ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/478/25

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участю секретаря судового засідання Ярощук О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (вул. Князя Володимира, 71, м. Рівне, Рівненська обл., Рівненський р-н, 33013, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мубао" (вул. Юрія Колесника, 88, м. Дубровиця, Сарненський р-н, Рівненська обл., 34100, )

про стягнення заборгованості у сумі 113 326,78 грн

у судове засідання з`явилися:

- від позивача: Павлюк Микола Григорович;

- від відповідача: Бурма Олексій Віталійович

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою наявних технічних засобів

ВСТАНОВИВ:

Заяви і клопотання сторін, процесуальні рішення.

28 травня 2025 року через підсистему Електронний суд ЄСІТС до Господарського суду Рівненської області від Приватного акціонерного товариства Рівнеобленерго надійшов позов до Товариства з обмеженою відповідальністю МУБАО про стягнення заборгованості у сумі 113 326, 78 грн (з яких: 11 896,65 грн - 3% річних, 101 430,13 грн. - інфляційні втрати).

Ухвалою від 30.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/478/25. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 24.06.2025. Визначено відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - 10 днів з дня вручення даної ухвали. Запропоновано сторонам подати заяви по суті спору та встановлено процесуальні строки для подання таких заяв.

12 червня 2025 року в межах процесуального строку, встановленого судом, від відповідача надійшов відзив.

16 червня 2025 року в межах процесуального строку, встановленого судом, від позивача надійшла відповідь на відзив.

Процесуальні дії у судовому засіданні з розгляду справи по суті.

У судове засідання з розгляду справи по суті 24.06.2025 з`явилися представники позивача та відповідача, котрі наполягали на своїх правових позиціях, викладених у заявах по суті спору.

Правова позиція позивача, викладена у позовній заяві

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дана заборгованість виникла у зв`язку з простроченням відповідачем оплати вартості необлікованої електричної енергії нарахованої згідно протоколу №15 від 04.11.2021, виставленого розрахункового документу та стягнутої згідно з рішенням суду у справі №902/93/22 у розмірі 383 866,49 грн. - в період з 17.12.2021 по 19.01.2023.

Правова позиція відповідача, викладена у відзиві

У даній заяві по суті спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Мубао" заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що зобов`язання зі сплати вартості необлікованої електроенергії могло виникнути лише після набрання законної сили рішенням у справі №902/93/22, яким вирішувались як позов ПАТ Рівнеобленерго, так і зустрічна вимога ТОВ Мубао про визнання неправомірним та скасування протоколу засідання комісії. Рішення набрало законної сили 20.10.2022. Тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат можливе лише за період з 20.10.2022 до дат фактичної сплати у загальному розмірі 383 866,49 грн. - 09.12.2022 та 19.01.2023.

Крім того, відповідач акцентує увагу, що ПрАТ Рівнеобленерго, подаючи позов у справі №902/93/22, не заявляло вимог про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, хоча мало таку можливість. А тому подання окремого позову у справі № 918/478/25 із запізненням є зловживанням правом, яке призвело як до завищення суми вимог так і до створення ситуації невизначеності, бо якби такі вимоги були подані одразу, їх розмір був би значно меншим, і відповідач мав би змогу погасити їх раніше.

Також відповідач вважає, що розмір заявлених до стягнення сум є непропорційним, оскільки 3% річних та інфляційні втрати складають 29,5% від суми основного боргу, що є надмірним. Таке нарахування є несправедливим, особливо з огляду на об`єктивні обставини: введення воєнного стану, економічні наслідки COVID-19, втрати від зупинки експорту, загальне погіршення фінансового стану підприємства та незначні прибутки за 2022 2024 роки.

Відповідач також наголошує, що жодних доказів заподіяння позивачу збитків у зв`язку із простроченням сплати не надано. У короткий строк після набрання законної сили рішенням суду відповідач повністю виконав зобов`язання.

З огляду на принципи справедливості, добросовісності та розумності, відповідач просить суд у разі задоволення позовних вимог зменшити розмір заявлених 3% річних та інфляційних втрат на 95% - до сукупного рівня не більше 5% від основного боргу, що дозволить зберегти баланс інтересів сторін і уникнути негативних наслідків для підприємства.

Правова позиція позивача, викладена у відповіді на відзив.

У даній заяві по суті спору позивач заперечує проти доводів відповідача щодо початку нарахування 3% річних та інфляційних втрат лише з моменту набрання чинності рішенням апеляційної інстанції. Така позиція відповідача, на думку позивача, суперечить вимогам чинного законодавства та Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ).

Відповідно до пп. 4 п. 5.5.5 та п. 8.2.7 ПРРЕЕ, споживач зобов`язаний сплатити вартість необлікованої електричної енергії протягом 30 календарних днів з дня отримання рахунка, виставленого на підставі акта про порушення. У разі незгоди споживача та відмови від оплати, оператор системи має право звернутися до суду.

Таким чином, обов`язок відповідача зі сплати вартості необлікованої електроенергії виник до прийняття судового рішення - після спливу 30-денного строку з моменту отримання рахунка, а не після набрання законної сили рішенням суду.

Позивач вказує, що відповідач був належним чином повідомлений про зобов`язання зі сплати вартості необлікованої електроенергії. Зокрема, 10.11.2021 та 23.02.2023 йому були направлені протоколи комісії з додатками та розрахункові документи - повідомлення про оплату. Відповідно до п. 8.2.7 ПРРЕЕ, відповідач зобов`язаний був оплатити ці документи протягом 30 календарних днів або не пізніше п`ятого робочого дня з дати їх надходження до поштового відділення, незалежно від того, чи визнає він трекінг Укрпошти.

Оскільки відповідач не здійснив оплату до 17.12.2021 включно та прострочив виконання зобов`язання до 19.01.2023, позивач на підставі ст. 625 ЦК України правомірно нарахував інфляційні втрати та 3% річних за відповідний період.

Щодо заявленого клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат, позивач категорично не погоджується вважає його безпідставним, оскільки вони й так нараховані у мінімальному розмірі, передбаченому законом. Верховний Суд вказує, що таке зменшення можливе лише за наявності виключних обставин, яких відповідач не довів. Посилання на складне фінансове становище чи воєнний стан не є достатніми. Тому підстав для зменшення нарахувань немає.

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, існують судові рішення у справі № 902/93/22 за первісним позовом Приватного акціонерного товариства "РІВНЕОБЛЕНЕРГО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МУБАО" про стягнення заборгованості в сумі 383 866,49 грн. та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "МУБАО" до Приватного акціонерного товариства "РІВНЕОБЛЕНЕРГО" про визнання неправомірним та скасування протоколу засідання комісії Дубровицького РЕМ ПрАТ "Рівнеобленерго" по розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії від 04.11.2021 №15, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "МУБАО" проведено нарахування необлікованої електроенергії по договірній потужності за період з 04.12.2021 по 14.04.2021 в розмірі 383 866,49 грн. ,- котрі мають преюдиційне значення для розгляду справи № 918/1149/24, а саме:

- рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 у справі № 902/93/22, яким первісний позов задоволено; ухвалено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МУБАО" на користь Приватного акціонерного товариства "РІВНЕОБЛЕНЕРГО" 383 866,49 грн. - вартості необлікованої електричної енергії; 21 115,00 грн - витрат на проведення експертного дослідження та 5 758,00 грн - витрат на сплату судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

- постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2022 у справі № 902/93/22, якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МУБАО" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 у справі № 902/93/22 залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судами у справі № 902/93/22 встановлено, а відтак не потребують доказування у справі № 918/478/25 наступні обставини. 30.11.2020 між ПАТ "Рівнеобленерго" (Оператор системи) та ТОВ "МУБАО" (Споживач) укладено договір № 270071337 про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, згідно п. 2.1 якого Оператор системи надає Споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії за об`єктом споживача за адресою м. Дубровиця, вул. Гагаріна, 88. 04.12.2020, відповідно до акта про пломбування № РПЛ178482, було здійснено пломбування електролічильника типу АСЕ -6000, заводський № 84056031.

14 квітня 2021 року за вказаною адресою представниками ПАТ "Рівнеобленерго", в особі структурного підрозділу Дубровицький РЕМ, було виявлено порушення ПРРЕЕ та на підставі виявленого порушення складено акт про порушення № К011094 від 14.04.2021. Вказаним актом було зафіксовано порушення п. 2.3.4, 8.2.4, 8.2.5, 8.4.2 ПРРЕЕ а саме: пошкодження пломб з відбитками тавр оператора системи розподілу № С51560261, що встановлена на шафі обліку та порушення цілісності пломбувального матеріалу - трос на якому встановлена пломба № С51560261; пошкодження пломби № 051560260, що встановлена на клемній кришці електролічильника № 84056031 та порушення цілісності пломбувального матеріалу - трос, на якому встановлена пломба №051560260; пошкодження пломби №У-В01250666, що встановлена на корпусі електролічильника №84056031; пошкодження пломбувального матеріалу - трос, на яких встановлені пломби з відбитками тавр ВТК (заводу виробника) на корпусі електролічильника. 14.05.2021 позивачем за первісним позовом направлено до ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз" заяву про проведення експертного трасологічного та електротехнічного дослідження.

Висновком експертизи № 9806 від 10.09.2021 було встановлено факт несанкціонованого втручання в роботу електролічильника Іtron АСЕ6000. 04.11.2021 відбувся розгляд акта про порушення та було прийнято рішення про проведення нарахування на підставі п. 8.4.10. Протоколом № 15 від 04.11.2021 було встановлено обсяг не облікованої електроенергії, який становить 105276 кВт*год. Вартість не облікованої електроенергії становить 383 866, 49 грн. На адресу споживача було направлено претензію № 47-30/1 від 24.01.2022 про відшкодування збитків в сумі 383 866, 49 грн. за порушення ПРРЕЕ, однак, вказана претензія в добровільному порядку не була задоволена, з огляду на що ПАТ "Рівнеобленерго" звернулось з відповідним позовом до Господарського суду Вінницької області.

У свою чергу, як зазначено вище, ТОВ "МУБАО" звернулось із зустрічною позовною заявою до ПАТ "Рівнеобленерго", обґрунтовуючи останню тим, що в ході введення в облік лічильника відповідача, позивач порушив ряд норм Кодексу комерційного обліку та умов укладеного договору.

Судами у справі № 902/93/22 було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "МУБАО" причетне до порушення ПРРЕЕ, зафіксоване акті про порушення та у протоколі комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ № 15 від 04.11.2011. Твердження ТзОВ "МУБАО" про нарахування обсягу не облікованої електричної енергії за 24 години, а не як зазначено в п. 8.4.10 Правил - 8 год., відхилені судами, оскільки тривалість обладнання споживача приймається рівним 8 год. лише у разі відсутності в договорі даних про тривалість роботи обладнання, а відповідно до п. 7 додатку № 4 до договору, сторони домовилися, що години використання струмоприймачів споживача збігаються з режимом розподілу електричної енергії і становлять 24 години на добу. Твердження Товариства з обмеженою відповідальністю "МУБАО" про те, що позивачем при проведенні позачергової технічної перевірки 04.12.2020 було не дотримано вимог Кодексу комерційного обліку суди встановили таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, не стосується предмета розгляду справи та не спростовує допущене відповідачем порушення ПРРЕЕ.

Вимоги зустрічного позову ТОВ "МУБАО" не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи № 902/93/22.

Відтак суди констатували, що ПрАТ Рівнеобленерго правомірно здійснило нарахування вартості необлікованої електроенергії у розмірі 383?866,49 грн, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "МУБАО" порушило ПРРЕЕ.

Як встановлено судом, 10.11.2021 ПрАТ Рівнеобленерго направило для ТОВ "МУБАО" протокол комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ № 15 від 04.11.2011 з додатком та розрахунковий документ повідомлення про оплату. Вказане підтверджується долученими до матеріалів справи описом вкладення, накладною (трек-номер відправлення 143 від 10.11.2021) та фіскальним чеком.

Згідно пп. 4 п. 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема, здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 8.2.7. ПРРЕЕ, кошти за необліковану електричну енергію та суми збитків перераховуються споживачем на поточний рахунок оператора системи. Споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка (у випадку неотримання споживачем рахунка у поштовому відділенні упродовж 5 робочих днів з дня надходження рахунка до поштового відділення споживача рахунок вважається отриманим споживачем на 5 робочий день).

У разі незгоди споживача з фактом безоблікового споживання електричної енергії та відмови від сплати вартості необлікованої електричної енергії оператор системи звертається з позовом до суду для стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Із урахуванням викладеного у сукупності, суд констатує, що ТОВ "МУБАО" мав оплатити 383?866,49 грн.

За розрахунком позивача ТОВ "МУБАО" мав оплатити 383?866,49 грн. по акту про порушення ПРРЕЕ № R011094 від 14.04.2021 до 17.12.2021 включно, тобто 30 календарних днів від дня отримання рахунка + 5 робочих днів.

Як вбачається із відзиву, відповідач не оспорює дату оплати до 17.12.2021 включно, не надає доказів вручення поштового відправлення 143 від 10.11.2021. Натомість вважає, що зобов`язання зі сплати вартості необлікованої електроенергії могло виникнути лише після набрання законної сили 20.10.2022 рішенням у справі №902/93/22, яким серед іншого, вирішувався зустрічний позов ТОВ "МУБАО" про визнання неправомірним та скасування протоколу засідання комісії.

Суд виснує, що доводи відповідача про те, що обов`язок сплатити вартість необлікованої електричної енергії виник лише після набрання законної сили рішенням Господарського суду Вінницької області у справі №902/93/22 від 20.10.2022 є хибними та не відповідають положенням чинного законодавства. Споживач зобов`язаний оплатити розрахунковий документ за необліковану електричну енергію у строки, встановлені абз. 1, 2 п. 8.2.7. ПРРЕЕ. У разі незгоди з актом споживач мав право оскаржити нарахування в судовому порядку, однак саме звернення до суду не зупиняє перебіг строку виконання зобов`язання із оплати вартості необлікованої електричної енергії. У справі наявні докази, що відповідачу 10.11.2021 було надіслано відповідний акт та розрахунковий документ, а строк настав до моменту звернення до суду (позов у справі № 902/93/22 надійшов до Господарського суду Вінницької області 03.02.2022). Отже, прострочення виконання зобов`язання із оплати 383 866 грн 49 коп. мало місце незалежно від подальшого оскарження відповідачем дій позивача у зустрічному позові.

Рішенням у справі №902/93/22 у задоволенні зустрічного позову ТОВ МУБАО відмовлено, а законність дій ПрАТ Рівнеобленерго - підтверджено. Таким чином, відповідальність за прострочення сплати вартості необлікованої електричної енергії настає з моменту закінчення строку, передбаченого абз. 1, 2 п. 8.2.7. ПРРЕЕ, а не з дати набрання чинності судовим рішенням, котре лише підтвердило правомірність нарахувань.

Отже, доводи відповідача щодо моменту виникнення зобов`язання не ґрунтуються на вимогах нормативно-правових актів і є безпідставними.

В матеріалах справи відсутні належні докази отримання або повернення поштового відправлення за трек-номером 143 від 10.11.2021. Водночас, відповідно до абз. 2 п. 8.2.7 ПРРЕЕ, у разі якщо споживач не отримав рахунок у поштовому відділенні протягом 5 робочих днів із моменту його надходження, рахунок вважається отриманим на 5-й робочий день. Отже, незалежно від фактичного вручення, зобов`язання зі сплати вартості необлікованої електроенергії виникає з настанням передбаченого строку.

Таким чином, розрахунок строку, здійснений позивачем, не суперечить абз. 2 п. 8.2.7 ПРРЕЕ, а тому суд приймає, що відповідач мав оплатити 383 866 грн 49 коп. вартості необлікованої електричної енергії до 17.12.2021 включно.

Як встановлено судом, відповідачем було сплачено позивачу кошти в сумі 383 866,49 грн., що підтверджується наступним:

- 205 369,74 грн. (платіжна інструкція № 421 від 09.12.2022);

- 205 369,75 грн. (в.т.ч. 21 115,00 грн - витрат на проведення експертного дослідження та 5758,00 грн - витрат на сплату судового збору) (платіжна інструкція № 457 від 19.01.2023).

Таким чином, суд констатує, що прострочення оплати вартості необлікованої електричної енергії виникло:

- із 18.12.2021 до 08.12.2022 на суму 383 866 грн 49 коп.;

- із 09.12.2022 до 18.01.2023 на суму 178 496 грн 75 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3 % річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму "інфляційних втрат" як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Суд констатує, що зобов`язання з оплати 3% річних та інфляційних втрат у випадку прострочення боржником зобов`язання випливає в силу ч.2 ст. 625 ЦК України, а тому для виникнення у боржника даного зобов`язання позивачу немає необхідності спочатку звертатися до відповідача із вимогою про оплату вказаних сум, а вже у зв`язку із їх неоплатою - до суду за захистом своїх прав.

Крім цього, суд виснує, що є безпідставними доводи відповідача про те, що оскільки ПрАТ "Рівнеобленерго" не заявляло при поданні позову у справі № 902/93/22 вимог про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, хоча мало таку можливість, а тому подання окремого позову у справі № 918/478/25 із запізненням є зловживанням правом, яке призвело як до завищення суми вимог так і до створення ситуації невизначеності, бо якби такі вимоги були подані одразу, їх розмір був би значно меншим, і відповідач мав би змогу погасити їх раніше. При цьому суд зазначає, що право ПрАТ "Рівнеобленерго" на отримання інфляційних втрат та 3% річних виникло з моменту прострочення ТОВ МУБАО сплати вартості необлікованої електроенергії, є самостійним і не залежить від заявлення чи незаявлення інших вимог щодо стягнення цієї ж вартості необлікованої електроенергії. Закон не зобов`язує кредитора об`єднувати у межах одного провадження вимоги про стягнення основної заборгованості та відповідальності за прострочення її виконання.

Наявність кількох позовів за одними й тими ж правовідносинами допускається у межах, визначених законодавством, якщо предмет та підстава позову різні. Позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання є самостійним за предметом, що виключає наявність зловживання правом. При цьому сам факт подання вимог про нарахування інфляційних втрат і 3% річних у пізніший час не порушує прав відповідача, не суперечить принципам процесуальної економії чи визначеності правовідносин, та не впливає на обсяг законного зобов`язання. Отже, доводи відповідача про створення ситуації невизначеності або завищення суми вимог у зв`язку з поданням окремого позову є помилковими та такими, що не ґрунтуються на законі.

За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нормативною підставою для нарахування 3 % річних і інфляційних втрат є ст. 625 ЦК України, що є достатньою підставою для нарахування та стягнення відповідної грошової суми.

Згідно з правовою позицією, висвітленою у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.08.2023 у cправі № 903/806/21, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2019 № 921/212/18, - вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким кредитор наділений з огляду на нормативне закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу (місяць), протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат долучений позивачем до справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE та встановлено, що останній не є арифметично вірним в частині обраного позивачем періоду, адже позивачем здійснено розрахунок із 01.01.2022 до 09.12.2022 на суму 383 866 грн 49 коп та із 10.12.2022 до 19.01.2023 на суму 178 496 грн 75 коп.; хоча потрібно було враховувати дати оплати, в які сума основного боргу, на які нараховуються інфляційні втрати, не включається. Тобто нарахування слід робити за період із 01.01.2022 до 08.12.2022 на суму 383 866 грн 49 коп.; із 09.12.2022 до 18.01.2023 на суму 178 496 грн 75 коп.

Водночас перевіривши розрахунок, суд констатує, що обґрунтований розмір інфляційних втрат становить 101 430 грн 13 коп, тобто саме такий як заявлено позивачем до стягнення.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 101 430 грн 13 коп. є обґрунтованими.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних долучений позивачем до справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE та встановлено, що останній не є арифметично вірним, адже позивачем здійснено розрахунок із 17.12.2021 до 09.12.2022 на суму 383 866 грн 49 коп та із 10.12.2022 до 19.01.2023 на суму 178 496 грн 75 коп. За розрахунками позивача 3 % річних за вказаний період складає 11 896 грн 65 коп.

Однак період, обраний позивачем не є арифметично вірним, адже дата 17.12.2022 включно як сам же позивач зазначає в позовній заяві є датою, коли відповідач іще мав можливість оплатити 383 866 грн 49 коп вартості необлікованої енергії добровільно. Окрім цього, позивачем не було враховано що 09.12.2022 є днем часткової оплати відповідачем боргу, а 19.01.2023 є днем повного погашення заборгованості. Таким чином, позивач помилково включив до періоду нарахування день, коли зобов`язання ще не було простроченим (17.12.2021), а також дні, коли відбулося часткове й повне погашення боргу (09.12.2022 та 19.01.2023), що призвело до завищення суми заявлених до стягнення 3% річних.

За розрахунками суду обґрунтований розмір 3 % річних становить 11 833 грн 55 коп.

Розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, які здійснено господарським судом долучено до матеріалів справи.

Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних - у розмірі 11 833 грн 55 коп. є обґрунтованими.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 63 грн 10 коп. 3 % річних суд відмовляє.

Щодо вимоги відповідача про зменшення розміру інфляційних втрат та 3 % річних на 95 % суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схоже правило міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки ч. 3 ст. 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної практики право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сплата 3 % річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму "інфляційних втрат" як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (п. 43 мотивувальної частини постанови).

Посилання відповідача на наявність підстав для зменшення сум 3% річних та інфляційних втрат, як-то складне фінансове становище відповідача, військова агресія проти України, відсутність доказів завдання позивачеві шкоди, господарський суд оцінює критично та відхиляє, оскільки інфляційні втрати та 3% річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відтак у господарського суду відсутні процесуальні повноваження для зменшення сум даного грошового зобов`язання.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Щодо посилань відповідача на висновок Верховного Суду викладений у постанові від 07.11.2019 у справі № 920/437/19 щодо можливості суду за певних умов зменшити процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника, суд зазначає наступне.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 920/437/19 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінює надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №904/4685/18).

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

При цьому у справі № 920/437/19 вирішувалось питання щодо зменшення штрафних санкцій (штрафу та/або пені), а не 3% річних та інфляційних як у справі № 918/478/25, які не мають характеру штрафних санкцій, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та входять до складу такого зобов`язання.

Окрім викладеного, суд вважає за доцільне зауважити, що існує практика Верховного Суду, котра свідчить про можливість зменшення відсотків річних, визначених ст. 625 ЦК України, за певних умов, а саме - коли сторони у договорі самостійно встановили підвищений розмір процентів, що значно перевищує 3?% річних. Саме така ситуація мала місце у справі №902/417/18, де сторони погодили 40% та 96% річних. Водночас якщо ж сторони не змінювали законодавчо визначений розмір процентів (як це вбачається із матеріалів справи № 918/478/25, і позивач просить стягнути саме 3?% річних, підстав для їх зменшення немає.

Висновки Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 щодо можливості суду за певних умов зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, спрямовані на відновлення майнової сфери боржника та зроблені Верховним Судом з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, зокрема, те, що п.5.5 договору поставки №АП-02-0110 від 01.06.2017, невиконання якого стало підставою для звернення з позовом у справі №902/417/18, передбачено, що сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч.2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

У пункті 8.38 постанови Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання, проте з аналізу договору поставки, представленого при розгляді позову у справі сторонами не було змінено відсотків річних, а позивач наполягає на стягненні відсотків річних, у розмірі, встановленому ч.2 ст. 625 ЦК України - 3% за весь час прострочення.

Крім того, постанова Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 не містить висновків стосовно можливості суд зменшувати інфляційні втрати, а аналогія процесу у даному випадку буде неправомірною.

З огляду на викладене у сукупності суд відмовляє у задоволенні вимоги відповідача про зменшення 3 % річних та інфляційних втрат, які заявлені позивачем до стягнення.

Висновки суду.

За наслідками розгляду спору суд встановив наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача 101 430 грн 13 коп. інфляційних втрат та 11 833 грн 55 коп. 3 % річних.

В решті позовних вимог на суму 63 грн 10 коп. 3 % річних суд відмовляє.

Розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судового збору за даним позовом складав 2 422 грн 40 коп. (із застосування коефіцієнту 0.8 до 3 028 грн 00 коп.).

У зв`язку з частковим задоволенням позову судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2421 грн 05 коп. покладається на відповідача.

Решта судового збору у розмірі 01 грн 35 коп. залишається за позивачем.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мубао" про стягнення заборгованості у сумі 113 326,78 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мубао" (вул. Юрія Колесника, 88, м. Дубровиця, Сарненський р-н, Рівненська обл., 34100, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (вул. Князя Володимира, 71, м. Рівне, Рівненська обл., Рівненський р-н, 33013, ) 101 430 (сто одна тисяча чотириста тридцять) грн 13 коп. інфляційних втрат, 11 833 (одинадцять тисяч вісімсот тридцять три) грн 55 коп. 3 % річних, 2 421 (дві тисячі чотириста двадцять одна) грн 05 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позовних вимог на суму 63 грн 10 коп. 3 % річних - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складене та підписане "26" червня 2025 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич