ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/808/24

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Прядко О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Толстокарової І.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: Вірьовкін О.І. - ордер серія АМ №1097305 від 15.08.2024;

Стодольський В.В. - керівник згідно виписки ЄДР (присутній в судових засіданнях 21.05.2025 та 18.06.2025);

від відповідача: Мельнічук Ю.В. - виписка з ЄДР;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБР ЛОГІСТИК"

до Головного управління Національної поліції в Житомирській області

про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органів державної влади, в сумі 2990891,64 грн.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТБР ЛОГІСТИК" (далі - ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК") звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - ГУНП в Житомирській області) про стягнення з Державного бюджету України шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органу державної влади, в сумі 2990891,64 грн, з яких 547093,37 грн прямих збитків та 2443798,27 грн без ПДВ недоотриманих доходів.

Ухвалою суду від 30.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 11.09.2024.

Підготовчі засідання у справі неодноразово відкладалися, у тому числі з оголошенням перерв, в межах продовженого строку підготовчого провадження.

Під час підготовчого провадження до суду від сторін та їх представників надійшли заяви по суті спору та інші процесуальні документи, а саме:

- відзив відповідача на позовну заяву від 14.08.2024 (т.2, а.с.164-174);

- відповідь позивача на відзив від 16.08.2024 (т.2, а.с.179-183);

- заперечення відповідача на відповідь на відзив від 19.08.2024 (т.2, а.с.196-202) та клопотання про долучення доказів від 22.08.2024 (т.2, а.с.203-211);

- клопотання представника відповідача від 16.08.2024 про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Житомирської обласної прокуратури, у розпорядженні якої є матеріали наглядової справи, а у представника ГУНП в Житомирській області відсутній доступ до матеріалів кримінального провадження, а також Державної казначейської служби України, яка здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, а позивач просить стягнути саме шкоду з державного бюджету (т.2. а.с.184-189, 190-195).

- додаткові пояснення позивача від 13.09.2024 (т.2, а.с.220-225);

- клопотання представника відповідача від 26.09.2024 про витребування у Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області протоколу обшуку від 14.08.2023 та відео з обшуку, які можуть підтвердити, у якому стані знаходилися вилучені транспортні засоби (дев`ять сидлових тягачів із напівпричепами до них та спецтехніка - один навантажувач), на які було накладено арешт (т.2, а.с.226-229);

- клопотання представника відповідача від 26.09.2024 про призначення судової експертизи у справі для встановлення розміру прямих збитків та розміру недоотриманих доходів, адже наданий позивачем висновок експерта від 24.06.2024 №367/06.2024 викликає обґрунтовані сумніви щодо його правильності; виключно економічна експертиза не може бути достатнім та достовірним доказом понесених (заявлених) позивачем збитків у формі упущеної вигоди, а її висновок можна розцінювати виключно як абстрактний математичний розрахунок можливих доходів, виходячи з вихідних даних, наданих позивачем, без урахування реальної можливості отримання ним таких доходів; використані експертом дані слід вважати лише припущенням недотриманого доходу (т.2, а.с.231-237);

- клопотання представника відповідача від 26.09.2024 про зупинення провадження у справі №906/808/24 у зв`язку з неможливістю її розгляду до вирішення пов`язаної з нею іншої справи №274/1091/24, яке обґрунтовано тим, що розгляд кримінального провадження по обвинуваченню (орендодавця) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (водія ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК") має первісне значення по відношенню до позову у даній справі, адже факт визнання їх винними може призвести до відшкодування саме обвинуваченими спричинених збитків товариству (невиконання договору оренди у зв`язку з використанням транспортних засобів, які були знаряддями злочину), враховуючи відсутність правових та фактичних підстав для ухвалення рішення на користь ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" про відшкодування збитків саме з держави (т.2, а.с.239-242);

- заперечення представника позивача від 27.09.2024, у яких останній просив повністю відмовити у задоволенні клопотань представника відповідача про витребування доказів та зупинення провадження у справі у зв`язку з їх необґрунтованістю та відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення експертизи за його безпідставністю (т.2, а.с.244-247; т.3, а.с.1-4, 5-11).

Протокольною ухвалою суду від 11.09.2024 було відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача про залучення третіх осіб від 19.08.2024 у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Ухвалою суду від 30.09.2024 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів від 26.09.2024 у зв`язку з його обґрунтованістю відповідно до вимог ст.81 ГПК України та наявністю законодавчих обмежень у можливості самостійного отримання відповідачем таких доказів. Постановлено (з урахуванням ухвали суду від 14.10.2024) Бердичівському міськрайонному суду Житомирської області у строк до 20.11.2024 надати протокол та відео з обшуку, проведеного 14.08.2023 в рамках кримінального провадження №0000038 від 17.01.2024, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що перебуває на судовому розгляді (справа №274/1091/24); на одержання витребуваних судом доказів уповноважено представника ГУНП в Житомирській області.

На виконання вимог вказаної ухвали суду представник відповідача подав клопотання від 08.11.2024 про долучення до матеріалів справи наданої Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області із супровідним листом від 23.10.2024 №274/1091/2432845/24-Вих копії протоколу обшуку від 14.08.2023 у кримінальному провадженні №274/1091/24. Водночас повідомлено, що надати відео з обшуку, проведеного 14.08.2023 в рамках кримінального провадження №0000038 від 17.01.2024, неможливо у зв`язку з тим, що диск опечатано відповідно до норм чинного законодавства і не було досліджено в судовому засіданні, отримати відео можна після його огляду в судовому засіданні (т.3, а.с.25-40).

Ухвалами суду від 02.04.2025 було відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про призначення експертизи від 26.09.2024 та про зупинення розгляду справи від 26.09.2024.

Також до суду подано додаткові пояснення представника позивача від 16.01.2025 з додатками (т.3, а.с.47-56), від 07.03.2025 (т.3, а.с.70-76), від 19.03.2025 з додатками (т.3, а.с.80-97) та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи від 20.01.2025 та від 03.03.2025 (т.3, а.с.57-59, 63-65).

Суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи подані сторонами зави по суті спору, письмові пояснення та додаткові докази.

Ухвалою суду від 02.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/808/24 до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 21.05.2025.

У судовому засіданні 21.05.2025 оголошено перерву до 18.06.2025.

Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі, заявив про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, докази понесення яких будуть подані в порядку ч.8 ст.129 ГПК України.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову у повному обсязі.

У судовому засіданні 18.06.2025 оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення 30.06.2025 о 12:45.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період з 14.08.2023 по 07.12.2023 позивач був позбавлений права користування орендованими транспортними засобами і причепами до них та спецтехнікою, які були вилучені СУ ГУНП в Житомирській області та неповернені у користування підприємству для ведення своєї господарської діяльності всупереч ухвалам суду у справах №296/7822/23, №296/7875/23, №296/7876/23, №296/9992/23, №296/11048/23, що призвело до втручання у підприємницьку діяльність позивача та заподіяння йому збитків на заявлену до стягнення суму - 2990891,64 грн без ПДВ, з яких 547093,37 грн прямих збитків та 2443798,27 грн без ПДВ недоотриманих доходів (т.1, а.с.1-28; т.2, а.с.220-225; т.3, а.с.47-56, 70-76, 80-97).

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 14.08.2024 просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на відсутність в діях органу досудового розслідування усіх елементів цивільного правопорушення, необхідних для стягнення шкоди, а саме протиправної поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою та самого факту шкоди у заявленому розмірі. Відповідач вказав на те, що під час розслідування кримінального провадження судом не визнавались протиправними дії слідчих щодо неповернення ТЗ, необґрунтовано тривалого утримання, зберігання в неналежних умовах майна, вилученого слідчими СУ ГУНП в Житомирській області у ході проведення обшуку 14.08.2023 у рамках кримінального провадження 0000263 від 18.05.2023. Дії слідчих СУ ГУНП в Житомирській області щодо подачі клопотань про арешт вилучених у позивача під час обшуків 14.08.2023 ТЗ, які були предметом розгляду слідчим суддею Корольовського районного суду м. Житомир у справах №296/7875/23, №296/7822/23, №296/7876/23, №296/7877/23, №296/8203/23, є діями службової особи у межах досудового розслідування кримінальної справи та, враховуючи у тому числі відмову у задоволенні поданих ним клопотань, не є протиправними діями останнього. Крім того, зобов`язання слідчого повернути тимчасово вилучене майно, враховуючи апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотань слідчого про арешт майна, не є безумовною підставою та доказом протиправності дій слідчого та порушення прав позивача (відсутнє судове рішення про протиправні дії слідчого). Позивачем не доведено, що він вживав заходів для мінімізації збитків; оплата витрат здійснювалась у межах звичайної господарської діяльності, тобто на власний ризик; не доведено, що ремонт викликаний саме арештом, відсутні документи щодо стану ТЗ до арешту, строків експлуатації, необхідності заміни запчастин; не доведено, що саме ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК", а не інші компанії, виконувало перевезення, чи була необхідність залучення 12 автомобілів, а не 6. Стягнення з держави в особі органу державної влади недоотриманого доходу, з огляду на недоведеність протиправної поведінки відповідача та завдання заявленого розміру шкоди позивачу діями останнього, є безпідставним (т.2, а.с.164-171).

У відповіді на відзив від 16.08.2024 позивач наголосив на тому, що позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем (фактично ігнорував) обов`язку щодо повернення транспортних засобів, що і призвело до нанесення збитків. У відповідача немає вироку суду, який підтверджував би протиправність дій третіх осіб, на яких він посилається, але навіть якщо такі дії мали місце, це не звільняє орган досудового розслідування від обов`язку діяти законно і відшкодовувати шкоду, завдану юридичній особі. Позивач не є стороною в кримінальному провадженні. Всупереч вимогам закону (ст.ст.169, 533 КПК України) слідчий не виконував обов`язок щодо повернення транспортних засобів і його було відведено від розслідування, що додатково свідчить про протиправність його поведінки. Позивач пояснив, що змушений був продовжувати виплачувати зарплату та орендну плату, бо це його обов`язки як роботодавця та договірні зобов`язання, відмова від яких могла б порушити права третіх осіб (т.2, а.с.179-180).

Відповідач зі свого боку подав заперечення на відповідь на відзив від 19.08.2024, у яких вказав, що позивач навмисно залишає поза увагою те, що саме дії осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення (орендодавця та водіїв), призвели до заподіяння йому збитків, у разі підтвердження їх належними доказами, а не дії відповідача. Арештоване майно, згідно КПК, підлягає поверненню власнику, а не орендарю (ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК"). Досудовим розслідуванням встановлено факт того, що видобування та транспортування корисної копалини (піску) відбувалося за допомогою спецтехніки та великогабаритних транспортних засобів, а саме транспортного засобу марки "MAN SE", д.н.з. НОМЕР_1 (власник ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК") (т.2, а.с.196-199).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з викладених у позовній заяві обставин та матеріалів справи, СУ ГУНП в Житомирській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000263 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.240 КК України, внесене до ЄРДР 18.05.2023.

В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000263 від 18.05.2023 під час здійснення обшуків 14.08.2023 було вилучено майно ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК", ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , зокрема, транспортні засоби (дев`ять сідлових тягачів із напівпричепами до них) та спецтехніка (один навантажувач) (протокол обшуку у т.3, а.с.30-40; відео обшуку на вимогу ухвали суду від 30.09.2024 надано не було (т.3, а.с.29)).

Позивач стверджує, що вилучені транспортні засоби, напівпричепи та спецтехніка перебувають у його користуванні на умовах оренди відповідно до договору оренди/суборенди транспортних засобів №1-2023/1 від 09.01.2023, укладеного з ФОП Богатирчук Ю.О., договору оренди транспортних засобів №02_2023/1 від 20.02.2023, укладеного з ТОВ «Глоботех», договору оренди/суборенди транспортних засобів №03-2023/1 від 07.03.2023, укладеного з ФОП Богатирчук І.О., договору оренди/суборенди спецтехніки з екіпажем (водієм) №21082023/2 від 21.08.2023, укладеного з ФОП Колодюк М.В., для надання послуг з перевезення вантажів та власних виробничих цілей (т.2, а.с.84-106).

Судом встановлено, що питання арешту майна, вилученого під час обшуку 14.08.2023 з метою збереження речових доказів, було предметом судового розгляду.

Так, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 16.08.2023 у справі №296/7822/23 задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області Помінчука Іллі та накладено арешт на майно, вилучене за результатом обшуку автомобіля марки MAN, моделі TG18.440, реєстраційний номер НОМЕР_2 , проведеного 14.08.2023, із позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування майном, зокрема: 1) автомобіль марки MAN, моделі TG18.440, тип спеціалізований сідловий тягач-е, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 ; 2) спеціалізований напівпричіп JANMIL, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить Богатирчук Ірині Олександрівні (т.2, а.с.107-110).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26.09.2023 у справі №296/7822/23, зокрема, скасовано ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 16.08.2023 в частині заборони користування транспортними засобами: автомобіль марки МAN, моделі ТG18.440, реєстраційний номер НОМЕР_2 , спеціалізований напівпричіп JANMIL, реєстраційний номер НОМЕР_5 та постановлено у цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно шляхом заборони користування власникам (володільцям) вказаними транспортними засобами відмовлено (т.2, а.с.111-115).

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 21.08.2023 у справі №296/7875/23 клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області Помінчука Іллі задоволено частково. Накладено арешт на майно, вилучене 14.08.2023 на ділянці місцевості з кадастровим номером :07:000:0472, з адміністративними будівлями, за адресою: Житомирська обл., Бердичівський р-н, Хажинська сільска рада, із забороною правом відчуження, а саме: 1) транспортний засіб марки «МАN» реєстраційний номер НОМЕР_6 з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_7 : 2) транспортний засіб марки «МАN» реєстраційний номер НОМЕР_8 з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_9 ; 3) транспортний засіб марки «МАN» реєстраційний номер НОМЕР_10 з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_11 ; 4) транспортний засіб «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_12 з напівпричепом «бетонозмішувач» реєстраційний номер НОМЕР_13 : 5) напівпричеп реєстраційний номер НОМЕР_14 ; 6) напівпричеп реєстраційний номер НОМЕР_15 ; 7) напівпричеп реєстраційний номер НОМЕР_16 заповнений зерном; 8) навантажувач JСВ реєстраційний номер НОМЕР_17 . Відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, що полягає у тимчасовому позбавленні права користування вищевказаним майном (т.2, а.с.116-117).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26.09.2023 у справі №296/7875/23 апеляційну скаргу прокурора Вітюка В.А. залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21.08.2023 - без змін (т.2, а.с.118-123).

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 21.08.2023 у справі №296/7876/23 клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області Помінчука Іллі задоволено частково. Зокрема, накладено арешт на майно, вилучене 14.08.2023 в ході проведення обшуку за адресою: Житомирська обл., Бердичівський р-н, с. Мирне, вул. Козацька, буд. 11, із забороною правом відчуження, а саме: 1) транспортний засіб марки МАN номерний знак НОМЕР_18 та напівпричіп до нього марки РАСТОN номерний знак НОМЕР_19 ; 2) транспортний засіб марки МАN номерний знак НОМЕР_20 ; 3) транспортний засіб марки МАN номерний знак НОМЕР_21 та напівпричіп до нього марки ВОDЕХ номерний знак НОМЕР_22 . Відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, що полягає у тимчасовому позбавленні права користування вищевказаним майном (т.2, а.с.132-136).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26.09.2023 у справі №296/7876/23 апеляційну скаргу прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Житомирської обласної прокуратури Вітюка В.А. залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 21.08.2023 - без змін (т.2, а.с.124-131, 137-138).

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 16.10.2023 у справі №296/9992/23 зобов`язано уповноважених осіб СУ ГУНП в Житомирській області у кримінальному провадженні №0000263 від 18.05.2023 повернути, зокрема: 1) ТОВ "ТБР Логістик": транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_18 та напівпричіп до нього марки PACTON номерний знак НОМЕР_19 ; напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_11 ; напівпричіп (бетонозмішувач) реєстраційний номер НОМЕР_23 ; 2) ОСОБА_4 : транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_24 ; транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_21 та напівпричіп до нього марки BODEX номерний знак НОМЕР_25 ; транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_6 та напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_26 ; напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_27 ; напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_28 ; 3) ОСОБА_1 : транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_20 ; транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_8 та напівпричіп реєстраційний номер НОМЕР_9 ; транспортний засіб марки DAF реєстраційний номер НОМЕР_12 ; навантажувач JCB реєстраційний номер НОМЕР_29 (т.2, а..139-141).

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 03.11.2023 у справі №296/11048/23 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуків від 14.08.2023 із позбавленням права користування та розпоряджання (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115009964).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 27.11.2023 у справі №296/11048/23 апеляційну скаргу прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури Житомирської обласної прокуратури залишено без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 03.11.2023 - без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115395408).

З матеріалів справи слідує, що представник власників та користувачів транспортних засобів ОСОБА_5 неодноразово звертався до СУ ГУ ГУНП в Житомирській області та до Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Житомирської обласної прокуратури із заявами про повернення майна від 17.10.2023, 01.11.2023, 04.12.2023, 05.12.2023 (т.2 а.с.146-151).

Також на ім`я слідчого СУ ГУНП в Житомирській області Помінчука Іллі було подано заяви адвоката Сінченка А.О. про повернення майна його законним володільцям від 23.08.2023, 06.09.2023, 04.10.2023, 05.10.2023 (т.2, а.с.152-155).

Станом на 03.11.2023 майно, вилучене в ході обшуків 14.08.2023, повернуто не було. Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 03.11.2023 у справі №296/10652/23 відведено слідчого СУ ГУНП у Житомирській області старшого лейтенанта поліції Помінчука І.П. від здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000263 від 18.05.2023 на підставі п.3 ч.1 ст.77 КПК України (т.2. а.с.142-144).

06.11.2023 слідчому СУ ГУНП в Житомирській області Помінчуку І.П. направлено лист Корольовського районного суду м. Житомира з проханням повідомити про виконання ухвали від 16.10.2023 у справі №296/9992/23 (т.2, а.с.145).

І лише 07.12.2023 на виконання ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 16.10.2023 у справі №296/9992/23 СУ ГУНП в Житомирській області повернуло транспортні засоби Богатирчук І.О., ОСОБА_1 та директору ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" ОСОБА_6 , про що свідчать акти передачі-приймання майна, яке є речовими доказами (т.2, а.с.156-161, 205-207).

Таким чином, позивач стверджує, що у період з 14.08.2023 (дата вилучення ТЗ) до 07.12.2023 (дата повернення ТЗ) ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" було позбавлене права користування для ведення своєї господарської діяльності транспортними засобами марки MAN, напівпричепами до них та навантажувачем, арештованими та несвоєчасно повернутими органом державної влади у користування підприємства, що призвело до заподіяння останньому збитків.

За розрахунком позивача (т.1, а.с.8-23), підкріпленим довідкою спеціаліста за результатами проведення економічного дослідження №08-05/24-1 від 08.05.2024 (т.1. а.с.83-107) та висновком експерта за результатами проведення економічної експертизи №367/06.2024 від 24.06.2024 (т.1, а.с.33-70), розмір збитків ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" становить 2990891,64 грн без ПДВ, що включає: додаткові витрати на ремонт транспортних засобів, які знаходились на штраф майданчиках, - 257540,11 грн (т.1, а.с.234-250; т.2, а.с.1-36); витрати на виплату заробітної плати та сплату ЄСВ на фонд оплати праці працівників, закріплених за арештованими транспортними засобами, за період вересень-грудень 2023 року - 289553,26 грн (т.2, а.с.37-83); недоотриманий дохід (упущена вигода) у зв`язку з неможливістю надання послуг за транспортною заявкою №1 від 11.08.2023 до договору №28072023/4 від 28.07.2023 у повному обсязі внаслідок арешту частини транспортних засобів та причепів, що мали бути задіяні у перевезенні вантажу - кукурудзи в качанах, - 2443798,27 грн (т.1, а.с.108-233; т.3, а.с.50 53-56, 83-94).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст.225 ГК України).

За загальними положеннями, передбаченими ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.04.2020 у справі №925/1196/18 дійшла висновку про те, що ст.ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.1173 ЦК України. При цьому природа такого зв`язку має бути пряма, тобто дії відповідача мають завдавати шкоду позивачеві як conditio sine qua non ("умова, без якої не може бути").

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшення немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадової або службової особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії такої особи чи органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Обов`язок щодо доведення наявності зазначених умов покладено на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.1173 ЦК України. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі №910/14431/18.

У п.5.30 постанови від 12.03.2019 у справі №920/715/17 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи виключну правову проблему стосовно самостійного встановлення господарськими судами незаконності дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування під час розгляду справ про відшкодування шкоди, дійшла висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Отже практика Верховного Суду свідчить про те, що господарський суд, оцінюючи надані сторонами докази, самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення позадоговірної шкоди, завданої органами влади або органами місцевого самоврядування, чи їх посадовими або службовими особами. Водночас доказування у таких господарських спорах протиправності (неправомірності) рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади або місцевого самоврядування, чи їх посадових або службових осіб, не потребує в обов`язковому порядку наявності відповідного судового рішення (вироку) суду, що набрало законної сили.

Дії (бездіяльність) відповідного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.2, ч.1 ст.170 ЦК України, учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду (подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц, від 25.03.2020 у справі №641/8857/17, від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц), у даному випадку ГУНП в Житомирській області.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про Національну поліцію", Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до п.1, пп.9 п.4 Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877, до основних завдань Національної поліції України належить реалізація державної політики у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Крім того, Національна поліція України здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

За змістом ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду (ч.2 ст.168 КПК України).

За приписами п.2 ч.1 і ч.3 ст.169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна. Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Крім цього, ч.4 ст.168 КПК України передбачено, що після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2022 №1104, визначені правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Відповідно до п.27 вказаного Порядку №1104, схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку.

Отже чинним законодавством прямо передбачений обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути його у разі відмови у задоволенні або часткового задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, а також повного або часткового скасування арешту тимчасово вилученого майна.

Виходячи із системного аналізу наведених правових норм, встановлених при розгляді даної справи обставин та наданих доказів, неповернення позивачу на виконання вимог ухвал суду у справах №296/7822/23, №296/7875/23, №296/7876/23, №296/11048/23 тимчасово вилученого у кримінальному провадженні №0000263 від 18.05.2023 під час проведення обшуків майна, на яке судом не було накладено арешт в частині заборони користування, свідчить про протиправну бездіяльність органу державної влади, а саме відповідача.

Під час розгляду скарги на бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Житомирській області щодо неповернення майна (справа №296/9992/23, про яку згадувалося вище), слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомир встановив відсутність правових підстав, передбачених КПК України, для неповернення власникам ТОВ "ТБР Логістик", ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 тимчасово вилученого майна, що свідчить про втручання у право власності/користування органом досудового розслідування, тому дійшов висновку, що слідчий у кримінальному провадженні проявив бездіяльність, яка виразилась у неповерненні своєчасно зазначеним особам тимчасово вилученого майна, і ухвалою від 16.10.2023 зобов`язав уповноважених осіб СУ ГУНП в Житомирській області у кримінальному провадженні №0000263 від 18.05.2023 повернути відповідне майно.

Попри те станом на 03.11.2023 вилучене майно володільцям повернуто не було, з огляду на що ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомир від 03.11.2023 у справі №296/10652/23 поставлено відвести слідчого СУ ГУНП у Житомирській області від здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000263 від 18.05.2023 на підставі п.3 ч.1 ст.77 КПК України, яким передбачено, що слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні, якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

За наведених обставин суд дійшов висновку про існування в межах спірних правовідносин такого елементу відповідальності у вигляді відшкодування завданих збитків, як наявність протиправної бездіяльності відповідача.

Дослідивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку, що протиправна бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Житомирській області, яка полягає у неповерненні своєчасно ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" у користування тимчасово вилученого майна, призвела до заподіяння останньому матеріальної шкоди (збитків).

Перевіряючи заявлений до стягнення розмір майнової шкоди, суд встановив, що позивач поніс витрати у розмірі виплати заробітної плати та сплати ЄСВ на фонд оплати праці працівників водіїв: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , закріплених за транспортними засобами, що були вилучені СУ ГУНП в Житомирській області і знаходились під арештом на штрафмайданчиках у період з 14.08.2023 по 07.12.2023.

Так, розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати становить 237338,74 грн, а ЄСВ 52214,52 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (т.2, а.с.37-81; т.3, а.с.55) та вбачається з довідки спеціаліста за результатами проведення економічного дослідження №08-05/24-1 від 08.05.2024 (т.1. а.с.96-98, 107) і висновку експерта за результатами проведення економічної експертизи №367/06.2024 від 24.06.2024 (т.1, а.с.55-61).

Також суд врахував пояснення позивача, обґрунтовані документально, про те, що можливості забезпечення цих водіїв іншими транспортними засобами та їх перезакріплення ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" не мало (т.3, а.с.80-81, 83-94, 53-54).

Згідно з термінами, наведеними у п.3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за №336/22868, доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників); збиток - перевищення суми витрат над сумою доходу, для отримання якого були здійснені ці витрати.

Згідно з п.п.4, 11, 13 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, прямі витрати - витрати, що можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного об`єкта витрат економічно доцільним шляхом. Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. До складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Суд зазначає, що арешт майна та рахунків не є підставою для невиконання роботодавцем трудових зобов`язань перед працівниками. Це включає виплату заробітної плати, яка є обов`язковою умовою трудового договору, в обумовленому розмірі та в строки, визначені законодавством, та сплату єдиного соціального внеску (ЄСВ), який відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є обов`язковим платежем до державного бюджету і забезпечує працівникам соціальний захист. У разі невиконання зобов`язань щодо виплати заробітної плати та сплати ЄСВ, роботодавець несе відповідальність згідно із законодавством.

Отже, у зв`язку з неправомірною бездіяльністю відповідача, позивач поніс витрати на оплату праці та сплату ЄСВ за період вересень-грудень 2023 року на загальну суму 289553,26 грн, які є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Натомість, за висновком суду, необґрунтованими є заявлені позивачем витрати на ремонт транспортних засобів, які перебували під арештом на штрафмайданчиках, у розмірі 257540,11 грн.

Суд не приймає до розгляду в якості належних, допустимих та достовірних доказів надані позивачем дефектні акти від 07.12.2023, які складено за результатами огляду повернутих з-під арешту транспортних засобів комісією лише у складі представників ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" без залучення незалежних експертів; видаткові накладні та накладні на придбання ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" запасних частин та деталей у контрагентів - ТОВ "ТІДІСІ Дальнобой" та TOB "INTER CARS UKRAINE" для ремонту транспортних засобів, які не містять підписів постачальника та покупця, непідписаний також акт звірки взаємних розрахунків між ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" і TOB "INTER CARS UKRAINE"; інформаційну довідку, складену та підписану одноособово директором ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК", який є заінтересованою особою (т.1, а.с.234-250; т.2, а.с.1-36), а відтак відхиляються судом у повному обсязі.

Документи, наявні в матеріалах справи, не дають можливості визначити технічний стан транспортних засобів, напівпричепів та спецтехніки на момент їх арешту, а також не дають змоги встановити, чи потребували вказані об`єкти ремонту, технічного обслуговування, відновлення чи заміни окремих вузлів або агрегатів уже на той час.

В актах на повернення майна, яке є речовими доказами, від 07.12.2023 у графі «Претензії щодо стану повернутого майна (речей)» особи, які отримали майно, зазначили: ОСОБА_4 , що транспортний засіб НОМЕР_21 - вийшли з ладу АКБ, напівпричіп НОМЕР_27 - через обмежений доступ до ТЗ було сильно пошкоджено «ТЕНТ» (т.2, а.с.156-157); ОСОБА_6 до авто МАN НОМЕР_18 : через довготривале невикористання авто не працює гідропідсилювач керма, до бетонозмішувача НОМЕР_13 : немає можливості перевірити механізм роботи міксера через погодні умови (низька температура повітря) (т.2, а.с.158-159); ОСОБА_1 про те, що напівпричіп НОМЕР_9 - пошкоджена тормозна система; навантажувач JCB 12984 АМ - пошкоджений АКБ; ТЗ МАN НОМЕР_8 - вийшли з ладу акумуляторні батареї (т.2, а.с.160-161).

Однак викладені претензії не підтверджені результатами відповідної технічної діагностики чи незалежної експертної оцінки компетентними фахівцями, а отже оцінюються судом критично. Жодних інших претензій чи зауважень в актах не міститься.

Кошторису ремонтних робіт, рахунків-фактур, нарядів-замовлень, актів виконаних робіт та інших документів, які підтверджували б факт та вартість виконання ремонту, матеріали справи не містять.

За наведеного висновки експерта та спеціаліста за результатами економічного дослідження у цій частині не приймаються судом до уваги.

Зважаючи на викладене у сукупності, суд критично оцінює та відхиляє як такі, що не підтверджені жодним належним і допустимим доказом відповідно до вимог процесуального закону, доводи позивача про те, що витрати на ремонт транспортних засобів в сумі 257540,11 грн є наслідком їх арешту та довгострокового незаконного тримання на штрафмайданчиках.

Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.142 ГК України, прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №923/700/17.

Таким чином розрахунок упущеної вигоди має бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Так, за розрахунком позивача, сума недоотриманих доходів ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" у період з 02.09.2023 до 12.10.2023 від неможливості використання транспортних засобів та причепів - ТЗ MAN TGA 18.440 держ.номер НОМЕР_2 з причепом JANMIL NW-15 держ.номер НОМЕР_30 ; ТЗ MAN TGA 18.440 BLS держ.номер НОМЕР_24 з причепом GRAS GS держ.номер НОМЕР_11 ; ТЗ MAN TGA 18.440 держ.номер НОМЕР_6 з причепом JANMIL NW держ.номер НОМЕР_31 ; ТЗ MAN TGA 18.440 держ.номер НОМЕР_21 з причепом BODEX KIS 3 WA держ.номер НОМЕР_25 ; ТЗ MAN TGA 18.440 держ.номер НОМЕР_32 ; причеп BERGER SAPL-24LT-M держ.номер НОМЕР_33 для виконання в повному обсязі транспортної заявки №1 до договору про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №28072023/4 від 28.07.2023, укладеного з ПБФ "ЕЛЕКТРА", становить 2443798,27 грн без ПДВ (407299,71 грн без ПДВ - сума середнього доходу, отриманого в межах договору 1-м ТЗ, х 6 - кількість ТЗ, які не використовувались для перевезень за транспортною заявкою у зв`язку з їх вилученням) (т.1, а.с.108-233; т.3, а.с.56).

Згідно з поясненнями ПБФ "ЕЛЕКТРА", 15.08.2023 ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" повідомило, що транспортні засоби, які було допущено до виконання перевезень, вилучені в рамках кримінального провадження. 30.08.2023 від ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" отримано лист з гарантією постановки на маршрути усіх 12 автомобілів, посилаючись на ухвалу суду, проте 31.08.2023 з`ясувалося, що повернення транспорту не відбулося. У зв`язку з цим ПБФ "ЕЛЕКТРА" залучено самостійно знайдені резервні транспортні засоби, які за період роботи здійснили 46 рейсів. Кількість рейсів не була фіксованою та залежала від швидкості завантаження/вивантаження транспортних засобів, доставки продукції водієм. Резервні транспортні засоби були повністю завантажені роботою і не могли виконувати додаткові рейси. Кількість рейсів напряму залежала від наявності усіх заявлених в договорі 12 транспортних засобів та постановці їх на маршрути. Таким чином, нестача заявлених за договором №28072023/4 від 28.07.2023 транспортних засобів призвела до необхідності їх заміни та обмеження у виконанні рейсів, що, в свою чергу, вплинуло на прибуток ПБФ "ЕЛЕКТРА" та виконання зобов`язань перед замовником (т.3, а.с.73-74).

До матеріалів справи додано сформований ПБФ "ЕЛЕКТРА" реєстр перевезень (т.3, а.с.56), виконаних іншим перевізником, які за місцем завантаження та місцем розвантаження вантажу відповідають перевезенням, які мав здійснити позивач згідно актів надання послуг за договором №28072023/4 від 28.07.2023 (т.1, а.с.155, 156, 157, 162, 163, 165, 167, 169, 171, 173, 174, 175, 177, 182, 183, 187, 188, 191, 193), однак, в силу вищенаведених обставин арешту та неповернення своєчасно транспортних засобів у користування, був позбавлений можливості у період з 14.08.2023 до 07.12.2023 користуватися ними для ведення своєї господарської діяльності, у т.ч. надання послуг перевезення на користь ПБФ "ЕЛЕКТРА" у повному обсязі.

Отже, суд встановив, що загальна сума виконаних у період з 02.09.2023 до 12.10.2023 на користь ПБФ "ЕЛЕКТРА" перевезень іншим перевізником склала 756980,81 грн без ПДВ, яку міг отримати позивач у разі повернення слідчим тимчасово вилученого майна на виконання ухвал суду та використання цього майна для виконання у повному обсязі транспортної заявки №1 до договору №28072023/4 від 28.07.2023 (недоотриманий дохід). Розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, розрахований позивачем на решту суми 1686817,46 грн, є необґрунтованим та безпідставним.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку, що завдана позивачу шкода у розмірі 1046534,07 грн (289553,26 грн витрат на виплату заробітної плати та ЄСВ + 756980,81 грн недоотриманого доходу (в межах заявленого позивачем періоду)) є об`єктивним наслідком неправомірної бездіяльності службової особи ГУНП в Житомирській області, незабезпечення останнім схоронності тимчасово вилученого майна і неповернення такого майна на виконання ухвал суду є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки. При цьому решта заявленої до стягнення суми збитків у розмірі 1944357,57 грн є безпідставною.

Таким чином позивачем доведено і судом встановлено наявність складу цивільного правопорушення, що є підставою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення шкоди на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) дійшла висновку про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є ГУНП в Житомирській області як особа, відповідальна у спірний період за збереження та повернення тимчасового вилученого майна, та ДКС України, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Велика Палата Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17.

У той же час, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), 19.06.2018 у справі №910/23967/16).

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Подібні за змістом висновки про те, що у цій категорії справ відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, а казначейська служба відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

У рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 у справі №1-36/2001 визначено, що шкода, завдана незаконними діями державних органів, відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі.

Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, позивач має право на відшкодування майнової шкоди за рахунок держави.

Суд зазначає, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, ч.5 ст.238 ГПК України не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення.

Отже, резолютивні частини рішень у зазначених спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, а спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16, від 07.09.2023 у справі №910/17965/21.

Враховуючи вищевикладене та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку задовольнити позов ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" до ГУНП в Житомирській області частково, стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ "ТБР ЛОГІСТИК" майнову шкоду у розмірі 1046534,07 грн, у задоволенні решти позову відмовити.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 3 ст.13 та ч.1 ст.74 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №904/1017/20).

За приписами ст.ст.76, 77, 79, 86 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі "Серявін проти України").

У рішенні від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін не взяті до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Щодо розподілу судових витрат.

Механізм розподілу судових витрат, зокрема судового збору, визначений ст.129 ГПК України.

Однак, відповідно до п.11 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Отже сплачений позивачем судовий збір у розмірі 44863,37 грн згідно платіжної інструкції №680 від 24.07.2024 (т.1. а.с.29) у даному випадку не підлягає покладенню на відповідача, а може бути повернутий у порядку, визначеному ст.7 Закону України "Про судовий збір", з урахуванням змін, внесених до механізму повернення судового збору (https://zt.arbitr.gov.ua/sud5007/pres-centr/news/1737101/).

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління Національної поліції в Житомирській області задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБР ЛОГІСТИК" (вул. Січових Стрільців, буд. 16/3, оф. 1. м. Коломия, Коломийський р-н, Івано-Франківська обл., 78203, ) майнову шкоду у розмірі 1046534,07 грн

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Прядко О.В.

Друк: 1 - у справу;

- сторонам (до ел.каб.).