ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/367/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Таскомбанк"

до відповідача: фізичної особи - підприємця Герасимчука Михайла Вікторовича

про: стягнення в сумі 107 961,74 грн

секретар судового засідання: С.Коваль

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ОПИС СПОРУ

Акціонерне товариство "Таскомбанк" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача фізичної особи - підприємця Герасимчука Михайла Вікторовича про стягнення в сумі 107 961,74 грн, з яких: 74 433,98 грн заборгованість по кредиту та 30 904,64 грн заборгованість по відсотках.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 3 червня 2021 року Акціонерне товариство "Таскомбанк" та фізична особа - підприємець Герасимчук Михайло Вікторович уклали договір №ID10373050 про приєднання до правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк", відповідно до умов якого, банк надав кредит в розмірі 200 000,00 грн із терміном повернення не пізніше 03.06.2022 року.

Позивач вказує, що відповідач скористався своїм правом та вчинив правочин підписавши кредитний договір електронним цифровим підписом.

Разом з тим відповідач, станом на момент звернення до суду умови кредитного договоруне виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті.

Станом на 16.04.2025 року заборгованість позичальника за кредитним договором №ID10373050 від 19.03.2020 року, становить 107 961,74 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. простроченому) - 74 433,98 грн; заборгованість по процентам (в т.ч. простроченим) - 30 904,64 грн.

Відзиву на позовну заяву з відображенням своїх правової позиції відповідач суду не надав.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 5 травня 2025 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначив на 3 червня 2025 року.

3 червня 2025 року позивач подав до суду заяву в якій зазначив, що відповідач 30 травня 2025 року здійснив часткове погашення заборгованості, однак жодних доказів на підтвердження таких обставин не надав.

Ухвалою від 3 червня 2025 року суд відклав розгляд справи на 17 червня 2025 року. Окрім того запропонував позивачу надати суду докази часткової сплати заборгованості.

17 червня 2025 року відповідач подав до суду заяву про відкладення розгляду справи для надання можливості сторонам мирного вирішення спору.

У судовому засіданні суд оголосив перерву до 1 липня 2025 року.

30 червня 2025 року позивач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що підписана сторонами спільна заява та проект мирової угоди буде поданий до суду не пізніше 5 липня 2025 року.

Щодо вказаних обставин суд зауважує, що відкриваючи провадження у справі суд вирішив здійснювати розгляд спору у порядку спрощеного позовного провадження оскільки спір є малозначним у розумінні статті 12 ГПК України.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Провадження у справі відкрите 5 травня 2025 року, а тому строк розгляду спору спливає 4 липня 2025 року.

Водночас суд звертає увагу сторін, що розгляд справи неодноразово відкладався, що пов`язано з процесуальними діями та поведінкою сторін у цій справі.

А тому суд не вважає за можливе відкласти розгляд справи з огляду на обмеження процесуального строку розгляду та вирішення спору. Суд відзначає, що провадження у цій справі триває майже два місяці. Отже учасникам справи надано достатньо часу для реалізації їх процесуальних прав, в тому числі можливість вирішити спір у добровільному порядку мирним шляхом.

Згідно з правилами статті 216 ГПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Згідно з нормами статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Суд не встановив наявність підстав для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні з підстав, передбачених статтями 202, 216 ГПК України.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу та вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судове засідання представники сторін не з`явились, про місце дату та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

3 червня 2021 року між Акціонерним товариством "Таскомбанк" (позивач/банк) та фізичною особою - підприємцем Герасимчуком Михайлом Вікторовичем (відповідач/позичальник) було укладено договір №ID10373050 про приєднання до правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (продукт "Кредит на розвиток бізнесу").

Згідно з предметом договору, за умови наявності вільних коштів банк зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього договору.

Кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок позичальника, відкритий у АТ "Таскомбанк" з цільовим використанням на поповнення обігових коштів; придбання основних засобів; рефінансування кредиту іншого банку.

Розмір кредиту: 200 000,00 грн (п. 2.1. договору).

Згідно з умовами пунктів 2.3.-2.6. договору розмір процентної ставки за користування кредитом (далі - проценти): 34% річних.

Терміни і порядок погашення кредиту погоджено наступним чином.

Погашення основного боргу за кредитом, сплата процентів - щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем укладення договору, числа в яке було укладено договір.

Погашення ануїтетного платежу здійснюється в день згідно графіку погашення кредиту (календарного числа дати укладання договору).

У разі внесення платежу в розмірі, що перевищує плановий платіж, сума грошових коштів сплачених позичальником, зараховується банком в рахунок погашення наступного платежу та погашається в день згідно графіку, сума яка лишилася після сплати планового платежу перераховується на погашення заборгованості (тіла кредиту) позичальника за кредитом шляхом коригування останнього ануїтетного платежу. Розмір останнього ануїтетного платежу (останніх платежів) може відрізнятися від розміру ануїтетного платежу встановленого згідно умов договору (графіку погашення кредиту) і буде становити суму фактичної заборгованості за кредитом, що залишилася після сплати позичальником всіх попередніх ануїтетних платежів.

Сплата комісійної винагороди (за наявності) за видачу кредиту одноразово, сплачується у день надання кредитних коштів.

Сплата штрафу (плати) за дострокове / частково дострокове погашення кредиту одноразово протягом перших 4 місяців кредитування за кожен факт порушення графіку погашення кредиту. Плата нараховується на суму, яка перевищує плановий платіж згідно графіку, сплачується у день дострокового / частково дострокового погашення Кредиту.

Сторони узгодили, що графік погашення кредиту надається у додатку 1 до цього договору та доступний клієнту у системі "ТАС24 Бізнес".

Починаючи з наступного повного календарного місяця від дати укладення кредитного договору забезпечити чисті обороти (грошові надходження на рахунок позичальника від основної діяльності реалізації продукції та товарів, виконання робіт, надання послуг) за своїм поточним рахунком, відкритим у банку, в сумі не менше 33 334,00 грн (тридцять три тисячі триста тридцять чотири гривні 00 копійок ) в місяць. Моніторинг стану відповідності оборотів по поточному рахунку проводиться банком щомісячно.

У випадку невиконання або неналежного виконання даних умов, банк має право нарахувати, вимагати сплати та стягнути, а позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 2% від суми виданого Кредиту (мінімум 200 грн), за кожен місяць в якому не було виконано зобов`язання, що є підставою для застосування неустойки (невиконання або неналежного виконання умов, встановлених в цьому пункті) до припинення цих обставин.

Згідно з умовами пункту 2.7. заявки, строк кредиту - 12 місяців з дати укладення договору.

Відповідно до пункту 3.2. заявки, остаточне погашення за кредитом позичальник повинен здійснити не пізніше терміну згідно з умовами пункту 2.7. договору.

Згідно з положеннями пункту 4.1. заявки, цей договір, Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" та Цінові параметри продукту є кредитним договором.

Умови цього договору визначаються банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті банку http://www.tascombank.com.ua та укладається лише шляхом приєднання до договору в цілому (пункт 4.2.1. заявки).

Строк дії договору встановлений в розділі 18 Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (пункт 4.3. заявки).

Правила надання кредитного продукту "Кредит на розвиток бізнесу" (далі Кредит) встановлені пунктом 18.2.1. Правил.

Згідно з умовами пункту 18.2.1.1. Правил, банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту кредит для фінансування поточної діяльності клієнта (поповнення оборотних коштів та придбання основних засобів), в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, щомісячну комісію за управління кредитом та інших винагород, право банку на отримання яких передбачено цим розділом Правил.

Розмір процентів, комісій та додаткових винагород банку за надання кредиту встановлюється у Цінових параметрах продукту, які розміщені на офіційному сайті банку та є невід`ємною частиною цих Правил (далі - Цінові параметри). Банк самостійно визначає розмір кредиту, який може бути наданий клієнту. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, щомісячна комісія, розмір щомісячних платежів, їх кількість та дати їх здійснення) вказуються в заяві- договорі про приєднання клієнта до цих Правил (далі - заява). Клієнт приєднується до Правил шляхом підписання електронно-цифровим підписом заяви в системі "ТАС24|БІЗНЕС" або через інший сервіс електронного документообігу, або іншим шляхом. Підписана заява разом з цими Правилами та ціновими параметрами продукту (далі - Цінові параметри), які зазначені на офіційному сайті банку, становить кредитний договір, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору (далі "договір").

Відповідно до пункту 18.2.1.2. Правил, повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у заяві (згідно графіку погашення кредиту). Банк здійснює договірне списання грошових коштів з поточного рахунку клієнта в строки і розмірах, передбачених умовами договору. Остаточний строк погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту. Сторони домовились, що згідно зі статтями 212, 651 Цивільного кодексу України при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим розділом Правил, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення зобов`язання, має право змінити умови користування кредитом, встановивши інший строк його повернення. При цьому банк направляє клієнту повідомлення із зазначенням дати повернення кредиту (банк здійснює інформування клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет-банкінг "ТАС24|БІЗНЕС", sms- повідомлення або інших)). При непогашенні заборгованості за кредитом у строк, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, строком повернення кредиту є дата останнього платежу.

Згідно з умовами пункту 18.2.1.3. Правил, за користування кредитом клієнт сплачує щомісячно проценти за користування коштами та щомісячну комісію за управління кредитом в розмірі, що зазначені в заяві та Цінових параметрах до цього розділу Правил, які розміщені на офіційному сайті банку. Датами сплати процентів та щомісячної комісії за управління кредитом є дати сплати платежів, зазначені в заяві. При несплаті процентів чи комісії у зазначений строк вони вважаються простроченими.

Відповідно до пункту 18.2.2.2.3. Правил, клієнт зобов`язується повернути кредит у строки і в сумах, як встановлено в п. 18.2.1.2, 18.2.2.3.2, а також зазначені в заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.

Згідно з умовами пункту 18.2.4.6. Правил, зобов`язання за цим договором виконуються в такій послідовності: кошти, отримані від клієнта, а також від інших уповноважених органів/осіб, для погашення заборгованості за цим договором, перш за все спрямовуються на погашення простроченої комісії, далі - прострочених процентів, далі - простроченого кредиту, далі - пені, далі - штрафів, далі комісії, далі - процентів, далі кредиту. Остаточне погашення заборгованості за цим договором проводиться не пізніше дати, зазначеної в п. 18.2.4.3 цього договору. У разі несплати комісії у відповідні дати сплати, визначені в заяві цьому договорі, вони вважаються простроченими.

Згідно з умовами пункту 18.2.6. Правил, договір, а саме - обслуговування кредиту клієнта, набирає чинності з моменту підписання клієнтом заяви про приєднання до Правил надання банківських послуг та обслуговування корпоративних клієнтів, та діє до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором

Позивач вказує, що станом на 16.04.2025 року заборгованість позичальника за кредитним договором №ID10373050 від 19.03.2020 року, становить 107 961,74 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. простроченому) - 74 433,98 грн; заборгованість по процентам (в т.ч. простроченим) - 30 904,64грн.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються кредитних правовідносин. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права в частині своєчасного повернення кредитних коштів та сплати комісії порушеними.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з нормами частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами частини 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Водночас нормами частини 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Суд установив, що договір укладено 03.06.2021 року, а тому строк кредитування визначений сторонами до 03.06.2022 року (пункти 2.7. 3.2. заявки, пункти 18.2.1.1, 18.2.1.2, 18.2.2.2., 18.2.2.2.3 Правил), а тому з наступного дня - 04.06.2022 року користування кредитом вже неправомірне.

Згідно з нормами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання встановлена статтею 625 ЦК України, а з огляду на прострочення строку повернення кредитних коштів, відсотки за неправомірне користування чужими коштами, визначаються у розмірі 3% річних, при цьому розмір відсотків може бути збільшений/зменшений у договірному порядку, а тому по завершенню строку повернення кредиту (03.02.2022 року), розмір процентів визначається з врахуванням вимог положень про їх обрахунок як за неправомірне користування чужими коштами, тобто встановлюється статтею 625 ЦК України.

Натомість, як видно з розрахунку, позивач нараховує договірні проценти в розмірі 34% по 30.06.2023 року.

Разом з тим суд установив, що строк кредитування закінчився 03.06.2022 року. Після цієї дати користування грошовими коштами банку наданими в кредит було протиправним, а відповідач, не повертаючи кредит діяв неправомірно.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанови Верховного Суду від 31.10.2018 № 202/4494/16-ц, від 28.03.2018 № 444/9519/12, від 04.07.2018 № 310/11534/13-ц).

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (пункти 53, 54), від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за "користування кредитом" могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів.

"У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за "користування кредитом" (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором". Наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду відображено у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16.

Разом з тим, як видно зі змісту позову, позивач у цій справі пред`явив вимоги щодо стягнення з боржника договірних процентів за "користування кредитом" (відповідно до статті 1048 ЦК України у розмірі 34 %, які нараховані банком за період після закінчення строку кредитування (після 03.06.2022 року).

На думку суду нарахування процентів за "користування кредитом" після 03.06.2022 року є безпідставним, а тому вимоги банку в частині нарахованих процентів за період з 04.06.2022 по 30.06.2023 суд відхиляє.

Положеннями статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами частини 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За вказаний період (з 04.06.2022 по 30.06.2023 року) банк безпідставно нарахував 27 279,25 процентів, які не можуть бути стягнуті з відповідача. Водночас вимоги про стягнення боргу по кредиту в розмірі 74 433,98 грн та 3 635,39 грн процентів є обґрунтованими, а тому суд їх задовольняє.

Щодо суми заборгованості суд враховує, що матеріали справи не містять доказів часткової сплати заборгованості про які йдеться у заяві позивача від 2 червня 2025 року та 30 червня 2025 року.

Для з`ясування обставин часткової сплати боргу суд в ухвалі від 3 червня 2025 року пропонував позивачу надати докази часткової сплати відповідачем заборгованості, та сформувати процесуально - правову позицію щодо обставин, вказаних у заяві від 2 червня 2025 року.

Однак ухвалу від 3 червня 2025 року позивач залишив поза своєю увагою. Відповідач також не надав суду будь-яких доказів щодо можливої часткової оплати заборгованості.

Згідно з правилами статті 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з положеннями статті 169 ГПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

А проте, попри надані процесуальні можливості, сторони не реалізували свої права на подання заяв/клопотань щодо підтвердження сплати (часткової) заборгованості.

Відповідно до статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З урахуванням наведеного, суд розглянув та вирішив спір за наявними у справі доказами.

За наведених обставин, у випадку дійсної сплати відповідачем частини заборгованості, сторони не позбавлені можливості скоригувати заборгованість встановлену судовим рішенням та/або звернутись до суду з відповідною заявою в порядку статті 328 ГПК України щодо визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині сплаченої суми заборгованості у добровільному порядку з наданням підтверджуючих доказів.

Висновки суду

На думку суду, встановлені обставини щодо прострочення виконання відповідачем договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків, що свідчить про порушення відповідачем прав позивача.

Суд погоджується з аргументами позивача стосовно обґрунтованості позовних вимог про стягнення 74 433,98 грн простроченої заборгованості та 3 635,39 грн процентів.

Водночас суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення 27 279,25 грн процентів у зв`язку із їх безпідставним нарахуванням.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з правилами частини 9 статті 129 ГПК України, у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, який не виконав умови договору, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн повністю покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 130, 233, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Герасимчука Михайла Вікторовича ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк" (01032, м. Київ, вул. С.Петлюри 30, ідентифікаційний код 09806443) 74 433 (сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять три) грн 98 коп простроченої заборгованості, 3 635 (три тисячі шістсот тридцять п`ять) грн 39 коп процентів та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять два) грн 40 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 27 269,25 грн відсотків - відмовити.

Позивач (Стягувач): Акціонерне товариство "Таскомбанк" (01032, м. Київ, вул. С.Петлюри 30, ).

Відповідач (Боржник): фізична особа - підприємець Герасимчук Михайло Вікторович ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Суддя Андрій КАЧУР