ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2025 р. Справа№ 920/1189/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Жирний О.С. (в залі суду), Кухтик В. М.(поза межами приміщення суду);

від відповідача: Юрченко І.М. (поза межами приміщення суду);

від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: 1- не з`явились; 2 - Будник К.А. (поза межами приміщення суду)

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: не з`явились

при розгляді апеляційної скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»

на рішення Господарського суду Сумської області від 08.01.2025, повний текст рішення складено 20.01.2025 у справі № 920/1189/19 (суддя Джепа Ю.А.)

за позовом: Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: 1) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

про стягнення 144 429 760,21 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015 у сумі 107 136 247,13 грн, пеню у сумі 6 716 651,86 грн, 3 % річних в сумі 576 861,22 грн, а також судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Позовні вимоги у справі № 920/1189/19 обґрунтовані тим, що позивач на виконання договору транспортування природного газу № 4 від 17.12.2015 поставив відповідачу природний газ та за результатами співставлення остаточних алокацій подач/відборів відповідачем природного газу до/з газотранспортної системи за березень - червень 2019 року позивач виявив у відповідача небаланси за кожну газову добу звітного місяця та визначив його остаточну плату сумарно за звітний місяць.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 у справі № 920/1189/19 задоволено частково позов. Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 107 136 247,13 грн заборгованості, 5 373 321,49 грн пені, 576 861,22 грн 3% річних, а також 672 350,00 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору. Відмовлено у частині позовних вимог щодо стягнення 1 343 330,37 грн пені.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 у справі № 920/1189/19 в частині стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» 1 127 243,33 грн. Постановити у цій частині у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення суду в частині стягнення з АТ «Оператор ГРМ» 1 127 243,33 гривень є необґрунтованим та незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та при невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, що підтверджується наступним.

Скаржник вказує, що відповідно до актів приймання-передачі природного газу за листопад 2018 року - квітень 2019 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 10 454 787,79 грн. Відповідачем зазначена вартість поставлено газу сплачена частково в сумі 6124102,55 грн, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за договором в сумі 4 330 685,24 грн. Отже, сума заборгованості в 1 127 243,33 не могла бути предметом даного спору, про що в суді першої інстанції було заявлено мотивоване клопотання про закриття провадження у цій частині.

На думку скаржника, судом першої інстанції також залишено поза увагою той факт, що позивачем до позову не було надано обґрунтованого розрахунку понесених ним реальних витрат на послуги балансування. При цьому, судом першої інстанції взагалі не було враховано того факту, що АТ «Сумське НВО» самостійно здійснювало балансування своїх об`ємів природного газу за рахунок його купівлі в НАК «Нафтогаз України» і їхні взаємовідносини та розрахунки були предметами окремих судових розглядів. На підтвердження цьому в матеріалах справи містяться договори купівлі продажу, акти приймання-передачі природного газу, а також судові рішення, які підтверджують стягнення з АТ «Сумське НВО» заборгованості на користь НАК Нафтогаз за спірний період (квітень 2019 року), яким судом першої інстанції не було надано належну оцінку. Таким чином, обсяг газу за 01.04.2019, що був відібраний АТ «Сумське НВО», закритий був на себе постачальником АТ «НАК «Нафтогаз України». Натомість, позивач в цій справі обсяг газу за 01.04.2019 на суму 1 127 243,33 грн безпідставно виставив АТ «Сумигаз» як несанкціонований відбір споживачем Оператора ГРМ.

Скаржник зазначає про те, що матеріали даної справи містять підписаний Акт звірки від 31.08.2022. Проте, при звірянні розрахунків, у Акті звірки від 31.08.2022, складеному відповідно до вимог Закону України № 1639, АТ «Сумигаз» не визнає заборгованості на суму 1 127 243,33 грн (у графі «кредит» зазначено « 0») і цей Акт у свою чергу також підписаний Позивачем, що свідчить і про визнання ним відсутності заборгованості на цю суму. Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, Господарським судом Сумської області, безпідставно стягнуто з АТ «Оператор ГРМ» суму заборгованості за послуги балансування, не підтверджену належним чином та спростовану АТ «Оператор ГРМ» у поданому відзиві та інших процесуальних документах та наданих доказах.

На думку скаржника, оскаржуване рішення не може вважатись справедливим та неупередженим, оскільки судом першої інстанції були відхилені всі клопотання та доводи АТ «Оператор ГРМ» у той час, як подані Позивачем докази та надані ним розрахунки були прийняті до уваги, незважаючи на категоричні заперечення, чим порушено принцип змагальності. Викладеним підтверджується, що судом першої інстанції під час прийняття Оскаржуваного рішення було допущено порушення норм процесуального права, а саме: ч. 1 ст. 2 та ч. 1-2 ст. 13 ГПК України. При цьому, як вбачається з мотивувальної частини Оскаржуваного рішення, більшість так званих «висновків суду» та «встановлених судом обставин» є банально переписаними як під кальку із наданих позивачем документів, зокрема: відзиву, заперечень та пояснень позивача. Таким чином є підстави стверджувати, що судом першої інстанції не було самостійно надано оцінку зібраним у справі доказам, а відхилення судом першої інстанції доказів, що були надані АТ «Оператор ГРМ», в мотивувальній частині оскаржуваного рішення взагалі жодним чином не мотивовано, клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог було відхилено без будь якого мотивування цього в оскаржуваному рішенні. Також суд першої інстанції загалі не зазначив, які норми матеріального права він застосував ухвалюючи оскаржуване рішення, а постався виключно на норми ГПК України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що відповідач, зазначаючи в апеляційній скарзі про необґрунтованість оскаржуваного рішення та неповне з`ясування всіх обставин справи, не навів переконливих аргументів в чому полягає недоведеність обставин, визнаних судом встановленими, та якими доказами такі обставини спростовуються, тим самим відповідачем необґрунтовано суть порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення. Не погоджуючись із судовим рішенням у відповідній частині в сумі вартості такого відбору 1 127 243,33 грн у складі добового небалансу відповідача та посилаючись на неповне з`ясування судом всіх обставин справи в цій частині, відповідач не наводить апеляційному суду які конкретно докази не досліджені судом першої інстанції, внаслідок чого судом не встановлені обставини, що мають значення для справи. На підтвердження своєї позиції відповідач лише назагал посилається на наявність договірних відносин з постачання природного газу у споживача АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» з постачальником НАК «Нафтогаз України» у період листопада 2018 квітня 2019, а також на факти наявності судових справ між третіми особами про стягнення заборгованості за поставлений природний газ. Натомість наявність таких обставин не спростовує та не виключає споживання у період однієї доби (01.04.2019) спірного обсягу природного газу в розмірі 128 696,44 куб.м. Доказів того, що спірний обсяг природного газу не є несанкціонованим та був предметом спору між третіми особами, матеріали справи не містять, відповідачем також не надані.

Позивач вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» ніби самостійно здійснювало балансування за своїми зобов`язаннями, адже такий суб`єкт у спірних правовідносинах є споживачем природного газу, а не замовником послуг транспортування, відповідно не може самостійно балансувати свій обсяг споживання (номінацію/реномінацію на споживача подає виключно постачальник) та отримувати послуги балансування.

Щодо наявного в матеріалах справи Акту звірки взаєморозрахунків від 31.08.2022, з посиланням на який відповідач стверджує, що АТ «Укртрансгаз» визнається відсутність боргу в розмірі оспорюваної суми 1 127 243,33 грн, позивач вважає такі твердження відповідача є не більше, ніж виданням бажаного за дійсне, наявність підписів обох сторін у акті звірки, водночас не узгодження в акті звірки відповідної суми, свідчить виключно про розбіжність даних у обліку сторін.

АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів, вказав на те, що закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України можливо лише за відсутності між сторонами спору та неврегульованих питань. Водночас, як прямо підтверджується матеріалами справи, між сторонами справи наявний спір та неврегульовані питання, а саме АТ «Укртрансгаз» визначає обсяг природного газу на суму 1 127 243,33 грн, як несанкціонований відбір, а АТ «Сумигаз» зазначені обставини заперечує. Таким чином, оскільки предмет спору між сторонами наявний, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь АТ «Укртрансгаз» заборгованості за послуги балансування. При цьому, АТ «Укртрансгаз» не заявлено позовних вимог, які б вимагали надання судом оцінки дій третіх осіб - НАК «Нафтогаз України» та АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання». Суд першої інстанції обґрунтовано не включав до предмету доказування дослідження правовідносин між НАК «Нафтогаз України» та АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» щодо належного/неналежного виконання договорів, надання/ненадання номінацій, постачання/не постачання природного газу, оскільки з`ясування цих обставин виходить за межі позовних вимог у справі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 920/1189/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

При дослідження матеріалів справи, суддя Майданевич А.Г. заявив про самовідвід від розгляду справи № 920/1189/19. Заява судді про самовідвід заявлена з метою недопущення сумнів в неупередженості суду, що можуть виникнути у зв`язку з тим, що близький родич судді працює у Акціонерному товаристві «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 заяву про самовідвід судді Майданевича Анатолія Григоровича від розгляду справи № 920/1189/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на рішення Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 задоволено.

Матеріали справи № 920/1189/19 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з протоколом повторного розподілу справи між суддями від 14.02.2025, для розгляду справи № 920/1189/19 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. головуючий суддя, судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на рішення Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 у справі 920/1189/19 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:

- докази сплати судового збору у розмірі 20 290,38 грн.

06.03.2025 від скаржника (через систему «Електронний суд») надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано квитанцію про сплату № 4384-3324-8349-7905 від 05.03.2025, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 20 290,38 грн.

Враховуючи усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд, визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на рішення Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 у справі № 920/1189/19. Призначено справу № 920/1189/19 до розгляду у судовому засіданні 15.04.2025.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2025, 10.04.2025 задоволено заяви Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» та Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про розгляд справи в режимі відеоконференції.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2025 оголошено перерву у розгляді справи № 920/1189/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на рішення Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 до 06.05.2025.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2025, 01.05.2025 задоволено заяви Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 920/1189/19 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник відповідача у судовому засіданні 06.05.2025 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 у справі № 920/1189/19 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 06.05.2025 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 у справі № 920/1189/19 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем укладено договір транспортування природного газу № від 17.12.2015, що відповідає умовам Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2497, відповідно до п. 2.1. якого позивач, за договором оператор, надає відповідачу, за договором замовнику, послуги транспортування природного газу (далі послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а відповідач сплачує позивачу встановлену у цьому договору вартість таких послуг.

Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором (п. 2.2. договору).

Згідно з п. 2.3. договору, послуги, які можуть бути надані відповідачу за цим договором:

послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі розподіл потужності);

послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі транспортування);

послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газопровідної системи і відбираються з неї (далі балансування).

Відповідно до п. 2.5. договору, приймання передача газу, документальне оформлення та подання звітності позивачу здійснюються відповідно до вимог Кодексу.

Згідно з п. 2.6 договору, відповідач має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ в точках виходу а обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі.

Пунктом 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС передбачено порядок встановлення оплати добових небалансів, а саме визначено, що у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, оператор газотранспортної системи до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає замовнику послуг транспортування природного газу рахунок на оплату за добовий несбаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник послуг транспортування природного газу має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у строк до 20 числа місяця, наступного за звітним.

Плата за добовий небаланс - це сума коштів, яку замовник послуг транспортування сплачує або отримує відповідно до розміру добового небалансу (п. 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС).

Небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, алокації (п. 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС).

Обсяги небалансу визначаються за процедурою алокації, чим є обсяг природного газу, віднесений оператором газотранспортної системи в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників (п. 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС).

Позивач за результатами співставлення остаточних алокацій подач/відборів Відповідачем природного газу до/з газотранспортної системи за березень, квітень, травень, червень 2019 року виявив наявність у Відповідача небалансів як різниці між вказаними алокаціями подач/відборів природного газу, на підставі чого здійснив розрахунок остаточних обсягів добового небалансу Відповідача за кожну газову добу звітного місяця та визначив його остаточну плату за такі добові небаланси за кожну газову добу і сумарно за звітний місяць, а саме:

- за березень 2019 року виявлено остаточні обсяги добових небалансів в розмірі 5 046 055,00 м.куб. (52 226 669 кВтхгод)* на загальну вартість 48 692 331,56 грн;

- за квітень 2019 року виявлено остаточні обсяги добових небалансів в розмірі 3 128 696,44 м.куб. (32 382 008 кВтхгод)* на загальну вартість 27 404 039, 38 грн;

- за травень 2019 року виявлено остаточні обсяги добових небалансів в розмірі 2 826 559,00 м.куб. (29 254 886 кВтхгод)* на загальну вартість 23 241 336, 16 грн;

- за червень 2019 року виявлено остаточні обсяги добових небалансів в розмірі 899 039,02 м.куб. (9 305 054 кВтхгод)* на загальну вартість 7 798 540, 03 грн.

Обсяги добових небалансів за березень-червень 2019 року підтверджуються актами позивача № 03-2019- за березень 2019 року, № 04-2019- за квітень 2019 року, № 05-2019- за травень 2019 року, № 06-2019- за червень 2019 року, довідками позивача № 1 про добові небаланси відповідача, що виникли внаслідок відбору природного газу для витрат відповідача за березень, квітень, травень, червень 2019 року, довідкою позивача № 2 про добові небаланси відповідача, що виникли внаслідок несанкціонованого відбору природного газу споживачами з газорозподільної системи за квітень 2019 року, довідками позивача № 3 про добові небаланси відповідача, за березень, квітень, травень, червень 2019 року, актами приймання-передачі природного газу, оформленими між позивачем та відповідачем за березень, квітень, травень, червень 2019 року.

Вказані добові небаланси відповідача виникали внаслідок:

- безпідставного відбору відповідачем з газотранспортної системи у відповідні періоди природного газу для покриття його власних виробничо-технічних витрат без подання таких обсягів природного газу до газотранспортної системи;

- несанкціонованих відборів з газорозподільної системи відповідача природного газу споживачами, у яких в спірні періоди не було жодного постачальника природного газу (відповідно до абз. 2 п. 7 глави 6 розділу XII Кодексу ГТС передбачено, що у разі несанкціонованого відбору природного газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію відповідного оператора газорозподільної системи, а по прямому споживачу - оператора газ «транспортної системи).

З огляду на вищезазначене, у відповідача виникли зобов`язання, передбачені п. 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС, вимоги якого є обов`язковими для відповідача згідно з п. 2.6 Договору, а саме відповідач зобов`язаний оплатити наступи і рахунки за добові небаланси:

- рахунок № 03-2019- від 31.03.2019 на оплату за добові небаланси за березень 2019 року на загальну вартість 48 692 331,56 грн, належний строк оплати такого рахунку з врахуванням строків, передбачених п. 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС, до 22.04.2019;

- рахунок № 04-2019- від 30.04.2019 на оплату за добові небаланси за квітень 2019 року на загальну вартість 27 404 039,38 грн, належний строк оплати такого рахунку з врахуванням строків, передбачених п. 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС, до 21.05.2019;

- рахунок № 05-2019- від 31.05.2019 на оплату за добові небаланси за травень 2019 року на загальну вартість 23 241 336,16 грн, належний строк оплати такого рахунку з врахуванням строків, передбачених п. 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС, до 24.06.2019;

- рахунок № 06-2019- від 30.06.2019 на оплату за добові небаланси за червень 2019 року на загальну вартість 7 798 540,03 грн, належний строк оплати такого рахунку з врахуванням строків, передбачених п. 19 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС, до 19.07.2019.

Доказів на підтвердження того, що відповідачем виконано свої зобов`язання з оплати вказаних рахунків на оплату за добові небаланси за березень, квітень, травень, червень 2019 року на загальну суму 107 136 247,13 грн суду не надано, що і спричинило звернення позивача до суду із даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст.32 Закону «Про ринок природного газу» (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних відносин), транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом ГТС та іншими нормативно-правовими актами.

З 01.03.2019 введена в промислову експлуатацію інформаційна платформа, у зв`язку з чим газовий ринок України повністю перейшов на добове балансування відповідно до постанови НКРЕКП від 27.12.2017 № 1437, якою були внесені відповідні зміни до Кодексу ГТС. Фактично цим рішенням Регулятора був змінений підхід до надання оператором ГТС послуг балансування - перехід з місячного на добове балансування. Тобто був змінений принцип функціонування сектору ринку газу щодо транспортування природного газу.

Перехід на добове балансування на ринку природного газу означає, що взаємодія між оператором ГТС та іншими учасниками ринку здійснюється винятково через інформаційну платформу оператора ГТС в порядку, передбаченому Кодексом ГТС та з урахуванням положень договору транспортування природного газу (глава 3 розділу IV Кодексу ГТС). При цьому Кодекс ГТС не передбачав альтернативи надання послуг врегулювання щодобових небалансів, зокрема для осіб, які не привели договір транспортування природного газу у відповідність до типового договору в новій редакції.

Кодекс ГТС є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України, а також є обов`язковим для застосування суб`єктами ринку природного газу, в тому числі позивачем та відповідачем (пункти 2, 3 Кодексу ГТС в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних відносин).

Рішення Регулятора є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку природного газу відповідно до ст.4 Закону «Про ринок природного газу», ч.9 ст.14, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.17, п.5 ч.3 ст.19 Закону «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Пунктами 2.2, 2.5, 3.1, 3.2, 4.1, 4.2 договору транспортування природного газу передбачено, що послуги транспортування природного газу надаються відповідно до Кодексу ГТС.

Саме тому позивач та відповідач були зобов`язані здійснювати балансування відповідно до вимог Кодексу ГТС, яким впроваджене добове балансування.

Відповідно з п. 2. Глави 1 розділу IV Кодексу ГТС правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG/оператором газосховища/газовидобувним під приємством/оператором газорозподільної системи/прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добових небалансів у газотранспортній системі, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497.

За змістом п. 1, 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи.

Розділом 4 глави 3 пункту 2 Кодексу ГТС передбачено, що суб`єкти ринку природного газу, які уклали (переуклали) з оператором газотранспортної системи договір транспортування, набувають права доступу до інформаційної платформи та статусу користувача платформи з моменту укладення (переукладення) договору.

Згідно з ч. 3 глави 3 розділу IV Кодексу газотранспортної системи обмін даними між уповноваженими особами користувачів інформаційної платформи та інформаційною платформою (оператором газотранспортної системи) відбувається через електронну пошту та інтерфейс користувача інформаційної платформи веб-додатка.

Усі операції, що здійснюються через інформаційну платформу, зберігаються з інформацією щодо відповідного користувача інформаційної платформи, часу здійснення операції, електронного-цифрового підпису (ЕЦП), накладеного на форми (файли), що завантажуються до інформаційної платформи.

Так, відповідачем, на підставі укладеного договору транспортування від 17.12.2015 № надано позивачу: оформлене належним чином повідомлення на створення облікового запису користувача та відповідна довіреність на право вчиняти всі необхідно юридично значущі дії на інформаційній платформі оператора ГТС, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, Кодекс ГТС надає відповідачу, не як Оператору ГРМ, а як замовнику послуг транспортування, на підставі договору № від 17.12.2015, право доступу до інформаційної платформи, до якої відповідачем самостійно та добровільно щодобово подано до платформи відомості шляхом завантаження файлів, підписаних ЕЦП уповноважених осіб відповідача, а саме:

Форма 1. Інформація про споживачів, підключених до газорозподільної системи.

Форма 2. Інформація про попередні та остаточні прогнози відборів/споживання природного газу споживачами, що не вимірюються щодобово, і відбори/споживання природного газу споживачами, що вимірюються щодобово (протягом доби).

Форма 3. Інформація про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово, та/або щодо яких було змінено режим нарахування відбору/споживання природного газу.

Форма 4. Інформація про операторів газорозподільних систем (за їх наявності), яким природний газ передається з його газорозподільної системи, з визначенням місць підключення таких операторів та про об`єм/обсяг приймання-передачі природного газу з однієї газорозподільної зони в іншу.

Форма 5. Інформація про газовидобувні підприємства (за їх наявності), промислові газопроводи яких безпосередньо підключені до газорозподільної системи.

Вказані вище дії відповідача свідчать про прийняття умов щодо здійснення господарської діяльності в режимі добового балансування, з урахуванням вимог кодексу ГТС та положень укладеного між сторонами договору від 17.12.2015 №, на підставі якого останній і набув статусу користувача інформаційної платформи.

За умовами п. 2.2. договору послуги надаються на умовах, визначених в Кодексі ГТС з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

У договорі транспортування природного газу від 17.12.2015 № міститься відсилочна норма, яка застосовується у випадку зміни законодавства, що регулює такі правовідносини, а отже такий договір є підставою для врегулювання, як місячного так і добового небалансу замовників послуг транспортування.

Враховуючи зазначене, уклавши договір № від 17.12.2015, сторони погодили, що договір виконується на умовах визначених Кодексом ГТС і саме на підставі вказаного договору відповідач отримав право доступу до інформаційної платформи до якої відповідачем у спірний період було подано інформацію (шляхом завантаження файлів з ЕЦП), такі дії відповідача свідчать про виконання договору на умовах Кодексу ГТС в редакції, яка визначала порядок та умови вчинення дій з врегулювання щодобових небалансів.

Пунктом 6 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС передбачено, що якщо добовий небаланс замовника послуг транспортування природного газу за газову добу є негативним, то вважається, що замовник послуг транспортування природного газу на підставі попередньої згоди, наданої на умовах договору на транспортування природного газу, придбав природний газ в оператора газотранспортної системи в обсязі добового небалансу та повинен сплатити оператору газотранспортної системи плату за добовий небаланс.

Відповідно, сам факт наявності негативного небалансу та наявність укладеного договору транспортування природного газу є правовою підставою для виникнення обов`язку замовника послуг транспортування (відповідача) із здійснення оплати за врегулювання щодобових небалансів.

Таким чином, вищевикладене спростовує твердження відповідача про те, що у спірний період був відсутній договір, який би передбачав врегулювання щодобових небалансів.

Відповідно до п. 2 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС у випадку якщо сума подач природного газу замовника послуг транспортування природного газу за газову добу не дорівнює сумі відборів природного газу замовника послуг транспортування природного газу за цю газову добу, вважається, що у замовника послуг транспортування природного газу є добовий небаланс і до нього застосовується плата за добовий небаланс. Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом (п. 3 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС).

Згідно із п. 2, 3, 10 розділу XIII Кодексу ГТС замовники послуг транспортування зобов`язані своєчасно врегульовувати свої небаланси. Оператор газотранспортної системи вчиняє дії з врегулювання добового небалансу виключно з метою підтримання звичайного рівня функціонування газотранспортної системи в разі недотримання замовниками послуг транспортування своїх підтверджених номінацій.

Таким чином, врегулювання добового небалансу здійснюється у разі не врегулювання відповідачем своїх небалансів.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують закупівлю природного газу та вчинення відповідачем дій для самостійного врегулювання небалансів, як і відсутність доказів не використання відповідачем природного газу на ВТВ та припинення діяльності з розподілу природного газу у спірний період, що підтверджує факт врегулювання небалансів відповідача саме позивачем. Кодекс ГТС передбачає, що врегулювання небалансів замовників послуг здійснює лише Оператор ГТС (позивач).

Відповідно до п.4 глави 6 розділу ХІІ Кодексу ГТС, якщо обсяг природного газу, переданий до газорозподільної системи (з урахуванням обсягів подачі природного газу газовидобувним підприємством, приєднаним до мереж газорозподільної системи, та перетоку природного газу в суміжну газорозподільну систему), перевищує сумарний обсяг природного газу, що був відібраний споживачами згідно з інформацією про відбори з газорозподільної системи, то вся різниця є відбором відповідного оператора газорозподільної системи - відповідача.

Вказана різниця складається з обсягів природного газу, які визначаються згідно з п. 4 глави 6 розділу ІІІ Кодексу ГРМ, об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо- технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу, який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Річні розміри нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу для кожного оператора газорозподільної системи, які враховуються при встановленні тарифів на послуги розподілу природного газу, визначаються згідно з Методикою визначення та розрахунку тарифів на послуги розподілу природного газу, затвердженої Постановою НКРЕКП № 236 від 25.02.2016.

Об`єм (обсяг) фактичних виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу складається з нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат, а також понаднормованих втрат природного газу, які виникають під час переміщення природного газу газорозподільною системою.

Таким чином, виробничо-технологічні витрати газу відповідача - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів.

При цьому витрати на закупівлю природного газу для покриття нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат включаються до тарифу на послуги з розподілу природного газу.

Оскільки відповідно до Закону України «Про природні монополії» ринок розподілу природного газу відноситься до природних монополій, а оператори ГРМ (відповідач) є суб`єктами природних монополій, ціни на їх послуги на розподіл природного газу регулюються і встановлюються Регулятором.

Структура тарифу містить елемент витрат «вартість газу на технологічні та власні потреби», тобто обсяги виробничо-технологічних витрат та втрат природного газу включаються до структури тарифу на послуги з розподілу природного газу.

Відповідно до Методики визначення та розрахунку тарифів на послуги розподілу природного газу, затвердженої Постановою НКРЕКП № 236 від 25.02.2016 до структури тарифу на розподіл природного газу включені витрати, пов`язані з використанням природного газу на виробничо-технологічні витрати, нормативні та питомі втрати.

Як вбачається із структури тарифу на послуги розподілу природного газу, яка є додатком №1 та додатком №2 до Постанови НКРЕКП від 24.12.2019 №3039, до складу витрат включено вартість природного газу на ВТВ.

Отже, замовники послуг розподілу природного газу, як фізичні так і юридичні особи, сплачуючи відповідачу рахунки за надані послуги розподілу природного газу, фактично компенсують відповідачу вартість природного газу, використаного ним для покриття ВТВ (витрати природного газу на ВТВ).

Обсяги природного газу, відібраного з газотранспортної системи для покриття виробничо-технологічних витрат відповідача, визначені позивачем, як оператором газотранспортної системи, в порядку п. 3 глави 6 розділу XII Кодексу ГТС на підставі фактичних даних, завантажених відповідачем як оператором газорозподільної системи до інформаційної платформи, що містяться в формах 2, 3, 4, 5, даних актів приймання-передачі природного газу.

Таким чином, загальний обсяг природного газу, переданий позивачем в газорозподільну мережу відповідача (з урахуванням перетоків, зазначених в колонках 3, 4 таблиці) протягом березня-червня 2019 року становить 153 719 001 куб.м, загальний обсяг розподіленого природного газу відповідачем протягом березня-червня 2019 становить 141 679 948,98 куб.м, загальний обсяг природного газу, відібраного з газотранспортної системи та використаного відповідачем протягом травня-грудня 2019 року, становить 12 039 052,02 куб. метрів.

Разом з тим, в порушення умов розділу ІІІ Кодексу ГРМ, відповідач лише частково закупив природний газ, а саме :

в березні 2019 - 158 000 куб.м; в квітні 2019 - 28 000 куб.м; в травні 2019 - 48 069 куб.м;

в червні 2019 - 33 330 куб.м, загальним обсягом 267 399 куб.метрів.

Разом з цим відібрав 12 039 052,02 куб.м, таким чином обсяг небалансу природного газу, відібраного з ресурсу позивача, за період березень-червень 2019 (з урахуванням несанкціонованого відбору в квітні 2019 обсягом 128 696,44 куб. м) становить 11 900 349,46 куб.м, який повністю відповідає обсягу, зазначеному в актах врегулювання щодобових небалансів, копії яких наявні в матеріалах справи.

З огляду на вищезазначене, саме на підставі договору позивачем надавалися відповідачу послуги врегулювання щодобових небалансів, обсягом та вартістю визначеному в актах врегулювання щодобових небалансів, які підтверджені наявними в матеріалах доказами та не спростовані відповідачем.

Доводи відповідача про нездійснення закупівлі позивачем обсягів природного газу та відсутності витрат, пов`язаних із вчиненням дій з врегулювання добових небалансів, спростовуються тим, що відповідно до пп. 1 п. 3 розділу ХІІІ Кодексу ГТС, згідно якого якщо існує загроза цілісності газотранспортної системи, оператор газотранспортної системи вживає таких заходів, зокрема, купівлю-продаж природного газу за короткостроковими договорами в точці, в якій відбувається передача природного газу, а в разі відсутності такої можливості - за конкурсною процедурою та за ринковими цінами.

Відповідно до п. 5 глави ІІІ розділу 1 Кодексу ГТС, короткостроковий стандартизований продукт - визначений обсяг природного газу, який продається і придбавається на торговій платформі на умовах передачі протягом газової доби (D) або (D+1) сім днів на тиждень відповідно до правил торгової платформи та положень цього Кодексу.

Главою 5 розділу XIV Кодексу ГТС зазначено, що з метою визначення маржинальної ціни продажу, маржинальної ціни придбання й середньозваженої ціни оператором газотранспортної системи використовується інформація про операції, що відбуваються на торговій платформі, вибір якої погоджений Регулятором.

У зв`язку з непогодженням Регулятором вибору торгової платформи, визначення маржинальної ціни продажу та маржинальної ціни придбання природного газу є неможливим, формування ціни здійснювалося відповідно до п.12 глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС, наступним чином:

маржинальна ціна продажу визначається відповідно до ціни закупівлі природного газу оператором газотранспортної системи, яка сформувалася протягом газового місяця (М-1), зменшеної на величину коригування;

маржинальна ціна придбання визначається відповідно до ціни закупівлі природного газу оператором газотранспортної системи, яка сформувалася протягом газового місяця (М-1), збільшеної на величину коригування;

ціна закупівлі природного газу оператором газотранспортної системи, яка сформувалася протягом газового місяця (М-1), публікується оператором газотранспортної системи на інформаційній платформі та/або на його веб-сайті.

Пунктом 10 розділу XIII Кодексу ГТС встановлено, що Оператор ГТС (позивач) для забезпечення власної господарської діяльності (у тому числі для балансування, власних виробничо-технічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат) придбаває природний газ у власника природного газу (у тому числі у газовидобувного підприємства, оптового продавця, постачальника) на загальних підставах та ринкових умовах.

З урахуванням вказаних норм позивачем у березні - червні 2019 року здійснено закупівлю обсягів природного газу, факт якого підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу.

Таким чином, оскільки вибір торгової платформи не був погоджений НКРЕКП, відповідно короткострокові стандартизовані продукти не могли бути закуплені позивачем, а закупівля природного газу для врегулювання щодобових небалансів здійснювалась за конкурсною процедурою та за ринковими цінами, як передбачено п.3 розділу ХІІІ Кодексу ГТС.

Необґрунтованими є доводи відповідача в частині встановлення фактів щодо відсутності реального вчинення балансуючих дій у березні-червні 2019 із посиланням на судові рішення у справах № 915/2360/19, № 918/776/19, № 904/5147/19, № 903/904/19, № 904/5807/19, № 908/3104/19, № 926/2479/19, виходячи з того, що в них судами зазначається про відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджують такі обставини, у зв`язку з чим за відсутності доказів неможна вважати такі обставини встановленими. У вказаних справах такі обставини не були предметом доказування, у зв`язку з чим такі докази по вказаних справах не надавались.

Договір та Кодекс ГТС не передбачають надання оператором будь-яких інших підтверджень факту здійснення ним балансування (в тому числі відповідно до пп. 1 п. 3розд. XIII Кодексу ГТС) для того, щоб послуги балансування вважались наданими, а у оператора ГТС виникло право на отримання від замовника оплати. Тому твердження, що оператор ГТС повинен додатково підтверджувати вчинення ним фізичного балансування (зокрема, договорами закупівлі природного газу, актами зберігання газу у газосховищах тощо) є помилковими.

Разом з тим, обсяг наданих послуг за договором підтверджує і сам відповідач у звітах форми № 8в - НКРЕКП-газ-моніторинг «Звіт про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків» (які відповідач сформував, підписав та скріпив печаткою) за березень-червень 2019 року, з яких вбачається підтвердження самим відповідачем обсягів природного газу:

який надійшов до газорозподільних мереж ( код рядка 1.1. звіту);

який був розподілений споживачам (код рядка 2 звіту);

фактичні втрати та виробничо-технологічні витрати природного газу (код рядка 6)

стан розрахунків Оператора ГРМ за закуплений природний газ на ВТВ (розділ V звіту) та фактичний обсяг природного газу на ВТВ використаний з ресурсу позивача та його вартість.

Вказані відповідачем дані повністю відповідають, як обсягу, так і вартості наданих послуг врегулювання щодобових небалансів, зазначених позивачем в заявах по суті та підтверджених наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до Акту перевірки № 499 від 07.10.2021 НКРЕКП, під час перевірки Комісією з проведення перевірки були досліджені питання, щодо наявності укладеного з оператором газотранспортної системи договору транспортування природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 та здійснення розрахунків за надані послуги у строки на умовах, визначених договором транспортування природного газу протягом 2017-2020 років, в тому числі і за 2019 рік за договором укладеним з АТ «Укртрансгаз» від 17.12.2015 № .

В Акті перевірки №499, НКРЕКП встановлено, що послуги транспортування природного газу для забезпечення власних потреб, ВТВ, та нормованих втрат відповідача надавались позивачем відповідно до умов договору транспортування природного газу від 17.12.2015 № та Додаткової угоди до цього договору від 29.11.2017 №1.

Також НКРЕКП встановлено, що протягом 2019 року позивач надавав за договором від 17.12.2015 № транспортування природного газу, в тому числі послуги, обсягом 32 601,16049 тис м куб. природного газу на загальну суму 524 751,998 тис. грн, та має у вказаній сумі заборгованість перед АТ «Укртрансгаз».

Обсяг наданих послуг по договору, зазначеного позивачем в розрахунку суми основного боргу, доданого до позовної заяви, входить в загальну суму боргу, яка визначена НКРЕКП в акті перевірки.

У зв`язку з наявністю заборгованості за договором від 17.12.2015 №, Комісією НКРЕКП встановлено порушення відповідачем підпункту 28 пункту 2.2. глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 №201 у частині здійснення розрахунків із оператором газотранспортної системи за надані послуги у строки та на умовах, визначених договором транспортування природного газу.

Таким чином, спірний договір сторонами виконувався, в тому числі і в частині надання послуг врегулювання щодобових небалансів, що виключає кваліфікацію договору як неукладеного та не надання послуг транспортування природного газу у спірний період, саме на виконання вказаного договору.

Також в матеріалах справи наявні копії актів приймання-передачі природного газу на виконання технічних угод про умови приймання-передачі природного газу та п.5 гл.1 розд. ХІІ Кодексу ГРМ (порядок документального оформлення приймання-передачі природного газу в точках виходу з газотранспортної системи до газорозподільної системи між оператором ГТС та оператором ГРМ), що підтверджує факт забору природного газу відповідачем.

Обов`язковою умовою доступу відповідача як оператора ГРМ до газотранспортної системи є укладення письмового договору транспортування природного газу (відповідно до ст.32 Закону «Про ринок природного газу» та відповідних положень Кодексу ГТС).

З положень Кодексу ГТС, Кодексу ГРМ та з структури газотранспортної/газорозподільних систем вбачається, що виконання оператором ГРМ покладених на нього функцій, в тому числі щодо переміщення природного газу споживачам, без приєднання такого оператора ГРМ до газотранспортної системи та отримання ним відповідних послуг транспортування природного газу (в тому числі доступу до потужності) є практично неможливим. Такі послуги згідно зі ст.20 Закону «Про ринок природного газу» і відповідними актами НКРЕКП міг надавати лише позивач.

Ліцензійними умовами передбачено, що оператор ГРМ повинен мати укладений з оператором ГТС договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору та здійснювати розрахунки із оператором ГТС за надані послуги транспортування у строки та на умовах, визначених договором транспортування природного газу (пункти 26, 27 розд.2 «Вимоги до провадження господарської діяльності з розподілу природного газу» Ліцензійних умов).

Без наявності укладеного договору транспортування природного газу відповідач вважається таким, що порушило ліцензійні умови, а отримання ним природного газу з газотранспортної системи до газорозподільної системи кваліфіковане як несанкціонований доступ до газотранспортної системи та несанкціонований відбір природного газу (що відповідно до п.2 ч.2 ст.59 Закону «Про ринок природного газу» є правопорушенням на ринку природного газу).

АТ «Сумигаз» є оператором ГРМ, тобто суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснював діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). Розподіл природного газу полягає у його переміщенні газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам (що не включає постачання природного газу) (пункти 17, 35 ч.1 ст.1 Закону «Про ринок природного газу»).

В матеріалах справи відсутні докази щодо закупівлі відповідачем природного газу для покриття виробничо-технологічних витрат (ВТВ) в будь-якого постачальника природного газу, подання торгових сповіщень та номінацій.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства та договору, він мав бути оплачений шляхом оплати послуг врегулювання щодобових небалансів позивача та оплати вартості послуг доступу до потужності саме на обсяги природного газу використаного відповідачем, як обсяг газу на ВТВ.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду про те, що інший підхід означатиме право відповідача безоплатно відбирати газ з газотранспортної системи у необмеженій кількості та не сплачувати як вартість самого газу так і послуг з його транспортування, що суперечить принципам функціонування ринку природного газу відповідно до ст.3 Закону «Про ринок природного газу» (зокрема, забезпечення рівних прав на доступ до газотранспортних та газорозподільних систем, додержання встановлених технічних норм та стандартів безпеки тощо) та загальним засадам цивільного законодавства, визначеним ст. 3 ЦК України (зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, справедливість, добросовісність та розумність тощо).

Так, предметом позовних вимог у справі № 920/1189/19 є стягнення заборгованості за надані послуги на підставі Договору, пунктами 2.4, 2.5, 3.1, 3.2, 4.1, 4.2 якого сторони погодили, що послуги надаються на умовах визначених у Кодексі газотранспортної систем (далі - Кодекс ГТС).

Договір є договором надання послуг.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст.32 Закону «Про ринок природного газу» (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Кодекс ГТС визначає договір транспортування як договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (п.5 гл.1 розділ I).

У ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Закон «При ринок природного газу» та Кодекс ГТС визначають предмет договору транспортування як надання послуг.

Кодекс ГТС встановлює, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг врегулювання щодобових небалансів, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються на підставі договору транспортування (абз.1 п.1 гл.1 розділ VIII).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із п. 5 гл. 1 Кодексу договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги). Замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування).

Відповідно до п. 9 гл. 1 розд. VIII Кодексу замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи послуги, що є складовими послуги транспортування, зокрема послугу балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи та які відбираються з неї.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір є договором про надання послуг, згідно з яким позивачем можуть надаватися відповідачу послуги замовленої потужності, фізичного транспортування, а також балансування обсягів природного газу. Балансування є саме послугою, а не товаром, оскільки надання послуги балансування газу не передбачає жодної операції з постачання газу позивачем відповідачу, а є лише наданням послуг для усунення дисбалансу, який виникає в газотранспортній системі України у випадку виявлення фактів небалансів (позитивних чи негативних).

Таким чином, договір транспортування природного газу є договором, який передбачає надання трьох видів послуг, а його істотні умови визначені ст.901 Цивільного кодексу України та спеціальним законодавством - Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом ГТС, Типовим договором та відповідно не є договором перевезення вантажу, як стверджує відповідач.

Враховуючи встановлені у справі обставини у їх сукупності, нездійснення відповідачем оплати рахунків за перевищення замовленої (договірної) потужності за березень-червень 2019 року, а також норми чинного законодавства, яке підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 107 136 247,13 грн заборгованості з оплати добових небалансів є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Штрафними санкціями, в розумінні ст.230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, у тому числі, неустойкою.

Згідно із ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 13.1 договору, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором.

Пунктом 13.5 договору сторони узгодили, що у разі порушення замовником строків оплати передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних та пені, доданий до позовної заяви, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що арифметично правильними сумами 3% річних та пені є суми у розмірі 576 861,22 грн та 6 716 651,86 грн, відповідно.

Так, Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» передбачає певний порядок здійснення дій щодо розрахунків з погашення заборгованості суб`єктів ринку природного газу, які проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості або реструктуризації заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування.

Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону, договір про організацію взаєморозрахунків - це договір, що укладається між учасниками процедури врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу для погашення заборгованості (грошових зобов`язань) та є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону.

Частиною 3 ст. 3 цього Закону передбачено, що ухилення учасника процедури врегулювання заборгованості від укладення договору (договорів) про реструктуризацію заборгованості, якщо укладення такого договору (договорів) є необхідним відповідно до цього Закону, матиме наслідком виключення учасника процедури врегулювання заборгованості з Реєстру, протягом трьох місяців з моменту включення цього учасника до Реєстру.

Частиною 3 ст. 4 Закону визначено, що взаєморозрахунки проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, у межах видатків спеціального фонду державного бюджету за цільовим призначенням та в обсягах, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та/або Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», із застосуванням рахунків, відкритих у Державному казначействі України, згідно з договором про організацію взаєморозрахунків, який укладається між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в обліку учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору, та в обсязі, що не перевищує підтверджену учасниками заборгованість.

Водночас, договір про організацію взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості, що визначений вказаним вище Законом, між сторонами не укладено.

Частиною 2 ст. 5 Закону передбачено, що реструктуризація заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється після проведення розрахунків, передбачених статтею 4 цього Закону, шляхом розстрочення на три календарних місяці рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

Лише на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону, у сумі тримісячного платежу - ч. 3 ст. 5 Закону.

Вказане вище підтверджується і ч. 1 ст. 6 Закону, де вказано, що на заборгованість за договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 1 цього Закону, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств, включених до Реєстру, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури врегулювання заборгованості та не сплачені станом на дату включення до Реєстру, підлягають списанню:

- за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

- за умови повного виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для закриття провадження у справі № 920/1189/19 у зв`язку з відсутністю предмета спору або відмови у позові в частині 3% річних та пені.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем подано клопотання про зменшення штрафних санкцій б/н від 09.07.2024 (вх. №2005 від 09.07.2024) на 90%.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною 2 ст. 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить ч. 3 ст. 551 ЦК України, положення якої України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).

Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За ч. 2 ст. 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За ч. 1 та 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У наведених висновках колегія суддів апеляційної інстанції враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

У вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії «значно» та «надмірно», які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

Так, зменшення розміру пені на 90% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21 тощо).

Водночас, зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Поряд з викладеним слід зауважити, що при вирішенні спорів про стягнення неустойки судам належить відмежовувати вирішення питання про зменшення розміру неустойки від вирішення питання про її необґрунтованість (повністю або в частині) внаслідок невідповідності розміру неустойки вимогам закону - зокрема, у разі, якщо за порушення умов зобов`язання застосовується неустойка, розмір якої має імперативний характер (встановлений законом) (частина друга статті 231 ГК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що з огляду на встановлені фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності сторін, періоди прострочення, зважаючи на відсутність у позивача прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, у той час як негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім штрафних санкцій, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому розмір пені підлягає зменшенню до 80% від нарахованих сум, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 373 321,49 пені.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлені обставини справи, враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 107 136 247,13 грн заборгованості, 5 373 321,49 грн пені, 576 861,22 грн 3% річних, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 у справі № 920/1189/19, відсутні.

Доводи скаржника про необґрунтовану відмову у закритті провадження у справі в частині стягнення 1 127 243,33 грн, спростовуються змістом оскаржуваного рішення, при цьому, господарським судом першої інстанції враховано, що 31.08.2022 між позивачем та відповідачем підписано Акт звіряння сум заборгованості за договором за надані послуги балансування за період 2018 - 2019 роки, в тому числі з урахуванням спірних сум за період березень - червень 2019, що є предметом позову у справі № 927/1189/19 і саме підписанням сторонами зазначеного акту звіряння відповідач, зокрема, обгрунтовує вимоги щодо закриття провадження у справі (вх. №3159 від 11.07.2024 та вх. №3549 від 06.08.2024) в частині 1 127 243,33 грн, однак, мета складання Акта звірки полягає у визначенні стану розрахунків між сторонами, виявленні боргу або його відсутності на підставі первинних документів.

Не погоджуючись із судовим рішенням у відповідній частині в сумі вартості такого відбору 1 127 243,33 грн, скаржником не надано доказів відсутності такої заборгованості, як не надано доказів не дослідження судом першої інстанції документів на спростування наявності такої заборгованості.

Посилання скаржника на наявність договірних відносин з постачання природного газу у споживача АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» з постачальником НАК «Нафтогаз України» у період листопада 2018 квітня 2019 не входить у предмет доказування у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 у справі № 920/1189/19, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 у справі № 920/1189/19, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на рішення Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 у справі № 920/1189/19 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 у справі № 920/1189/25 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на рішення Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 у справі № 920/1189/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 08.01.2025 у справі № 920/1189/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу 920/1189/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 03.07.2025, зокрема, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю суддів Ткаченка Б.О. та Гаврилюка О.М.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім