УХВАЛА

м. Київ

27.06.2025Справа № 2/202/398/13
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі №2/202/398/2013

За позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (попередня назва ПАТ КБ «Приватбанк») (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д)

до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (попередня назва Приватне акціонерне товариство «Акцент-Банк») (49074, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11)

та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Інтелект» (01103, м. Київ, вул. Німанська, буд. 10)

про стягнення коштів

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи

ВСТАНОВИВ:

20.06.2025 року через відділ діловодства суду від ОСОБА_1 надійшла заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі №2/202/398/13, у якій заявник просить Господарський суд міста Києва визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2/202/398/13 від 09.10.2014, виданий Індустріальним районним судом міста Дніпра.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 надійшла про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі №2/202/398/13, суд дійшов такого висновку.

Як вбачається з матеріалів заяви, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (попередня назва ПАТ КБ «Приватбанк») у вересні 2012 року звернулося до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовом до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (попередня назва Приватне акціонерне товариство «Акцент-Банк») та ОСОБА_1 за участю третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Інтелект» про стягнення коштів.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 12.04.2013 у справі №2/202/398/2013 позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором №LBB-17 від 11.08.2008 року у розмірі 8813694,89 грн, що еквівалентно 880489 євро, яка складається з 510740,00 євро заборгованість за кредитом; 241696,54 євро заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 128052,46 євро - заборгованість з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором, суму заборгованості по договору комісії №1108/4730/IМРА про відкриття акредитиву від 11.08.2008 року у розмірі 900618,61 грн, що еквівалентно 89971,89 євро, яка складається з 18741,55 євро - заборгованість за кредитом; 25426,10 євро - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 45804,24 євро заборгованість з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором, суму штрафу по договору комісії №1108/4730/IMPА про відкриття акредитиву від 11.08.2008 за порушення строків платежів за кожним з грошових зобов`язань у розмірі 46030,93 грн, сплачений судовий збір у розмірі 3219 грн. В іншій частині позову відмовлено.

06.11.2013 року Апеляційним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 12.04.2013 року змінено, шляхом виключення з резолютивної частини рішення висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором №LBB-17 від 11.08.2008 року та за договором комісії №1108/4730/IМPА від 11.08.2008 року, а також суми штрафу та судового збору. В іншій частині рішення залишено без змін.

Як зазначає заявник, після отримання виконавчих документів по справі ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві за примусовим виконанням рішення суду.

30.05.2017 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Подпоріним Р.О. в межах виконавчого провадження №49391247 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, втім накладений арешт на майно заявника в межах виконавчого провадження №49391247 знято не було, що слугувало підставою для звернення до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частина 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України визначає, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 3 Господарського процесуального кодексу України слід зазначити, що господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Водночас, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22.12.2009 у справі «Безимянная проти Росії» (заява №21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту".

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 1 статті 328 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Аналогічні положення процесуального законодавства закріплені і у частині 1 статті 432 Цивільного процесуального кодексу України.

З аналізу положень статті 328 Господарського процесуального кодексу України та статті 432 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що законодавець чітко визначає, що заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, подається до суду першої інстанції, який ухвалив відповідне судове рішення та видав виконавчий документ для його подальшого примусового виконання.

У даному випадку, судом встановлено, що рішення у справі №2/202/398/2013 було ухвалене Індустріальним районним судом міста Дніпра і саме цей суд видав відповідний виконавчий лист, про що зазначає і сам заявник.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що подана ОСОБА_1 заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню до Господарського суду міста Києва суперечить приписам чинного процесуального законодавства, а тому не може бути прийнята судом до розгляду.

Водночас, суд наголошує, що заявник не позбавлений права звернутися з відповідною заявою до Індустріального районного суду міста Дніпра, юрисдикція та підсудність якого на момент розгляду відповідної заяви залишається незмінною.

При цьому, судом відхиляються, як неспроможні доводи заявника щодо необхідності подання даної заяви до суду господарської юрисдикції, з огляду на зміну юрисдикції спорів про стягнення грошових коштів за забезпеченими кредитними договорами стороною боржником за якими виступає відповідний суб`єкт господарювання (постанова Великої Палати Верховного Суду №904/2526/18 від 19.03.2019, постанова Великої Палати Верховного Суду №910/1733/18 від 02.10.2018), оскільки за своїм змістом зміна юрисдикції розгляду певної категорії спорів жодним чином не впливає на обов`язок заявника дотримуватись визначеного процесуальним законом порядку звернення із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Зміна підсудності або перехід спорів до іншої юрисдикції не нівелює процесуальних повноважень суду, що вже ухвалив рішення, стосовно розгляду питань, пов`язаних з виконанням такого рішення та виданого ним виконавчого документа, включаючи і вирішення питання про визнання такого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відхиляються судом і посилання заявника на постанову Верховного Суду від 30.09.2021 у справі №796/123/2018 як на обґрунтування необхідності звернення до суду господарської юрисдикції з даною заявою, оскільки висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 30.09.2021 у справі №796/123/2018 базуються на інакших фактичних обставин та стосуються порядку звернення із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, який виданий на виконання рішення третейського суду, питання стосовно виконання яких в силу приписів статті 20 Господарського процесуального кодексу України віднесені до юрисдикції господарських судів.

Керуючись статтями 234, 235, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі №2/202/398/2013.

Ухвала набирає законної сили 27.06.2025 та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

СуддяТ.В. Васильченко