УХВАЛА

м. Київ

01.07.2025Справа № 910/8001/25

Суддя Господарського суду міста Києва Турчин С.О., розглянувши матеріали

позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСІЛАЙН"

про стягнення 496800,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСІЛАЙН" про стягнення 496800,00 грн штрафу за поставку неякісного товару.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 101/ВОЗ-2025 від 03.04.2025 в частині порушення вимог щодо якості товару, у зв`язку з чим позивачем нарахований штраф в заявленому до стягнення розмірі.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що матеріали позовної заяви підлягають передачі за підсудністю до Господарського суду Полтавської області з огляду на таке.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.07.2025 місцезнаходженням відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСІЛАЙН" (ідентифікаційний код: 45221291) є: 38310, Полтавська обл., Миргородський р-н, смт Гоголеве(з), вул. Гоголя, буд. 68/1.

Обґрунтовуючи подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва, позивач посилається на п. 6.2 договору № 101/ВОЗ-2025 від 03.04.2025 та положення ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, а саме, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Суд відхиляє вказані доводи позивача, з огляду на таке.

Приписами ст. 29 ГПК України передбачено підсудність справ за вибором позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, та у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач вказує, що місцем виконанням зобов`язання за договором № 101/ВОЗ-2025 від 03.04.2025 є: АДРЕСА_1 (згідно з п. 6.2 договору).

Однак, відповідно до п. 6.2. договору № 101/ВОЗ-2025 від 03.04.2025, електронну копію якого долучено до позовної заяви, передача (приймання-здача) товару здійснюється в пунктах відвантаження військових частин Національної гвардії України (товароодержувачі), розташованих у Київській області.

Водночас з наданої суду заявки на поставку вбачається, що сторонами погоджено про поставку товарів в таких населених пунктах: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 197 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

В силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 532 ЦК України, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання.

Абзацом 4 ч. 2 ст. 197 ГК України передбачено, що у разі, якщо місце виконання зобов`язання не визначено, зобов`язання повинно бути виконано, за іншими зобов`язаннями - за місцезнаходженням (місцем проживання) зобов`язаної сторони, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони в договорі № 101/ВОЗ-2025 від 03.04.2025 не визначили конкретне місце виконання даного договору тільки в місті Києві, а визначали місце поставки в пунктах відвантаження військових частин Національної гвардії України, розташованих у Київській області.

Отже, з огляду на зміст договору, а також порядок його виконання сторонами, суд дійшов висновку, що відсутні особливості, за якими даний договір може виконуватися/бути виконаний в певному місці (в місті Києві в даному випадку), сторонами в договорі чітко не встановлено місце виконання договору в місті Києві, а згідно з узгодженими домовленостями та фактично здійсненими поставками місце виконання заявки було не лише за адресою у м. Києві.

За таких обставин, суд вважає, що неможливо встановити єдиним місцем виконання договору саме місто Київ, що виключає можливість застосування до нього положень ч. 5 ст. 29 ГПК України та зумовлює застосування положень щодо загальної підсудності справ.

При цьому, місце поставки у даному випадку є місцем виконання зобов`язань постачальника за договором. Однак, предметом позову у даній справі не є зобов`язання відповідача виконати умови договору в натурі (поставити товар належної якості), а стягнення штрафу, що можливе фактично лише шляхом перерахування у безготівковій формі грошових коштів з одного банківського ранку на інший банківський рахунок.

Також зі змісту договору не вбачається інших особливостей, зокрема в частині місця притягнення відповідача до відповідальності (стягнення штрафних санкцій).

Таким чином, спірні правовідносини не мають особливостей щодо сплати штрафних санкцій у чітко визначеному місці, а умови укладеного між сторонами договору поставки визначають лише місце виконання такого договору в частині поставки товару, що не є предметом позову у даній справі.

Аналогічна позиція підтримана Північним апеляційним господарським судом у постановах від 29.03.2023 у справі № 910/14740/22, від 27.03.2023 у справі № 910/13058/22, від 15.02.2023 у справі №910/12540/22.

За таких обставин, оскільки сторони в договорі № 101/ВОЗ-2025 від 03.04.2025 не визначили місце його виконання, а також те, що даний договір не є таким, що може виконуватись лише в певному місці, враховуючи, що місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСІЛАЙН" є смт Гоголеве (Полтавська обл.), а позов заявлено про стягнення штрафу за неналежне виконання зобов`язання, суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі матеріалів позовної заяви з додатками за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Полтавської області.

Згідно із частиною 3 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСІЛАЙН" про стягнення 496800,00 грн штрафу з доданими до неї матеріалами передати до Господарського суду Полтавської області (36014, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Кісельова Володимира Капітана, буд. 1).

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.О. Турчин