ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 червня 2025 року Справа № 926/1242/25

Господарський суд Чернівецької області в складі судді Ковальчук Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор, м. Чернівці,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна енергопостачальна компанія, м. Чернівці

про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 10.11.2022 до договору № К-1 про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2022 і стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 6247,71 грн.,

за участю секретаря судового засідання Гаврилюк І.С.,

представників сторін: не з`явилися,

ВСТАНОВИВ:

Державна установа Чернівецький слідчий ізолятор звернулася до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна енергопостачальна компанія про визнання додаткових угод до договору постачання електричної енергії недійсними та повернення коштів у сумі 32341,28 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2025 справу № 926/1242/25 за позовною заявою ДУ Чернівецький слідчий ізолятор передано до провадження судді Ковальчук Т.І.

Ухвалою від 16.04.2025 позовну заяву ДУ Чернівецький слідчий ізолятор залишено без руху, позивачу встановлено 10-тиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати до суду належним чином засвідчені копії додаткової угоди № 1 від 11.02.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу № К-1 від 01.02.2022, додаткової угоди № 1 від 10.02.2023 до договору про постачання електричної енергії споживачу № К-2 від 29.12.2022, листа ТОВ Чернівецька обласна енергопостачальна компанія за № 12.3/2968, докази надіслання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів (опис вкладення і фіскальний чек (оригінал) або квитанцію у разі надіслання копії позовної заяви і доданих до неї документів в електронній формі через електронний кабінет в системі Електронний суд), докази доплати судового збору на суму 3028,00 грн.

22.04.2025 за вхідним № 1356 до суду надійшла заява Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор без номеру і дати про усунення недоліків позовної заяви з додатками, в тому числі позовна заява в новій редакції та копії документів, зазначених у пункті 3 резолютивної частини ухвали від 16.04.2025 про залишення позовної заяви без руху.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві (нова редакція) зазначив, що сторонами було укладено низку додаткових угод про збільшення ціни за одиницю товару до договорів про постачання електричної енергії споживачу № К-1 від 01.02.2022 і № К-2 від 29.12.2022, окремі з цих додаткових угод, а саме № 1 від 11.02.2022 до договору № К-1 від 01.02.2022 і № 2 від 02.08.2023, № 3 від 18.08.2023 та № 4 від 27.09.2023 до договору № К-2 від 29.12.2022 суперечать чинному законодавству, позаяк укладені після здійснення постачання електричної енергії у звітному періоді та за відсутності коливання ціни на електричну енергію, відтак, виконання цих додаткових угод призвело до зайвої сплати позивачем бюджетних коштів за недоотриманий обсяг електричної енергії на загальну суму 32341,28 грн. У зв`язку з цим позивач просить визнати недійсними додаткову угоду № 2 від 10.11.2022 до договору № К-1 від 01.02.2022 і додаткові угоди № 2 від 02.08.2023, № 3 від 18.08.2023, № 4 від 27.09.2023 до договору № К-2 від 29.12.2022 та стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 32341,28 грн. (а.с. 85-87).

Ухвалою від 28.04.2025 у справі № 926/1242/25 прийнято позовну заяву (в новій редакції) до розгляду та відкрито провадження у справі, роз`єднано позовні вимоги Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор до Товариства з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна енергопостачальна компанія про визнання додаткових угод до договору постачання електричної енергії недійсними та повернення коштів у сумі 32341,28 грн., виділено в окремі самостійні провадження позовні вимоги Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор:

- про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 10.11.2022 до договору № К-1 про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2022 і стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 6247,71 грн., які розглядати у справі № 926/1242/25 за правилами спрощеного позовного провадження за участю представників сторін;

- про визнання недійсними додаткових угод № 2 від 02.08.2023, № 3 від 18.08.2023, № 4 від 27.09.2023 до договору № К-2 про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2022 і стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 26093,57 грн., яку розглядати в окремій справі, зареєстрованій у порядку, встановленому Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 39 від 11.11.2024.

Цією ж ухвалою розгляд справи № 926/1242/25 призначено в судовому засіданні на 20.05.2025 за участю представників сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою від 20.05.2025 позовну заяву Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор у справі № 926/1242/25 залишено без руху для усунення позивачем недоліків, а саме надати засвідчені належним чином додатки №№ 12, 18, 19, 20, 21, 22 до позовної заяви.

Листом від 21.05.2025 позивач усунув зазначені в ухвалі від 20.05.2025 недоліки, відтак, ухвалою від 22.05.2025 справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 03.06.2025.

27.05.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов відхилив, зазначив, що умовами укладеного з позивачем договору про постачання електричної енергії передбачено порядок зміни умов цього договору щодо ціни, що викликані змінами регульованих складових ціни (тарифу на послуги з передачі та/або розподілу електричної енергії) та/або змінами в нормативно-правових актах щодо формування цієї ціни або умов постачання електричної енергії, додаткові угоди зі збільшенням ціни за одиницю товару підписані і виконані сторонами, при цьому дотримано вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі та збільшення ціни відбувалося в межах 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку. Відтак, вказує відповідач у відзиві, додаткові угоди відповідають вимогам чинного законодавства, виконані сторонами і в позивача відсутні підстави вимагати односторонньої реституції у шляхом стягнення вартості фактично поставленої електричної енергії (а.с. 195-200).

30.05.2025 позивач подав відповідь на відзив, у якій проти доводів відповідача заперечив, зазначив, що відповідач не надав належного доказу обґрунтованого ринкового коливання цін станом на дату укладення додаткової угоди, з посиланням на відповідну судову практику Верховного Суду вказав, що правочин, укладений з порушенням вимог Закону України Про публічні закупівлі, підлягає визнанню недійсним незалежно від подальшого його виконання сторонами, стягнення з відповідача 6247,71 грн. безпідставного збагачення є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача (а.с. 211-213).

03.06.2025 відповідач подав додаткові пояснення щодо формування ціни за договором та просив залучити спеціаліста ТОВ ЧОЕК Вигнана В.В. до розгляду справи з метою надання інформації щодо зміни ціни за спожиту електричну енергію та порядку її формування.

Постановленою у судовому засіданні 03.06.2025 протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення спеціаліста, ухвалою від 03.06.2025 розгляд справи в судовому засіданні відкладено на 09.06.2025 за клопотанням представника відповідача для залучення ще одного представника.

09.06.2025 позивач подав клопотання про долучення доказів, до якого додав копії документів про оплату спожитої електричної енергії та акт звірки розрахунків з відповідачем, представник відповідача у засіданні 09.06.2025 проти долучення цих документів не заперечував.

Розглянувши подані позивачем додаткові документи, суд взяв до уваги, що спору щодо фактичних обставин справи стосовно фактів постачання відповідачем електричної енергії та оплати її вартості позивачем між сторонами немає, подані позивачем платіжні інструкції фіксують дату оплати вартості електричної енергії, відповідно, дані докази не змінюють обґрунтування підстав позову та не спричиняють у відповідача потреби в додаткових поясненнях по суті спору, зате надають суду можливість встановити достовірну дату проведення розрахунків між сторонами. З огляду на вказане та враховуючи думку представника відповідача, суд протокольною ухвалою вирішив залучити подані позивачем 09.06.2025 документи до матеріалів справи.

У судовому засіданні 09.06.2025 представниця позивача позовні вимоги підтримала пояснила, що:

- відповідач не надав документального обґрунтування коливання ціни, надані з сайту ДП Оператор ринку витяги не були засвідчені, відсутні офіційна довідка і порівняння цін у періоди на дати, які вказує відповідач;

- порівнювати ціну потрібно на момент укладення або останнього внесення змін додатковою угодою та ціну на дату ініціації її зміни, тому не дійсним буде порівняння ціни, які не охоплюють указаний період, у даному випадку мало бути порівняння між лютим 2022 та жовтнем, ще краще листопадом 2022 року;

- додаткова угода застосована ретроспективно, що є недопустимим, на момент її укладення електроенергія була спожита;

- унаслідок укладення додаткової угоди після спожиття електричної енергії позивач, який є бюджетною установою, зайво сплатив 6247,71 грн., що є безпідставним збагаченням відповідача у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, тому кошти мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Представники відповідача у засіданні 09.06.2025 позов не визнали, пояснили, що:

- згідно з алгоритмом визначення ціни на електричну енергію на ринку та за умови, що розрахунковим періодом є календарний місяць, ціна на електричну енергію на ринку на добу наперед формується у місяць, який завершився, тому ціну за жовтень можна визначити у листопаді;

- підняття ціни на електричну енергію не перевищує 10%, що відповідає вимогам статті 41 Закону України Про публічні закупівлі, і позивач на це погодився, підписавши додаткову угоду, яка у подальшому належним чином виконана сторонами.

У судовому засіданні оголошувалися перерви з 09.06.2025 до 19.06.2025 та з 19.06.2025 до 24.06.2025.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

01 лютого 2022 року між Державною установою Чернівецький слідчий ізолятор (Споживач) і Товариством з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна енергопостачальна компанія (Постачальник) було укладено договір № К-1 про постачання електричної енергії споживачу (далі Договір, а.с. 102-107).

Згідно з пунктом 2.1 за цим Договором Постачальник продає електричну енергію, код ДК 021:2015 Єдиний закупівельний словник 09310000-5 електрична енергія, Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3 Договору передбачено, що початком постачання електричної енергії Споживачу є дата укладання договору, яка має бути зазначена в заяві-приєднання (додаток № 1 до Договору), строк поставки до 31.12.2022 року, Постачальник не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції (додаток № 2 до Договору).

У пункті 5.1 Договору визначено, що Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, загальна вартість Договору на момент його укладення становить 1295448,00 грн.

Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником в актах про оплату електричної енергії, у тому числі в разі її зміни, розрахунковим періодом є календарний місяць (пункти 5.4, 5.5 Договору).

Згідно з пунктом 13.1 Договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині постачання електричної енергії з дати, вказаної у Договорі до 31 грудня 2022 року, а в частині взятих на себе зобов`язань сторонами до їх повного виконання.

У пунктах 13.2, 13.3 Договору визначено порядок зміни ціни на електричну енергію.

Так, Постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов Договору Споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати Договір. Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови (пункт 13.2).

Пунктом 13.2 Договору передбачено, що ціна за 1 кВт/год електричної енергії може бути змінена з першого числа місяця, в якому відбудуться такі зміни, що буде відображено в Додатковій угоді до Договору, за згодою Сторін. У випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, Постачальник має право письмово звернутись до Споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ (або документи) або скріншот з офіційного веб-сайту ДП Оператор ринку, що підтверджує збільшення середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в тих межах/розмірах, на які Постачальник пропонує змінити ціну товару.

Документи, що підтверджують збільшення ціни товару, повинні містити дані щодо середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на будь-яку дату після укладення Договору та середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на більш пізню дату та до моменту письмового звернення Постачальника до Споживача щодо збільшення ціни. У випадку прийняття рішення Споживачем щодо внесення змін до цього Договору у вказаній частині до розрахунку ціни за одиницю товару приймається ціна за одиницю товару, що визначена сторонами у момент укладення цього Договору (з урахуванням внесених раніше змін до цього Договору, та якщо такі обставини мали місце). При цьому, максимальна сума, на яку сторонами може бути здійснено підвищення ціни за одиницю товару визначається як різниця між середньоринковою ціною (діапазоном цін тощо) за одиницю товару, що передує моменту письмового звернення Постачальника щодо зміни ціни (згідно наданого учасником підтверджуючого документу) та середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару станом на дату після укладення цього Договору (згідно наданого учасником підтверджуючого документу), або станом на момент внесення змін до цього Договору в частині ціни за одиницю товару, якщо такі зміни до цього Договору вже були раніше здійснені сторонами. В будь-якому випадку підвищення ціни за одиницю товару здійснюється з урахуванням вимог п. 2 ч. 4 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі.

Споживач має право відмовитись від зміни ціни за одиницю товару у випадках, якщо Постачальником не надано належне документальне підтвердження підвищення ціни, передбачене цим пунктом.

01.02.2022 позивачем підписано заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії (додаток № 1, а.с. 106) і прийнято комерційну пропозицію до договору про постачання електричної енергії споживачу № К-1 від 01.02.2022 теж додаток № 1 до Договору (а.с. 107).

Суд звертає увагу, що згідно з умовами Договору комерційна пропозиція передбачена як додаток № 2 до Договору (пункт 5.1), однак указана помилка в номері додатку не впливає на його правову оцінку як документа, який містить умови та тарифи, за якими постачальник (відповідач) пропонує постачати електроенергію споживачу та які прийняв споживач (позивач), що в підсумку й утілилося в укладанні сторонами Договору, як це передбачено пунктом 3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 31. Цим пунктом Правил передбачено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача за заявою-приєднання до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, розміщеної на офіційному вебсайті електропостачальника.

Згідно з комерційної пропозицією:

- загальна вартість Договору становить 1295448,00 грн. з ПДВ,

- ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи): за 1вКт/год на господарські потреби 6,00 грн. з ПДВ, за 1 кВт/год населення (камерні приміщення) 1,68 грн. з ПДВ,

- обсяг закупівлі: загальний 385000 кВт/год, на господарські потреби 150150 кВт/год, обсяг населення (камерні приміщення) 234850 кВт/год.

11 лютого 2022 року сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до якої зменшено обсяги закупівлі, змінено пункт 5.1 Договору щодо ціни Договору, викладено в новій редакції додаток № 1 до Договору Комерційна пропозиція, а саме:

- загальна вартість Договору становить 1257508,95 грн. з ПДВ,

- ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи): за 1вКт/год на господарські потреби 6,00 грн. з ПДВ, за 1 кВт/год населення (камерні приміщення) 1,68 грн. з ПДВ,

- обсяг закупівлі: загальний 375660,09 кВт/год, на господарські потреби 145000 кВт/год, обсяг населення (камерні приміщення) 230660,09 кВт/год (а.с. 108, 108 на звороті).

10 листопада 2022 року сторони уклали додаткову угоду № 2 до Договору, згідно з пунктом 1 якої домовилися збільшити ціну за одиницю товару не більше 10 відсотків у зв`язку з коливанням ціни товару на ринку та без збільшення загальної вартості Договору, виклали у новій редакції додаток № 1 (комерційну пропозицію суд) і визначили, що додаткова угода набирає чинності з 01.10.2022 та діє протягом строку дії Договору (а.с. 111).

Згідно з комерційною пропозицією у редакції додаткової угоди № 2 від 10.11.2022:

- загальна вартість Договору становить 1257508,95 грн. з ПДВ,

- ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи): за 1вКт/год на господарські потреби 6,421118 грн. з ПДВ, за 1 кВт/год населення (камерні приміщення) 1,68 грн. з ПДВ,

- обсяг закупівлі: загальний 369271,55 кВт/год, на господарські потреби 143675,15 кВт/год, обсяг населення (камерні приміщення) 225596,40 кВт/год. (а.с. 111, 111 на звороті).

Внесення змін до Договору в частині збільшення ціни на електричну енергію відповідач обґрунтував в адресованому позивачеві листі № 123/3596 від 31.10.2022, за змістом якого з лютого 2022 року станом на вересень 2022 року мало місце значне коливання ціни на електричну енергію на ринку а саме загальна середньозважена ціна на ринку збільшилася на 64,6%, на підтвердження чого відповідач додав до листа витяги з сайту ДП Оператор ринку та вказав, що у зв`язку із значним коливанням ціни в сторону збільшення новий тариф відповідно до додаткової угоди № 2 становитиме 6,421118 грн/кВт*год з ПДВ (за тарифом на господарські потреби суд, а.с. 180, 205, 206).

На підтвердження коливання ціни на електричну енергію на ринку з лютого по вересень 2022 року до листа відповідача додані скріншоти з офіційного веб-сайту ДП Оператор ринку (з 20.12.2021 Акціонерне товариство Оператор ринку суд), з яких вбачається, що з лютого 2022 року по вересень 2022 року мало місце збільшення ціни на електричну енергію на ринку на добу наперед на 64,68% (3503,26 грн./МВт.год (ціна за вересень 2022 року) х 100% : 2127,23 грн./МВт.год (ціна за лютий 2022 року) = 164,68%).

За спірний період жовтень 2022 року, відповідач поставив позивачу електричну енергію в кількості 14836 кВт/год на суму 95263,72 грн. (акт прийняття-передавання товарної продукції електричної енергії за жовтень 2022, а.с. 112). Позивач указану вартість електричної енергії оплатив платіжним дорученням № 2588 від 10.11.2022 на суму 95263,72 грн. (а.с. 239 на звороті).

Суд не аналізує виконання сторонами Договору в період листопад-грудень 2022 року, позаяк вимоги про стягнення зайво сплачених коштів заявлені позивачем за жовтень 2022 року, однак зауважує, що згідно з матеріалами справи протягом листопада і грудня 2022 року електрична енергія постачалася відповідачем і споживалася позивачем по ціні, визначеній у додатковій угоді № 2 від 10.11.2022. У судовому засіданні представники сторін заявили про повне виконання зобов`язань за Договором у листопаді і грудні 2022 року на умовах додаткової угоди № 2 від 10.11.2022 і щодо цих періодів спору між сторонами немає.

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми законодавства України.

Згідно із нормами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 625, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України, частина перша статті 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною третьою статті 180 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (частина 1 статті 652 ЦК України).

Згідно із частинами 3, 4 статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 632 Цивільного кодексу України, яка регламентує правове регулювання ціни в договорі, у частинах 2, 3 унормовано, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Судом встановлено, що сторони уклали договір № К-1 про постачання електричної енергії споживачу від 01 лютого 2022 року за результатами відкритих торгів на виконання вимог Закону України Про публічні закупівлі (далі Закон № 922-VIII), який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини 1, 2 статті 712 ЦК України).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 922-VIII договір про закупівлю це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару. За частиною першою статті 41 вказаного Закону договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 41 Закону № 922-VIII умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

У частині 5 статті 41 Закону № 922-VIII передбачено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (пункт 2 частини 5 статті 41).

Аналогічна за змістом умова міститься у підпункті 2 пункту 13.8 Договору.

Згідно із пунктом 7 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, а також пункту 19 постанови Кабінету Міністрів України № 1178 від 21.10.2022 Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування є можливим погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.

У пункті 13.3 Договору сторони передбачили можливість зміни ціни за 1кВт/год електричної енергії з першого числа місяця, в якому відбудуться такі зміни, шляхом укладення додаткової угоди.

Сторонами були укладені такі додаткові угоди до Договору:

- № 1 від 11.02.2022, згідно з якою зменшено обсяг закупівлі і ціну Договору до суми 1257508,95 грн. з ПДВ, та

- № 2 від 10.11.2022, якою збільшено ціну за одиницю електричної енергії на господарські потреби з 6,00 грн. за 1вКт/год на 6,421118 грн. за 1вКт/год, тобто на 7%, з одночасним зменшенням обсягу закупівлі на господарські потреби без зміни загальної вартості договору 1257508,95 грн. з ПДВ.

Відповідно до листа ТОВ Чернівецька обласна електропостачальна компанія № 123/3596 від 31.10.2022 зміна ціни одиниці товару обумовлена зміною (коливанням) середньозважених цін на електричну енергію на ринку на добу наперед на 64,6% у сторону збільшення у порівнянні ціни на електричну енергію у вересні 2022 року до ціни у лютому 2022 року, на підтвердження такого збільшення ціни до листа відповідача додані витяги з сайту ДП Оператор ринку.

Суд дослідив дані витяги і констатує, що ними підтверджується саме таке коливання ціни на електричну енергію на ринку на добу наперед за період від дати укладення Договору 01.02.2022 року по вересень 2022 року.

У пункті 13.3 Договору передбачено, що на підтвердження збільшення середньоринкової ціни за одиницю товару Постачальник надає документи або скріншот з офіційного сайту ДП Оператор ринку, що підтверджує таке збільшення.

Відповідно до листа-роз`яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 3304-04/33869-06 від 14.08.2019 Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії для документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку сторони можуть використовувати інформацію з публічного сайту ДП Оператор ринку. Ця інформація знаходиться у публічному доступі.

Наведене спростовує доводи позивача, що збільшення ціни за одиницю товару у додатковій угоді № 2 від 10.11.2022 відбулося за відсутності належних доказів обґрунтованого ринкового коливання цін станом на дату укладення додаткової угоди.

Суд також відхиляє твердження позивача, що надані відповідачем витяги з сайту ДП Оператор ринку не засвідчені належним чином. Зокрема, Договір і додаткові угоди до нього не передбачають, що скріншот з офіційного веб-сайту ДП Оператор ринку має бути певним чином засвідчений чи підписаний, або оформлений з дотриманням якихось інших умов.

Крім того, офіційний веб-сайт ДП Оператор ринку (тепер АТ Оператор ринку) є відкритим і загальноступним інформаційним ресурсом у мережі Інтернет і позивач мав можливість самостійно перевірити достовірність наданих відповідачем витягів. Будь-яких доказів, які спростовують зазначену інформацію про коливання ціни на електричну енергію позивач не надав.

Щодо доводів ДУ Чернівецький слідчий ізолятор, що укладеною 10.11.2022 року додатковою угодою № 2 збільшено вартість електричної енергії не з листопада, а з жовтня 2022 року, тобто після отримання позивача електричної енергії за попередній розрахунковий період жовтень 2022, суд дійшов наступних висновків.

Оцінюючи наявність підстав для внесення змін у Договір в контексті спору між сторонами, суд вважає, що підвищення ціни на електричну енергію на ринку на 64,6% проти ціни, за якою було укладено Договір 01 лютого 2022 року, є істотною обставиною у розумінні частини 1 статті 652 ЦК України, яка надає підставу для зміни договору.

При цьому, слід взяти до уваги, що частинами 2, 3 статті 631 ЦК України передбачено, що договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Тобто, норми власне цивільного законодавства не забороняють сторонам визначити дату набрання чинності договором (угодою, додатковою угодою), відмінну від дати його укладення, та поширити умови договору на правовідносини між ними, які виникли раніше.

Однак, із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону № 922-VIII слідує, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю і зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22. Така ж правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду від 28.05.2024 у справі № 915/75/23.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У Договорі сторонами встановлені випадки та умови зміни ціни за товар (пункти 13.2, 13.3), при цьому, передбачено, що ціна за 1 кВт/год електричної енергії може бути змінена з першого числа місяця, в якому відбудуться такі зміни, що буде відображено в додатковій угоді за згодою сторін.

За наслідками аналізу наведених вище норм законодавства та умов Договору суд приходить до висновку, що нова (змінена) ціна на електроенергію повинна застосовуватись з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому укладено додаткову угоду. Всупереч зазначеному додатковою угодою № 2 від 10.11.2022 дату, з якої застосовується змінена ціна, визначено з 01.10.2022, тобто фактично після передачі товару відповідачем позивачу.

Водночас, зважаючи на особливості функціонування ринку електричної енергії, ТОВ Чернівецька обласна енергопостачальна компанія протягом жовтня 2022 року щоденно постачало, а Державна установа Чернівецькій слідчий ізолятор приймала та споживала електроенергію. Отже, постачання відповідачем і споживання позивачем електричної енергії у жовтні 2022 року відбувалося у період, що передує даті укладення додаткової угоди № 2.

Згідно з частинами 1, 2 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Вище у рішенні зазначено, що відповідно до приписів частини 3 статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Проте, виходячи зі змісту вказаної статті, необхідною умовою застосування частини 3 статті 631 ЦК України є наявність неврегульованих договором відносин між сторонами, які мали місце до укладання договору, а не під час дії іншого договору або іншої редакції цього ж договору, а тому вказані приписи не надають право сторонам застосовувати зворотну дію в часі пунктів додаткової угоди або окремого договору, які змінюють вже врегульовані договірні відносини.

Таким чином, слід прийти до висновку, що умова пункту 5 додаткової угоди № 2 від 10.11.2022 про набрання нею чинності з 01.10.2022 після передачі товару споживачу у жовтні 2022 року, є такою, що суперечить пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі.

При цьому, суд зазначає, що доводи позивача про відсутність документального обґрунтування коливання ціни на електричну енергію в сторону збільшення згідно з додатковою угодою № 2 від 10.11.2022 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Суд звертає увагу, що розрахунки за електричну енергію, спожиту у листопаді і грудні 2022 року, позивач здійснював по ціні, визначеній у додатковій угоді № 2 від 10.11.2022 і спору щодо виконання Договору і цієї додаткової угоди в указаний період між сторонами немає.

Крім того, як зазначено вище, згідно з пунктом 13.3 Договору передбачена можливість зміни ціни на товар, якщо така зміна підтверджується інформацією з офіційного сайту ДП Оператор ринку. Відтак, надані відповідачем скріншоти з офіційного сайту ДП Оператор ринку, що підтверджують збільшення середньоринкової ціни за одиницю товару за відповідний період, є належним доказом у розумінні статті 76 ГПК України

За такого суд доходить до висновку, що недійсною є не вся додаткова угода № 2 від 10.11.2022, а її викладена у пункті 5 умова про набрання нею чинності з 01.10.2022 року.

У відповідності до частини 1 статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Достатньо обгрунтованим є припущення, що враховуючи наявність документального підтвердження коливання ціни за одиницю електричної енергії в сторону збільшення на 64,6%, сторони уклали б додаткову угоду про збільшення ціни на електричну енергію на господарські потреби на 7%, визначивши її у розмірі 6,421118 грн. з ПДВ за 1вКт/год з першого числа, наступного за розрахунковим періодом жовтня 2022 року листопада 2022 року, і в такій редакції додаткова угода не суперечила б ані умовам Договору, ані пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922-VIII.

Суд звертає увагу, що за загальним правилом у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (частини 3, 4 статті 653 ЦК України).

Отже, у разі недійсності додаткової угоди № 2 від 10.11.2022 в частині дати набрання нею чинності з 01.10.2022 за наявності умови щодо дії цієї додаткової угоди протягом строку дії Договору цей Договір змінюється в частині умови щодо збільшення ціни на товар з моменту досягнення домовленості про укладення додаткової угоди № 2 з 10.11.2022, відтак, у такому випадку слід вважати, що сторонами погоджена така істотна умова як строк дії договору (частина 3 статті 180 ГК України).

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку що у частині вимоги про визнання недійсною додаткової угоди позов підлягає частковому задоволенню, а саме належить визнати недійсним пункт 5 додаткової угоди № 2 від 10.11.2022 у частині умови про набрання даною угодою чинності з 01.10.2022 року.

Розглядаючи вимоги про стягнення на користь позивача грошової суми у розмірі 6247,71 грн., як отриманої безпідставно, суд зазначає таке.

Відповідно до положень статті 1212 Цивільного Кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права стосовно належного (ефективного) способу захисту за позовами про визнання недійсним виконаного/частково виконаного правочину (у т. ч. договору про закупівлю), які викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21, позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини першої статті 216, статті 387, частин першої, третьої статті 1212 ЦК України). Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

Недійсність додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються договором. Відтак постачання електричної енергії споживачу і його оплата мала здійснюватися сторонами відповідно до умов укладеного договору (такі висновки викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2023 № 903/366/22).

В контексті наведеного суд відхиляє засновані на нормі статті 116 ЦК України заперечення відповідача про те, що у випадку недійсності додаткової угоди мала би бути застосована двостороння реституція, а саме повернення кожній із сторін виконаного за договором.

Так, відповідно до частини статті 116 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Однак у даній справі між сторонами існував Договір, на умовах якого і мала відбуватися господарська операція з постачання електричної енергії у жовтні 2022 року, враховуючи, що пункт 5 додаткової угоди № 2 від 10.11.2022 про набрання нею чинності з 01.10.2022 є недійсним, що в свою чергу виключає здійснення розрахунків за поставлену в жовтні 2022 року електричну енергію за збільшеною ціною.

Таким чином, кошти, отримані відповідачем за поставлену у жовтні 2022 року електричну енергію понад її вартість, визначену за ціною Договору, є безпідставно отриманими і можуть бути стягнуті з відповідача на підставі статті 1212 ЦК України як повернення виконаного за недійсним правочином

Судом встановлено, що у жовтні 2022 року відповідач поставив позивачеві електричну енергію на господарські потреби в кількості 14836 кВт/год на суму 95263,72 грн. по ціні 6,421 грн. за 1 кВт/год (див. акт прийняття товарної продукції-електричної енергії за жовтень 2022), тобто по ціні згідно з додатковою угодою № 2 від 10.11.2022.

Однак, у зв`язку з недійсністю додаткової угоди № 2 від 10.11.2022 у частині набрання нею чинності з 01.10.2022 товар у жовтні 2022 року мав поставлятися по ціні згідно з комерційною пропозицією до Договору у первісній редакції: по ціні 6,0 грн. з ПДВ, відповідно, вартість поставленої у жовтні 2022 року електричної енергії на господарські потреби мала складати 89016,00 грн. з розрахунку 14836 кВт/год х 6,0 грн.

Отже, сума коштів, отриманих відповідачем понад належну, складає 95263,72 грн. - 89016,00 грн. = 6247,72 грн., як фактично і визначив позивач з похибкою в одну копійку 6247,71 грн.

При цьому, суд зазначає, що указана різниця не є вартістю недоотриманого обсягу електричної енергії у звітному періоді, як зазначено у позовній заяві, а є перевищенням ціни товару за відсутності для того належних правових підстав у зв`язку з визнанням частково недійсним пункту 5 додаткової угоди № 2 від 10.11.2022, про що зазначено у рішенні вище.

Суд відхиляє доводи відповідача про суперечливу поведінку позивача, який спочатку підписав і виконав додаткову угоду № 2 від 10.11.2022, а згодом звернувся з позовною заявою про визнання її недійсною та стягнення коштів.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших спорів, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичнх та юридичних осіб, держави.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Доктрина римського права venire contra factum proprium (принцип заборони суперечливої поведінки) базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, добросовісність це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків. Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності необхідно оцінювати поведінку суб`єкта права як добросовісної або недобросовісної.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, та, що не відповідає попереднім заявам або поведінці однієї сторони, за умови, що інша розумно на них покладається (постанова Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 914/1954/20).

Сама собою суперечлива поведінка не заборонена. Заборона суперечливої поведінки не покликана покарати особу, яка діє суперечливо. Право блокується через очевидну несправедливість, що в конкретних ситуаціях може виникати в результаті суперечливої поведінки (рішення від 17 січня 2013 року у справі Карабет та інші проти України, заяви № № 38906/07 і 52025/07, пункт 276).

У даному випадку обидві сторони діяли узгоджено, належним чином виконали взяті на себе договірні зобов`язання, що, втім, не нівелює допущених ними порушень чинного законодавства під час укладення додаткової угоди № 2 від 10.11.2022, які надають підстави для визнання цієї додаткової угоди частково недійсною, наслідком чого є стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів на користь позивача.

Підсумовуючи, за встановлених у справі обставин суд дійшов до висновку, що позов про стягнення на користь позивача грошової суми у розмірі 6247,71 грн. підлягає задоволенню.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положення статей 76, 77 ГПК України передбачають, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, оцінивши доводи сторін та подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями статті 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовом до господарського суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 12112,00 грн. (платіжна інструкція № 402 від 10.04.2025) та на виконання вимог ухвали від 16.04.2025 про залишення позовної заяви без руху сплатив ще 3028,00 грн. судового збору (платіжна інструкція № 455 від 18.04.2025) за п`ять позовних вимог, об`єднаних у позовній заяві: чотири вимоги про визнання недійсними додаткових угод та одна вимога майнового характеру про стягнення коштів у сумі 32341,28 грн.

Враховуючи, що ухвалою від 28.04.2025 у справі № 926/1242/25 позовні вимоги роз`єднано і у справі № 926/1242/25 розглядалися вимоги ДУ Чернівецький слідчий ізолятор про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 10.11.2022 до договору № К-1 про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2022 і стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 6247,71 грн., сума судового збору, що припадає на указані вимоги складає:

- за вимогу немайнового характеру про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 10.11.2022 3028,00 грн. (пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір),

- за майнову вимогу про стягнення 6247,71 грн. пропорційно сумі судового збору, що сплачена за загальну майнову вимогу про стягнення коштів у розмірі 32341,28 грн., оскільки судовий збір за таку вимогу сплачений за мінімальною ставкою 3028,00 грн. (пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір).

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України Про судовий збір за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Частиною 6 цієї статті названого Закону, серед іншого, унормовано, що у разі роз`єднання судом позовних вимог судовий збір, сплачений за подання позову, не повертається і перерахунок не здійснюється. Після роз`єднання судом позовних вимог судовий збір повторно не сплачується.

Отже, оскільки майнова вимога у справі № 926/1242/25 складає 19,32% від ціни позову до роз`єднання позовних вимог (6247,71 грн. х 100% : 32341,28 грн.), судовий збір за цю майнову вимогу становить: 3028,00 грн. х 19,32% = 585,01 грн. і у зв`язку із задоволенням позову у відповідній частині підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При розподілі судового збору за позовну вимогу про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 10.11.2022 суд бере до уваги, що в цій частині вимог позов задоволений частково. При цьому, суд не вбачає недобросовісної поведінки з боку відповідача, унаслідок якої виник спір, що надавало би підстави покласти на нього судовий збір у повному обсязі незалежно від результатів вирішення спору відповідно до частини 9 статті 129 ГПК України. Так обидві сторони і підписали, і виконали спірну додаткову угоду, у тому числі й у періоди, щодо яких між сторонами відсутній спір. Відтак, суд доходить до висновку про покладення судового збору в цій частині порівну на сторони по 1514,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор до Товариства з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна енергопостачальна компанія про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 10.11.2022 до договору № К-1 про постачання електричної енергії споживачу від 01.02.2022 і стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 6247,71 грн. задовольнити частково.

2. Визнати недійсним пункт 5 додаткової угоди № 2 від 10 листопада 2022 року до договору № К-1 про постачання електричної енергії споживачу від 01 лютого 2022 року, укладеного між Державною установою Чернівецький слідчий ізолятор і Товариством з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна енергопостачальна компанія, в частині умови про набрання додатковою угодою чинності з 01.10.2022 року.

У решті вимог про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 10 листопада 2022 року до договору № К-1 про постачання електричної енергії споживачу від 01 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна енергопостачальна компанія (вул. Пауля Целана, буд. 6, м. Чернівці, 58001, ) на користь Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор (площа Соборна, 6, м. Чернівці, 58002, ) 6247,71 грн. безпідставно отриманих коштів та 2099,01 грн. судового збору.

Судовий збір у сумі 1514,00 грн. залишити за позивачем Державною установою Чернівецький слідчий ізолятор.

З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (стаття 257 ГПК України).

Повне судове рішення складено і підписано 30 червня 2025 року.

Суддя Ковальчук Т.І.