ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"03" липня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/429/25
Господарський суд Житомирської області
Суддя Нестерчук С. С.
розглянув заяву ТОВ МКарго Україна (вх.№01-44/1940/25 від 27.06.2025) про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МКарго Україна»
до Фізичної особи підприємця Мельника Романа Ігоровича
про стягнення 10 571,56 грн
без повідомлення (виклику) сторін
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 24.06.2025 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «МКарго Україна» задоволено, вирішено стягнути з Фізичної особи-підприємця Мельника Романа Ігоровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МКарго Україна» 10 000,00 грн - заборгованості, 456,65 грн - інфляційних втрат, 114,91 грн - 3% річних, а також 2 422,40 грн - судові витрати зі сплати судового збору.

27.06.2025 через підсистему Електронний суд представник позивача - адвокат Кір`яков А. С. подав заяву (вх.№01-44/1940/25 від 27.06.2025) про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з відповідача 7100,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.

Водночас у матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про стягнення судових витрат (вх. № 5662 від 05.05.2025), до якого долучено докази на підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу. Це клопотання не вирішено судом при ухваленні рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві, яка подана представником позивача, зазначено орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн, виходячи з розрахунку 12 годин *1000,00 грн/година адвоката.

Разом з позовною заявою надано докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу:

- Договір про надання правничої допомоги №3 від 05.06.2024, який укладений між адвокатом Кір`яковим А. С. та ТОВ МКарго Україна, а також Додаткову угоду №1 від 05.06.2024 р. до вказаного договору, в якій сторони погодили надання виконавцем (адвокат Кір`яков А. С.) замовнику (ТОВ МКарго Україна) юридичних послуг і правової допомоги, що полягають у представництві та захисту інтересів замовника в суді. Сторони дійшли згоди відповідно до п.1 Додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги №3 від 05.06.2024 визначили, що розрахунок здійснюється наступним чином - 1000,00 грн, (без ПДВ) за одну годину правничої допомоги, що надається Адвокатом, згідно виставленого рахунку на оплату послуг. Пунктом 2 цієї угоди визначено, що підтвердженням надання правової допомоги є підготовлені та подані Адвокатом процесуальні документи, журнали судових засідань у справі, які підтверджують присутність представника Клієнта під час розгляду справи. За результатами наданих послуг Сторони оформлюють акт приймання - передачі послуг.

- ордер №1642170 на надання правничої допомоги ТОВ МКарго Україна на підставі договору про надання правничої допомоги №3 від 05.06.2024, зокрема, у Господарському суді Житомирської області, виданий 11.03.2025 адвокатом Кір`яковим А. С.

До клопотання про стягнення судових витрат долучено докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, суд установив таке.

13 лютого 2025 року адвокат Кір`яков виставив Позивачу рахунок-фактуру № 64 стосовно надання правничої допомоги щодо складання та направлення претензії ФОП Мельнику на суму 2 600,00 грн. В рахунку визначено обсяг виконаних робіт.

28 лютого 2025 року між адвокатом Кір`яковим та Позивачем укладено акт № 64 про приймання виконаних робіт (наданих послуг), за яким Позивачу надана правнича допомога щодо складання та направлення претензії ФОП Мельнику на суму 2 600,00 грн.

28 березня 2025 року Позивач сплатив рахунок-фактуру № 64 від 13.02.2025 шляхом перерахування адвокату Кір`якову грошових коштів в сумі 2 600,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1589.

31 березня 2025 року адвокат Кір`яков виставив Позивачу рахунок-фактуру № 76 стосовно надання правничої допомоги по справі № 906/429/25 на суму 4 500,00 грн. В рахунку визначено обсяг виконаних робіт: складання та подача позовної заяви про стягнення заборгованості з ФОП Мельника Р. І., оформлення додатків, направлення копії позовної заяви відповідачу.

31 березня 2025 року між адвокатом Кір`яковим та Позивачем укладено акт № 76 про приймання виконаних робіт (наданих послуг) на суму 4 500,00 грн (4,5 год. х 1000). В акті визначено обсяг виконаних робіт: складання та подача позовної заяви про стягнення заборгованості з ФОП Мельника Р. І., оформлення додатків, направлення копії позовної заяви відповідачу.

30 квітня 2025 року Позивач сплатив рахунок-фактуру № 76 від 31.03.2025 шляхом перерахування адвокату Кір`якову грошових коштів в сумі 4 500,00 грн що підтверджується платіжною інструкцією № 1687.

В підсумку витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 7 100,00 (сім тисяч сто) гривень.

У клопотанні також зазначено детальний опис робіт (наданих послуг), а саме:

1. Складання та направлення претензії ФОП Мельнику Р.І. (5 арк) про сплату заборгованості, в т.ч. з`ясування та аналіз обставин; встановлення юридичних фактів, розрахунок штрафних санкцій тощо.

2. Складання та подача позовної заяви про стягнення заборгованості з ФОП Мельника Р.І. (7 арк), оформлення додатків, направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу. Встановлення фактичних обставин справи; встановлення фактів які настали тощо.

3. Складання та подача заяви про стягнення судових витрат (4 арк), оформлення додатків, направлення заяви з додатками Відповідачу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.3 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Розгляд цієї справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин суд здійснює розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без повідомлення учасників справи.

ОЦІНКА СУДУ:

За змістом статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що передбачено ст.124 ГПК України;

2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат, відповідно до ст. 129 ГПК України.

Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У частині 2 статті 126 ГПК України установлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 ГПК України).

Згідно з положеннями частин 5, 6 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом із тим, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5- 7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Зазначеними нормами права передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Водночас обов`язок доведення неспівмірності витрат покладено на сторону, яка заявляє відповідне клопотання про зменшення їх розміру.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 зазначеного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, додаткова постанова Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц).

Отже, розмір таких витрат має бути розумним, обґрунтованим, підтвердженим належними доказами, тобто відповідати вказаним критеріям.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 180 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22).

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 звернуто увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Суд встановив, що заявлені витрати на правничу допомогу пов`язані з розглядом цієї справи та підтверджуються наданими доказами.

Вирішуючи питання про співмірність (пропорційність) витрат на правничу допомогу, суд враховує:

- предмет спору (стягнення попередньої оплати);

- ціну позову - 10 000 грн;

- обсяг наданих адвокатом послуг - складання та направлення претензії з метою досудового врегулювання; складання та подання позовної заяви про стягнення з відповідача заборгованості; під час розгляду справи відповідач не заперечував заявлених до нього вимог;

- порядок розгляду справи - спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін; ця справа в силу закону є малозначною, не містила виняткових правових питань або значного обсягу доказів.

З огляду на зазначене, суд вважає, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу у розмірі 7?100 грн є надмірною.

Суд ураховуючи дискреційні повноваження, надані суду положеннями частини п`ятої статті 129 ГПК України, дійшов висновку, що справедливим, обґрунтованим і розумним розміром витрат на правничу допомогу в межах цієї справи є 3?000 грн.

У задоволенні решти заявлених витрат на правничу допомогу слід відмовити як надмірних.

Враховуючи викладене, наявні підстави для ухвалення додаткового рішення у частині стягнення з ФОП Мельника Р. І. витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3?000 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 241, 244 ГПК України, Суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву представника позивача - адвоката Кір`якова А.С. про ухвалення додаткового рішення за задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мельника Романа Ігоровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МКарго Україна 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок) - судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

3. У задоволенні решти вимог даної заяви представника позивача відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «МКарго Україна» (; вул. Каблукова Академіка , буд. 9, кім.5, м. Київ, 03065)

Відповідач: Фізична особа підприємець Мельника Романа Ігоровича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку це рішення протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Після набрання рішення законної сили наказ може бути виданий за заявою стягувача, в якій має бути зазначена бажана форма його видачі (паперова або електронна).

Дата складання повного тексту додаткового рішення - 03.07.2025.

Суддя С. НЕСТЕРЧУК