до даного договору, а замовник зобов`язується прийняти й оплатити такі послуги.

Відповідно до п.1.2.1 Договору виконавець надає послуги: охорона, забезпечення цілісності майнового комплексу, що передається під охорону охоронній структурі від розкрадань, несанкціонованих сторонніх втручань, забезпечення встановленого пропускного режиму на об`єкті, виконання інших завдань (посилення охорони об`єкта) пов`язаних із виникненням прямої загрози безпеці на об`єкті охорони, порушенням нормальних умов життєдіяльності на об`єкті охорони або негайним усуненням наслідків його пошкодження з дотриманням вимог Закону України «Про охорону діяльність» на наступних об`єктах замовника згідно дислокації (Додаток №9).

Одним з об`єктів є головні споруди Яблунівського відділення з переробки газу (1 пост охорони). Відомості про об`єкт:

Місце знаходження: Полтавська обл., Миргородський р-н, с. Сенча.

Призначення: Переробка газового конденсату.

Категорія: особливо важливий об`єкт.

Характеристика об`єкту: обладнання та споруди на площі 11,5 га, обнесеній парканом загальним периметром 1 525 метри (основне виробництво-завод, склад товарно-матеріальних цінностей, склад готової продукції, адміністративні та допоміжні приміщення).

Пунктом 4.2.1 Договору передбачено, що у випадку наявності у замовника заперечень (зауважень), вони оформляються актом узгодження, де зазначаються зауваження та визначається сума, яка підлягає сплаті виконавцю та протягом 3-х календарних днів надається виконавцю. Виконавець протягом п`яти календарних днів після отримання розглядає та підписує акт узгодження. У разі відмови виконавця від підписання акту узгодження, виконавець зобов`язаний надати обґрунтовані заперечення. Якщо виконавець протягом 5 календарних днів з моменту отримання даного акту не падав обґрунтовані письмові заперечення, акт узгодження, підписаний одноосібно замовником, вважається прийнятим виконавцем. У випадку відмови виконавця від підписання акту узгодження, замовник проводить оплату з урахуванням акту узгодження.

Відповідно до п. 5.1. Договору строком надання послуг є період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року.

Місце надання послуг визначено пунктами 1.2.1., 1.2.2., 1.2.3. цього Договору (п.5.2 Договору).

Згідно з п. 5.4. Договору послуги, зазначені в 1.2.1., 1.2.2., 1.2.3. даного Договору, надаються співробітниками виконавця, озброєними табельною вогнепальною зброєю.

Замовник зобов`язаний, зокрема, приймати надані послуги згідно з актом приймання-передачі наданих послуг у разі відсутності зауважень (п.6.1.2. Договору), надавати виконавцю повну і об`єктивну письмову інформацію про розташування об`єктів охорони (п.6.1.4. Договору), доводити до відома керівництва виконавця, письмово про всі недоліки, порушення обов`язків співробітниками виконавця, які задіяні в наданні послуг, для прийняття необхідних організаційних заходів (п.6.1.5 Договору).

Відповідно до умов п.6.2.2. Договору замовник має право контролювати надання послуг виконавцем із відповідними записами про перевірки у журналі виконавця, та складати відповідні акти про недоліки, у разі їх виявлення.

Згідно з п.6.3.8. Договору виконавець у денний час: а) здійснює контроль входу-виходу людей на стаціонарні об`єкти та з стаціонарних об`єктів, по службових посвідченнях, разових особистих перепустках, інших документах, які визначені Замовником та вживає заходів по недопущенню на територію сторонніх осіб; б) здійснює контроль ввозу та вивозу, внесення і виносу товарно-матеріальних цінностей на територію і з території стаціонарних об`єктів через КНІ по разових чи постійних перепустках, дозволах, затверджених Замовником (керівником чи відповідальною особою); в) приймає від Замовника опечатані чи опломбовані приміщення стаціонарних об`єктів, робить дублююче опечатування своїми печатками (у випадку якщо це передбачено в «Інструкції з охорони, пропускного і внутрішньооб?єктового режимів на об`єктах» та «Інструкції щодо виконання обов`язків персоналом охорони при патрулюванні лінійної частини конденсатопроводів та їх об`єктів»).

Виконавець у нічний час: а) здійснює охорону за майном та приміщеннями на стаціонарних об`єктах Замовника; б) патрулює по зовнішній стороні периметру стаціонарних об`єктів з метою недопущення проникнення на територію, яка охороняється, сторонніх осіб (п.6.3.9. Договору).

Згідно з п.7.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором.

Відповідно до 7.2.1. Договору виконавець, за наявності його вини, несе матеріальну відповідальність, в тому числі, за дотримання його працівниками вимог техніки безпеки та пожежної безпеки під час надання послуг за договором, а саме: за збитки, спричинені замовнику внаслідок неналежного виконання виконавцем своїх зобов`язань, у розмірі дійсної шкоди. Факти неналежного виконання виконавцем своїх зобов`язань та розмір збитків, що підлягають відшкодуванню ним, встановлюються у порядку, визначеному чинним законодавством.

Цей Договір набирає чинності з 01.01.2024 і діє по 31.12.2024, а в частині розрахунків до повного виконання (п.10.1 Договору).

Невід`ємною частиною цього Договору є: Додаток №1 - Розрахунок вартості послуг і цілодобового поста охоронниками по охороні стаціонарних об`єктів, з ПДВ на місяць; Додаток №2 - Розрахунок вартості послуг 1 цілодобового поста поліції охорони по охороні стаціонарних об`єктів, з ПДВ на місяць; Додаток №3 - Розрахунок вартості послуг 1 співробітника поліції, працюючого в 12 - годинному автопатрулі, з ПДВ на місяць; Додаток №4 - Розрахунок витрат на 1 автомобіль автопатруля для охорони конденсатопроводу (з пробігом 200 км/добу), з ДВ на місяць (без водія); Додаток №5 - Розрахунок вартості послуг 1 -го автопатруля, працюючого цілодобово у складі 1-го поліцейського та 1-го охоронника для охорони конденсатопроводу, станцій катодного захисту з ПДВ на місяць; Додаток №6 - Розрахунок вартості послуг 1 співробітника поліції, працюючого в цілодобовому автопатрулі, з ПДВ на місяць; Додаток №7 - Розрахунок нормативної чисельності охоронників для забезпечення одного цілодобового поста; Додаток №8 - Розрахунок вартості послуг з охорони за один місяць; Додаток №9 - Дислокація об`єктів, які охороняються стаціонарними постами; Додаток №10 - Дислокація об`єктів, які охороняються автопатрулями; Додаток №11 - Інформація про власників контрагента, включаючи вигодонабувачів; Додаток №12 - Перелік штрафних санкцій до виконавця за порушення вимог в галузі ОП та ПБ, що стягуються понад збитки; Додаток №13 - Перелік порушень та штрафних санкцій до виконавця за порушення вимог в галузі охорони навколишнього середовища; Додаток №14 - Типова Інструкція з пожежної безпеки для працівників охорони; Додаток №15 - Санкційне застереження; Додаток №16 - Перелік штрафних санкцій до виконавця за порушення вимог до надання послуг.

Згідно з п.4 Додатку до Договору №9 «Дислокація об`єктів, які охороняються стаціонарними постами»: Установка комплексної переробки нафти Яблунівське відділення з переробки газу (УКПН), розташована Полтавська обл., Миргородський р-н, с. Сенча, Вид охорони - Фізична, один Стаціонарний Пост, охорона здійснюється цілодобово.

Відповідно до п.2 Додатку №16 за виявлення на території об`єкту замовника, що охороняється, фактів порушення контрольно-перепускного та внутрішньо-об`єктового режиму персоналом виконавця встановлено штраф у розмірі 50 000 грн.

Згідно з п.13 Додатку №16 за неналежне виконання персоналом виконавця функціональних обов`язків та посадових інструкцій передбачено штраф у сумі 25 000 грн.

Пунктом 15 Додатку №16 передбачено, що за виявлення фактів ігнорування персоналом виконавця результатів системи відеоспостереження, стосовно ризиків щодо приготувань до здійснення злочинних посягань, а також злочинних замахів на майно замовника на об`єкті охорони, що стосується умов виконання заходів охорони передбачено штраф у сумі 25 000 грн.

В матеріалах справи наявні акти приймання-передачі наданих послуг №ОД-0016677 від 31.03.2024 за період з 01.03.2024 по 31.03.2024, №ОД-0016678 від 30.04.2024 за період з 01.04.2024 по 30.04.2024, а також акт №ОД-0016679 приймання-передачі наданих послуг від 31.05.2024 за період з 01.05.2024 по 31.05.2024 за Договором №550/26-23 від 29.12.2023, які підписані та скріплені обома сторонами без зауважень.

Також в матеріали справи містяться протокол огляду від 06.06.2024, складений старшим оперуповноваженим в ОВС ОПВ УКР ГУНП в Полтавській області майором поліції Колодкою О.Ю., у якому зазначено про те, що службові особи здійснювали розкрадання газового конденсату на території Яблунівської УКПН; пояснення охоронників УПО в Одеській області Ткача О.В. від 26.06.2024 та Лунгула М.М. від 24.06.2024, у яких останні повідомили про те, що пластикові еко-баки для сміття, які були з каністрами, останні не перевіряли, при цьому, останні не були обізнані про винесення працівниками УКПН Яблунівського ВПГ конденсату за територію об`єкта, а також пояснення охоронника Подільського РВ УПО Одеської області ОСОБА_3 від 12.06.2024, який також не був обізнаний про вказані обставини; пояснення працівників АТ «Укргазвидобування» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 24.06.2024, у яких останні зазначили про те, що працівники УПО Одеської області перевірку предметів та речей при виносі пластикових еко-баків для сміття не здійснювали.

19.07.2024 Позивачем складено акт за результатами службового розслідування, у якому зазначено, що 20.05.2024 співробітниками ГУ НП в Полтавській області, в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000459, внесеному 16.06.2023 до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, за участю працівників відділу забезпечення безпеки філії УПГГК, проведено обшук на території установки з комплексної підготовки нафти Яблунівського ВПГ Філії, в ході якого було встановлено та вилучено пластикові каністри, заповнені газовим конденсатом стабільним загальним об`ємом 310 л.

На підставі наказу АТ «Укргазвидобування» від 04.06.2024 №443 за вказаним фактом було призначене службове розслідування, за результатами якого встановлено, що упродовж періоду з 18.03.2024 по 20.05.2024 працівниками УКПН Яблунівського ВПГ на систематичній основі здійснювався незаконний відбір ГКС з систем технологічного трубопроводу з метою його подальшої реалізації.

28.06.2024 органом досудового розслідування обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000459 за обвинуваченням останніх у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, скеровано до Лохвицького районного суду Полтавської області для розгляду по суті.

Під час проведення службового розслідування комісією підтверджено інформацію про інцидент, визначений як підставу для призначення цього розслідування. Причинами та умовами інциденту є неналежне виконання майстром ОСОБА_6 , операторами ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , машиністом ОСОБА_14 та слюсарем ОСОБА_15 своїх функціональних обов`язків, передбачених посадовою та робочою інструкцією, порушення нормативно-правових документів та внутрішніх документів Філії, що призвело до привласнення ГКС загальним об`ємом 8 865 л., чим завдано матеріальну шкоду Товариству на суму 279 674,71 грн з ПДВ, та створено істотний іміджевий ризик; а також відсутність достатнього контроля з боку головного інженера ОСОБА_16 за станом трудової та виробничої дисципліни на УКПН, додержанням правил зберігання матеріальних ресурсів, правильністю експлуатації устаткування, механізмів, стану виробничих і допоміжних приміщень на УКПН.

На підставі вищезазначеного, Позивачем направлено претензію від 06.08.2024 №21.16-008.1.1-1-1184 на адресу Відповідача з проханням перерахувати на поточний рахунок АТ «Укргазвидобування» суму штрафу в розмірі 100 000 грн, у відповідь на яку УПО в Одеській області листом від 09.09.2024 відхилило вимоги щодо сплати штрафу та зазначило, що на даний час немає документально підтверджених підстав для сплати штрафу та зазначило про передчасність пред`явлення позовних вимог.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки висвітлені в абзаці 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначалось раніше, 29.12.2023 між Акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі Філії Управління з переробки газу та газового конденсату АТ «Укргазвидобування» (замовник) та Управлінням поліції охорони в Одеській області (виконавець) укладено Договір про надання послуг за №550/26-23, відповідно до пункту 1.1 якого виконавець зобов`язується з 01.01.2024 по 31.12.2024 на свій ризик, своїми силами, а також необхідними засобами надати «Охоронні послуги (Послуги з охорони об`єктів філії УПГГК. Поліція охорони), на об`єктах визначених у Додатках №9, №10 до даного Договору, а замовник зобов`язується прийняти й оплатити такі послуги.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи положення ст. 204 Цивільного кодексу України щодо презумпції правомірності правочину, який не був визнаний судом недійсним у встановленому порядку, договір про надання послуг є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

У даній справі Позивач просив суд стягнути з Управління поліції охорони в Одеській області загальний штраф у сумі 100 000 грн на підставі п.2, 13, 15 Додатку №16 до Договору з огляду на неналежне виконання працівниками Відповідача своїх обов`язків за Договором про надання послуг №550/26-23 від 29.12.2023.

Як встановлено судом, відповідно до п.2. Додатку №16 за виявлення на території об`єкту замовника, що охороняється, фактів порушення контрольно-перепускного та внутрішньо-об`єктового режиму персоналом виконавця встановлено штраф у розмірі 50 000 грн.

Згідно з п.13 Додатку №16 за неналежне виконання персоналом виконавця функціональних обов`язків та посадових інструкцій передбачено штраф у сумі 25 000 грн.

Пунктом 15 Додатку №16 встановлено, що за виявлення фактів ігнорування персоналом виконавця результатів системи відеоспостереження, стосовно ризиків щодо приготувань до здійснення злочинних посягань, а також злочинних замахів на майно замовника на об`єкті охорони, що стосується умов виконання заходів охорони передбачено штраф у сумі 25 000 грн.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1ст. 76 ГПК України).

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, на підтвердження порушення Відповідачем зобов`язань за укладеним Договором Позивач фактично посилається на протокол огляду від 06.06.2024, акт, складений за результатами службового розслідування від 19.07.2024, а також пояснення, що відбиралися в рамках розслідування.

Як зазначалось раніше, Апелянт вважає такі докази належними та більш вірогідними ніж докази, на які посилається Відповідач, заперечуючи проти позову.

З такими твердженнями Апелянта судова колегія не погоджується та відхиляє останні, з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що в якості доказу у цій справі Позивачем надано протокол огляду від 06.06.2024, який складено у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження №0000459 від 16.06.2023. При цьому, Договір про надання послуг за №550/26-23, про порушення умов якого вказує Позивач, укладений між Сторонами 29.12.2023, тобто, після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Водночас, протокол огляду є доказом, якому може бути надана оцінка виключно судом, встановленим законом, яким у такому випадку є Лохвицький районний суд Полтавської області у справі №538/1233/24.

Натомість, відповідний процесуальний документ суду, зокрема, щодо надання протоколу огляду від 06.06.2024 оцінки, у матеріалах господарської справи відсутній.

За таких обставин, зазначений протокол огляду від 06.06.2024, у якому старшим оперуповноваженим зафіксовані відомості, отримані останнім з перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження, жодним чином не може бути доказом неналежного виконання саме Відповідачем п.15 Додатку №16 до Договору, про що фактично стверджує Позивач при наданні вказаного доказу.

Колегія суддів також звертає увагу на відсутність в матеріалах справи будь-яких звернень замовника (Позивача) про недоліки, порушення обов`язків співробітниками виконавця, які задіяні в наданні послуг, для прийняття необхідних організаційних заходів (п.6.1.5 Договору).

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які повідомлення замовником виконавця про наявність кримінального провадження за ч.4 ст.191 Кримінального кодексу України, тобто, за фактом привласнення, розтрати майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, з урахуванням того, що, вказані відомості вже були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому таке повідомлення було б розумним, враховуючи мету та предмет укладеного між сторонами Договору.

Позивач, посилаючись на п.13 Додатку №16, яким передбачено штраф у сумі 25 000 грн за неналежне виконання персоналом виконавця функціональних обов`язків та посадових інструкцій, водночас, не зазначив, які саме пункти інструкцій порушено працівниками Відповідача, а також не надано жодних посадових інструкцій, а також Робочу інструкцію працівника охорони УПО в Одеській області по охороні об`єктів філії АТ «Укргазвидобування», яку, як зазначає Позивач, порушено Відповідачем, та на яку останній посилається у акті, складеному за результатами службового розслідування від 19.07.2024.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, у даному випадку саме на Позивача покладено обов`язок довести ті обставини, на які він посилається.

Судова колегія звертає увагу, що доводи щодо порушення Відповідачем п.2 Додатку №16 щодо порушення контрольно-перепускного та внутрішньо-об`єктового режиму персоналом виконавця контролю ґрунтується на поясненнях працівників УПО в Одеській області ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відібраних у ході розслідування.

Разом з тим, таке розслідування та складений за його результатами односторонній акт Позивача не може бути доказом, що підтверджує неналежне виконання обов`язків працівниками Відповідача, оскільки жодні правовідносини, зокрема і трудові, між Позивачем та працівниками Відповідача відсутні.

При цьому, матеріали справи не містять доказів наявності підстав, заснованих на законі або Договорі, що підтверджує право Позивача опитувати та складати акти відносно працівників Відповідача.

Відповідно до ст.149 КЗпП України роботодавець отримує письмові пояснення до застосування дисциплінарного стягнення. Водночас, оскільки, як вже було зазначено, трудові правовідносини між Позивачем та опитаними особами відсутні, вказана норма не підлягає застосуванню у даному випадку.

У контексті наведеного, судова колегія звертає увагу, що порядок накладення дисциплінарного стягнення щодо вказаних осіб регулюється Дисциплінарним статутом Національної поліції України та спеціальним нормативно-правовим актом - Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807, а не Регламентом, затвердженим Рішенням Правління НАК "Нафтогаз України", оформленим протоколом №123 від 07.03.2019.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що п.6.2.2. Договору передбачено право замовника контролювати надання послуг виконавцем із відповідними записами про перевірки у журналі виконавця, та складати відповідні акти про недоліки, у разі їх виявлення.

Натомість, жодних актів про недоліки, складених у порядку 6.2.2 Договору, матеріали справ не містять, крім того, жодних дій щодо укладення акту узгодження, який би містив заперечення (зауваження) замовника, Позивачем суду також не надано.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи Апелянта щодо ненаведення судом першої інстанції висновку, чому саме докази надані Позивачем є неприпустимими, з огляду на наступне.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, учасники справи подають суду докази на підтвердження своїх доводів і заперечень, однак саме суд здійснює їх оцінку доказів, і саме він вирішує їх важливість та необхідність для прийняття того чи іншого рішення.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 19.06.2019 у справі № 910/4055/18, від 16.04.2019 у справі № 925/2301/14.

Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Належність, як змістовна характеристика та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Оцінка доказів - це розумова, логічна діяльність. Закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим. Внутрішнє переконання перш за все ґрунтується саме на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх доказів у їх сукупності. Шлях внутрішнього переконання повинен відображатися через мотивування висновків.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених ст. 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Колегія суддів звертає увагу, що важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір виходив з того, що факти, встановлені у експертному висновку, є більш вірогідними за інші докази.

У п.п. 1-3 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Як вбачається з тексту рішення суду першої інстанції, судом досліджені доводи Позивача, надано їм належну оцінку, та відхилено їх (зазначено про недоведеність належними і допустимими доказами надання Відповідачем послуг неналежної якості). При цьому саме по собі невідображення надання оцінки певним доказам у рішенні суду не свідчить про їх неврахування, оскільки хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності належними та допустимими доказами по справі факту порушення Відповідачем умов укладеного договору, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції, а докази надані Відповідачем є більш вірогідними, в зв`язку з чим колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що доводи Апелянта фактично зводяться до незгоди із судовою оцінкою обставин справи, що само по собі не є підставою для скасування судового рішення.

В апеляційній скарзі Позивач дублює правову позицію, викладену у позовній заяві. Однак, його доводам суд першої інстанції надав оцінку і в апеляційній скарзі відповідні висновки суду Позивачем з посиланням на норми чинного законодавства не спростовані.

За таких обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Укргазвидобування" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 по справі №916/366/25 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 по справі №916/366/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 по справі №916/366/25 залишити без змін.

Матеріали справи №916/366/25 повернути до Господарського суду Одеської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош