СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Харків Справа №917/1914/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників учасників справи:

від позивача Штепа Д.Ю.,

від відповідача Гуйван П.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» (вх.№317П від 14.02.2025) на рішення Господарського суду Полтавської області від 04.02.2025 у справі №917/1914/24 (м. Харків, суддя Безрук Т.М., повне рішення складено 06.02.2025)

за позовом Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», м. Полтава,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія», м. Кременчук, Полтавська область,

про стягнення 274 222,16 грн, -

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області звернулось Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» про стягнення 274 222,16 грн, з них 238 450, 34 грн інфляційних та 35771,82 грн 3% річних за несвоєчасну оплату вартості необлікованої електричної енергії, визначеної в рішенні, оформленому протоколом №00002813 від 03.11.2020.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.02.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» на користь Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» 35672 грн 04 коп. - 3% річних, 238450 грн 34 коп. втрат від інфляції, 3289 грн 47 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору. Ухвалено видати наказ після набрання цим рішенням законної сили. В іншій частині у позові відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові АТ «Полтаваобленерго»; судові витрати покласти на АТ «Полтаваобленерго»; долучити до справи докази матеріали справи №917/1208/22.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» зазначає наступне:

- суд першої інстанції помилково посилається на факти щодо отримання відповідачем листа з протоколом комісії, встановлені судами у справах №917/1208/22 та №917/485/23, як на преюдиційні;

- у даній справі питання отримання відповідачем протоколу та рахунку не досліджувалося судом, зокрема, шляхом вивчення матеріалів справ №917/1208/22 та №917/485/23. При цьому, у справі № 917/1208/22 фразу «Листом № 14-03/3480 від 05.11.2020 АТ «Полтаваобленерго» направило на адресу ТОВ «Приватбудіндустрія» протокол та рахунок на оплату, яке відповідач отримав 10.12.2020 року» у рішенні Господарського суду Полтавської області №917/1208/22 не можна розглядати як преюдиційний факт, встановлений судом, оскільки це є точним відтворенням тексту позову АТ «Полтаваобленерго»;

- до умов попереднього договору, які мають враховуватися оператором системи (АТ «Полтаваобленерго») і споживачем (ТОВ «Привотбудіндустрія») Регулятор відносин на енергоринку НКРЕКП відносить виключно технічні параметри електрообладнання споживача індивідуальні характеристики об`єкта: потужність, клас надійності, особливості обліку. До цього переліку не відноситься юридична адреса споживача та адреса його для листування. В цій частині має імперативне застосування припис п. 6 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 312, який чітко вказує, що від моменту укладення договору про розподіл (у нашому випадку 21.12.2018) договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію. Тобто, направлення поштової кореспонденції відповідачу на адресу м. Кременчук, вул. 50 років СРСР,41А,кв. 24 є незаконним;

- у заяві-приєднання, яка складена АТ «Полтаваобленерго» та підписана відповідачем, чітко зазначено адресу споживача м. Глобине вул. Володимирівська, 218;

- наявна у матеріалах справи квитанція, надана на підтвердження отримання відповідачем протоколу та рахунку сфальсифікована;

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» не знало про наявність боргу перед Акціонерним товариством «Полтаваобленерго», бо не було присутнє на засіданні комісії оператора системи при нарахуванні цієї суми, а потім, всупереч законодавству, не отримувало на свою адресу листа з постановою комісії і розрахунком суми, як встановлено у ПРРЕЕ.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» (вх.№317П від 14.02.2025) на рішення Господарського суду Полтавської області від 04.02.2025 у справі №917/1914/24 залишено без руху з підстав відсутності доказів направлення копії апеляційної скарги з додатками позивачу.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» надійшов другий примірник апеляційної скарги з додатками (вх.№2139 від 17.02.2025), до якого долучено докази направлення копії апеляційної скарги з додатками позивачу.

Також від Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» надійшов третій примірник апеляційної скарги з додатками (вх.№2140 від 17.02.2025) з доказами його направлення учасникам справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» (вх.№317П від 14.02.2025) на рішення Господарського суду Полтавської області від 04.02.2025 у справі №917/1914/24. Витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1914/24. Суд вказав, що з огляду на надходження до суду примірників апеляційної скарги, які містять докази направлення апеляційної скарги з додатками позивачу, відсутні визначені ухвалою суду підстави для залишення апеляційної скарги без руху.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» надійшов четвертий примірник апеляційної скарги з додатками (вх.№2233 від 18.02.2025).

27.02.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/1914/24 (вх.№2575).

Від АТ «Полтаваобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2880 від 06.03.2025), в якому останнє просить відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» в задоволенні апеляційної скарги по справі №917/1914/24 та залишити в силі рішення першої інстанції.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Полтаваобленерго» зазначає наступне:

- відповідно до п. 10 договору зазначено, що ТОВ «Приватбудіндустрія» знаходиться за адресою вул. 50 років СРСР, 41-А, кв.24, м. Кременчук, 39600. Під вказаною адресою, в договорі, стоїть підпис директора ТОВ «Приватбудіндустрія» О.А. Сухорук. Таким чином, відповідач під час укладення договору визначив адресу за якою буде відбуватися листування щодо питань, які виникатимуть в процесі виконання умов договору сторонами;

- під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач стверджував, що йому не відомо нічого про цю адресу, цим самим намагався ввести в оману суд. В апеляційній скарзі позиція відповідача змінилася і він погоджується, що на момент укладення договору про постачання електричної енергії адреса відповідача була зазначена як вул. 50 років СРСР, 41-А, кв.24, м. Кременчук, 39600;

- відповідач не надав жодних доказів щодо направлення позивачу повідомлення про зміну адреси реєстрації юридичної особи або визначення іншої адреси для листування, аніж та, яка раніше використовувалася для листування позивачем та відповідачем;

- місцезнаходження струмоприймачів відповідача як в 2016, так і в 2018 році і по цей день не змінювалося і є місцем виконання умов договору розподілу електричної енергії;

- під час приєднання відповідача до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії відповідач не повідомив позивача про зміну місцезнаходження ТОВ «Приватбудіндустрія»;

- рішеннями Господарського суду Полтавської області від 08.11.2022 року по справі №917/1208/22 та від 09.01.2024 року по справі №917/485/23 встановлено преюдиційні факти, що мають значення для справи №917/1914/24.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.02.2025 призначено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» (вх.№317П від 14.02.2025) на рішення Господарського суду Полтавської області від 04.02.2025 у справі №917/1914/24 до розгляду на « 10» квітня 2025 р. о 10:00 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 задоволено клопотання представника Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» адвоката Штепи Д.Ю. про його участь у судових засіданнях Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/1914/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №917/1914/24, яке призначено на 10.04.2025 о 10:00 год та подальші судові засідання у даній справі постановлено провести за участю представника Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» адвоката Штепи Д.Ю. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2025 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» (вх.№317П від 14.02.2025) на рішення Господарського суду Полтавської області від 04.02.2025 у справі №917/1914/24 до « 08» травня 2025 р. о 10:45 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» надійшли додаткові пояснення (вх.№5766 від 08.05.2025).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.05.2025 оголошено перерву у розгляді справи №917/1914/24 до « 16» червня 2025 р. о 10:15 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» (вх.№317П від 14.02.2025) на рішення Господарського суду Полтавської області від 04.02.2025 у справі №917/1914/24 постановлено провести « 19» червня 2025 р. о 10:00 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м.Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 19.06.2025 представник відповідача підтримав раніше надані пояснення, просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» про долучення до матеріалів справи доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи».

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку особи, яка бере участь у справі, добросовісно користуватися процесуальними правами, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Приватбудіндустрія» у апеляційній скарзі просить долучити до матеріалів справи фото матеріалів судової справи №917/1208/22.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не зазначено обставин не подання вказаних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та в чому полягає винятковість даного випадку для долучення нових доказів на стадії апеляційного розгляду. Вказане виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів.

Крім того, до додаткових пояснень ТОВ «Приватбудіндустрія» (вх.№5766 від 08.05.2025) додано нові докази, зокрема, копії паспорта Сухорука О.А. та Витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця проживання Сухорука О.А. Водночас судом встановлено, що у вказаному клопотанні скаржником не заявлено клопотання про долучення вказаних документів до матеріалів справи та не наведено причин їх неподання до суду першої інстанції.

Суд вказує, що за змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з частиною першою статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст.14 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування варто розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи (п.8.2 постанови Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №908/1879/17).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК, втрачає сенс (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).

Суд звертає увагу, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено неможливість подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та винятковість даного випадку для прийняття нових доказів на стадії апеляційного розгляду.

У разі відсутності доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції, апеляційний суд залишає такі докази поза увагою та не приймає їх до розгляду.

Аналогічні висновки знайшли своє відображення у сталій практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 23.01.2020 у справі №910/16322/18, від 22.01.2020 у справі №915/99/19, від 14.01.2020 у справі №910/5280/19, від 24.12.2019 у справі №902/377/19.

З урахуванням викладеного, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття до розгляду доданих апелянтом доказів та їх врахування при перегляді оскаржуваного рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, у рішенні Господарського суду Полтавської області від 08.11.2022 у справі №917/1208/22 (адреса доступу в Єдиному державному реєстрі судових рішень: https://reyestr.court.gov.ua/Review/107215466; а.с.19-21) за позовом Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» про стягнення 607006,72 грн заборгованості за необліковану активну електричну енергію за період з 09.03.2020 до 08.09.2020, згідно з актом про порушення №00002813 від 08.09.2020 та Протоколом засідання комісії №00002813 з розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ та/або умов договору від 03.11.2020, суд встановив такі обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ) приєдналося до умов публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №20400729, шляхом підписання заяви - приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії №729 від 22.12.2016 (особовий рахунок 20400729).

Відповідно до укладеного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії AT «Полтаваобленерго» є Оператором системи (далі позивач), а ТОВ «Приватбудіндустрія» - Споживачем (далі відповідач).

Відносини між сторонами договору регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), Кодексом системи розподілу (далі КСР), а також Кодексом комерційного обліку електричної енергії (далі ККОЕЕ).

08.09.2020 уповноваженим представником AT «Полтаваобленерго» здійснено технічну перевірку на об`єкті, що належить ТОВ «Приватбудіндустрія» та знаходиться за адресою: вул. Великотирнівська, 218, м. Глобине, Полтавська обл., 39000 (ЕІС код точки комерційного обліку 62Z688).

Під час технічної перевірки засобів комерційного обліку вказаного об`єкта встановлено, що Споживач порушив облік електричної енергії, а саме: п. 2.3.4, п.п. 8 п. 5.5.5, п. 8.2.4, п.п. 2 п. 8.4.2 ПРРЕЕ - відсутні пломби ОСР ЖП - 0902 та ЖП - 0903, які встановлені на шафі обліку (ввідному автоматі). Ці пломби перешкоджали доступу до дооблікового ввідного автомату, який є частиною вузла обліку.

Відповідно до акта про пломбування засобів обліку електричної енергії до 1 000 В від 20.12.2018 ТОВ «Приватбудіндустрія» прийняло на відповідальне зберігання від AT «Полтаваобленерго» (на той час ПАТ «Полтаваобленерго») всі пломби зазначені в ньому, про що є підпис представника ТОВ «Приватбудіндустрія» Затинацького В. А. (відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ця особа є представником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Приватбудіндустрія»).

08.09.2020 уповноваженими представниками Aкціонерного товариства «Полтаваобленерго» - провідним фахівцем групи енергоаудиту Ларіною Д. М. та фахівцем групи енергоаудиту Овчаренком В.В. у присутності особи, що допустила на територію ТОВ «Приватбудіндустрія» Кіріченка О.М., складено акт про порушення №00002813.

Відповідно до вимог п. 8.2.5 ПРРРЕЕ в акті про порушення №00003601 від 12.05.2021 зазначені зміст виявленого порушення з посиланням на відповідні пункти цих Правил та всі необхідні для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії параметри, що характеризують електроустановку споживача, схему підключення електроустановки споживача та її графічне зображення.

Факт виявлення порушення підтверджується також підписом особи, що допустила на територію ТОВ «Приватбудіндустрія» Кіріченка О. М. та підписом представника основного Споживача заступника начальника філії «Глобинський райавтодор» ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» Дюкарева В.А. в акті про порушення № 00002813 від 28.09.2020.

03.11.2020 проведено засідання комісії Глобинської філії AT «Полтаваобленерго» з розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, на якому розглянуто акт про порушення №00002813 від 08.09.2020 і встановлено факт причетності споживача - ТОВ «Приватбудіндустрія» до порушення ПРРЕЕ, а також прийнято рішення провести нарахування обсягу та вартості необлікованої активної електричної енергії згідно з п.п. 2 п. 8.4.2, п. 8.4.10 ПРРЕЕ на суму 607 006,72 грн.

Зазначене рішення оформлено Протоколом №00002813 засідання комісії AT «Полтаваобленерго» від 03.11.2020 з розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ.

Нарахування обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, проведено відповідно до п. 8.4.7, п. 8.4.10 ПРРЕЕ та з урахуванням п.п. 2 п. 8.4.2, п.п. 1 п. 8.4.8. та п. 8.4.9ПРРЕЕ.

Обсяг необлікованої електричної енергії внаслідок порушення ТОВ «Приватбудіндустрія» ПРРЕЕ становить 197 115 кВт/год на загальну суму 607 006,72 грн (з ПДВ).

Листом №14-03/3480 від 05.11.2020 AT «Полтаваобленерго» направило на адресу ТОВ «Приватбудіндустрія» протокол та рахунок на оплату, яке відповідач отримав 10.12.2020.

Проте на день подання позовної заяви та розгляду Господарським судом Полтавської області справи №917/1208/22 Товариство з оюмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» зазначену заборгованість на користь Aкціонерного товариства «Полтаваобленерго» не сплатило.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 08.11.2022 у справі №917/1208/22 суд задовольнив позовні вимоги AT «Полтаваобленерго» про стягнення з ТОВ «Приватбудіндустрія» заборгованості за необліковану активну електричну енергію в сумі 607 006,72 грн.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень (адреса доступу: https://reyestr.court.gov.ua/Review/107215466) зазначене рішення набрало законної сили 29.11.2022. Відомості щодо його апеляційного оскарження у цьому Реєстрі відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Заборгованість у загальному розмірі 607 006,72 грн ТОВ «Приватбудіндустрія» перед АТ «Полтаваобленерго» за необліковану електричну енергію по акту про порушення №00002813 від 08.09.2020р. та протоколу засідання комісії по розгляду акту про порушення №00002813 від 03.11.2020 року, а також обставини її виникнення встановлені рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.02.2022 по справі №917/1208/22.

Зазначена заборгованість стягнута з ТОВ «Приватбудіндустрія» та перерахована АТ «Полтаваобленерго» приватним виконавцем Лукмасло Т. Ю. 28.12.2022 року в сумі 616 343,98 грн (з них 607 006,72 грн боргу та 9337,26 грн витрати зі сплати судового збору), що підтверджується платіжним дорученням №7933 від 28.12.2022 (а.с.22).

Позивач у відповіді на відзив повідомив, що у провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа №917/485/23 за позовом ТОВ «Приватбудіндустрія» до АТ «Полтаваобленерго» про скасування рішення комісії, оформленого протоколом №00002813 від 03.11.2020 року.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.01.2024 року у справі №917/485/23 (адреса доступу в Єдиному державному реєстрі судових рішень: https://reyestr.court.gov.ua/Review/116381991) у позові відмовлено.

При цьому у рішенні від 09.01.2024 року у справі №917/485/23 суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано порядок проведення перевірки та фіксації порушення позивачем Правил роздрібного ринку електричної енергії та в подальшому прийняття рішення про донарахування плати за необліковану електричну енергію, а позивачем не спростовано обставин, встановлених в Акті про порушення та не доведено відсутність порушення позивачем Правил роздрібного ринку електричної енергії, що стало підставою для донарахування йому вартості необлікованої електричної енергії.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2024 (доступ в Єдиному державному реєстрі судових рішень: https://reyestr.court.gov.ua/Review/117619919) відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Приватбудіндустрія» на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.01.2024 у справі №917/485/23.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 04.04.2024 (адреса доступу в Єдиному державному реєстрі судових рішень: https://reyestr.court.gov.ua/Review/118197745) відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2024 у справі №917/485/23.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень (адреса доступу: https://reyestr.court.gov.ua/Review/116381991) рішення Господарського суду Полтавської області від 09.01.2024 у справі №917/485/23 набрало законної сили 13.03.2024.

Позивач у позові вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» прострочило виконання зобов`язання по оплаті необлікованої електричної енергії, в зв`язку з чим позивач заявив вимоги про стягнення 238 450, 34 грн інфляційних та 35771,82 грн 3% річних, нарахованих за період прострочення з 10.01.2021 року по 27.12.2022 року на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В оскаржуваному судовому рішенні, суд відхилив заперечення відповідача щодо фактів отримання рахунку, встановлених у рішеннях суду у справах №917/1208/22 та №917/485/23 оскільки зазначені обставини є преюдиційними для даної справи. Місцевим господарським судом з посиланням на висновки Верховного Суду зазначено, що відповідач не надав жодного доказу в спростування факту вручення йому вказаних протоколу та рахунку, які були встановлені у судових рішеннях у справі №917/1208/22 та у справі №917/485/23. Судом встановлено, що за даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «Приватбудіндустрія» є Сухорук О.А. і саме така особа вказана у поштовому рекомендованому повідомленні (а.с.18 на звороті) як отримувач відправлення, адресованого ТОВ «Приватбудіндустрія». Суд першої інстанції вказав, що відповідач під час укладення договору визначив адресу, за якою буде відбуватися листування щодо питань, які виникатимуть в процесі виконання умов договору сторонами (вул. 50 років СРСР, 41-А, кв.24, м. Кременчук, 39600). Доказів повідомлення позивача про зміну своєї адреси відповідач суду не надав. У заяві-приєднанні до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії відповідач не вказав іншої адреси свого місцезнаходження. При цьому, суд зазначив, що відповідач не зазначав адресу місцезнаходження струмоприймачів відповідача - вул. Володимирівська 218, м. Глобине як свою адресу для листування. За висновком суду, відповідач жодним доказами не спростував встановлених у вказаних рішеннях суду у справі №917/1208/22 та у справі №917/485/23 фактів, що «Листом №14-03/3480 від 05.11.2020 АТ «Полтаваобленерго» направило на адресу ТОВ «Приватбудіндустрія» протокол та рахунок на оплату, яке відповідач отримав 10.12.2020 року». Судом встановлено, що на дату прийняття рішення комісії АТ «Полтаваобленерго» по розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ оформлено протоколом №00002813 від 03.11.2020, діяли Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, які не містять положень щодо виникнення обов`язку зі сплати після розгляду відповідного спору судом. Місцевий господарський суд зазначив, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор має право вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Як встановив суд, позивач неправильно визначив початок періоду нарахування річних та інфляційних (з 10.01.2021), що призвело до завищення суми річних, заявлених до стягнення, тому суд вказав, що позовні вимоги в цій частині є правомірними в сумі 35 672,04 грн - 3% річних, нарахованих за період з 12.01.2021 по 27.12.2022. В іншій частині вимог про стягнення річних суд відмовив. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 238 450,34 грн, суд встановив, що розмір інфляційних не перевищує розрахованому судом за період з 12.01.2021 по 27.12.2022 та підлягає задоволенню. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача 35 672,04 грн - 3% річних та 238 450,34 грн інфляційних втрат.

Колегія суддів, надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Предметом розгляду у цій справі є питання щодо наявності або відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку із неналежним виконанням грошового зобов`язання з оплати заборгованості з вартості необлікованої електричної енергії, яка (заборгованість) підтверджена рішенням Господарського суду Полтавської області від 08.11.2022 у справі №917/1208/22.

Спірні правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, а також законодавством, яке регулює питання щодо надання послуг з розподілу електричної енергії.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд першої інстанції, з посиланням на приписи ч. 4 ст. 75 ГПК України обґрунтовано врахував преюдиційні факти, встановлені Господарським судом Полтавської області у рішенні від 08.11.2022 у справі №917/1208/22, а саме:

- на підставі п. 8.2.5. ПРРЕЕ, представники АТ «Полтаваобленерго» склали Акт про порушення від 08.09.2020 року №00002813, де зазначено, що під час технічної перевірки засобів комерційного обліку на об`єкті, що належить ТОВ «Приватбудіндустрія» та знаходиться за адресою: вул.Великотирнівська, 218, м. Глобине, Полтавська обл., 39000 (ЕІС код точки комерційного обліку 62Z688), встановлено, що споживач порушив облік електричної енергії, а саме: п. 2.3.4, п.п. 8 п. 5.5.5, п. 8.2.4, п.п. 2 п. 8.4.2 ПРРЕЕ - відсутні пломби ОСР ЖП - 0902 та ЖП - 0903, які встановлені на шафі обліку (ввідному автоматі); ці пломби перешкоджали доступу до дооблікового ввідного автомату, який є частиною вузла обліку;

- 03.11.2020 року Комісія з розгляду актів про порушення споживачем ПРРЕЕ, розглянула Акт про порушення №00002813 від 08.09.2020 року з додатками, та встановила факт причетності споживача - ТОВ «Приватбудіндустрія» до порушення ПРРЕЕ та умов договору та визначила обсяг та вартість необлікованої електричної енергії, який становить 197 115 кВт/год на загальну суму 607 006,72 грн (з ПДВ);

- рішення засідання комісії АТ «Полтаваобленерго» по розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ оформлено протоколом №00002813 від 03.11.2020 року;

- листом №14-03/3480 від 05.11.2020 року АТ «Полтаваобленерго» направлено на адресу споживача протокол та рахунок на оплату 607 006,72 грн, які були отримані відповідачем 10.12.2020 року.

Вказані обставини також встановлені у рішенні Господарського суду Полтавської області від 09.01.2024 у справі №917/485/23, яке набрало законної сили

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами ст. 604 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

Аналогічна за змістом позиція також викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №923/116/19, від 24.07.2019 у справі №910/6495/18.

У питанні підстав виникнення зобов`язальних правовідносин суд апеляційної інстанції звертається до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15 та в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №914/1033/17, від 11.05.2018 у справі №914/1487/17, від 15.05.2018 у справі №921/412/17-г/7, від 24.10.2018 у справі №308/8645/15цс, від 05.12.2018 у справі №589/2800/15-ц, відповідно до яких:

- за своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб; за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду; рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність;

- за змістом ст. 11 ЦК України зобов`язальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства, а рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Отже, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 600, 604 - 609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 цього Кодексу.

Відтак, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.04.2018 по справі №908/1394/17 та постанові Верховного Суду від 17.02.2016 у справі №905/3137/14-908/5775/14, постанові Великої Палати Верховного Суду 04.06.2019 у справі №916/190/18.

При цьому, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У цих висновках суд апеляційної інстанції звертається до сталої правової позиції Верховного Суду у застосуванні норм права щодо визначення періоду нарахування інфляційних втрат, яка неодноразово викладена, зокрема, в постановах: від 03.10.2019 у справі №905/587/18, від 04.10.2019 у справі №915/880/18 (п. 6.5), від 29.07.2020 у справі №308/14267/14-ц (провадження №61-1590св17), від 13.05.2021 у справі №910/4391/19, від 15.12.2021 у справі №910/4908/21, від 01.09.2022 у справі №910/9544/19, від 20.02.2023 у справі №910/15411/21.

Приписами абз. 1, 2 п. 8.2.7. глави 8.2 розділу VIII ПРРЕЕ визначено, що кошти за необліковану електричну енергію та суми збитків перераховуються споживачем на поточний рахунок оператора системи. Споживач має оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка (у випадку неотримання споживачем рахунка у поштовому відділенні упродовж 5 робочих днів з дня надходження рахунка до поштового відділення споживача рахунок вважається отриманим споживачем на 5 робочий день).

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Полтавської області від 08.11.2022 у справі №917/1208/22 підтверджено наявність у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем, правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача вартості необлікованої електричної енергії у загальній сумі 607 006,72 грн.

Також, у цьому рішенні встановлено, що AT «Полтаваобленерго» листом №14-03/3480 від 05.11.2020 направив на адресу ТОВ «Приватбудіндустрія» протокол та рахунок на оплату, яке відповідач отримав 10.12.2020.

З урахуванням вищезазначених положень п.8.2.7 ПРРЕЕ споживач мав оплатити розрахункові документи за необліковану електричну енергію протягом 30 календарних днів від дня отримання рахунка, тобто до 11.01.2021 (з урахуванням вихідних днів).

Однак, відповідач, в порушення п. 8.2.7. ПРРЕЕ, не виконав зобов`язання щодо оплати виставлених рахунків в добровільному порядку.

Відповідно до наявного у справі №917/1914/24 платіжного доручення №7933 заборгованість за рішенням суду №917/1208/22 стягнута у межах виконавчого провадження 28.12.2022.

Водночас, апелянт не погоджується із виникненням у останнього зобов`язання зі сплати заявлених у справі №917/1914/24 3% річних та інфляційних втрат з огляду на неотримання вищезгаданого листа №14-03/3480 від 05.11.2020 з протоколом та рахунком на оплату з причин його направлення на неналежну адресу. Також скаржник заперечує преюдиційність встановлення факту отримання вказаного листа у рішенні суду по справі №917/1208/22. З цього приводу колегія суддів вказує про наступне.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до частин 4, 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №907/29/19.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 02.11.2021 у справі №917/1338/18, від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №910/11761/21 викладено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16, від 19.12.2019 у справі № 520/11429/17.

Отже, преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було би не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 910/4316/22, від 16.05.2023 у справі № 910/17367/20, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16.

Крім того, колегія суддів зазначає, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиціальних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиціальних обставин, передбачених статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими Господарського процесуального кодексу України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиціальних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.04.2024 у справі № 921/186/23, від 13.02.2024 у справі № 910/14138/22, від 31.10.2023 у справі № 902/670/22.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], №28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.

Скаржник зазначає, що справа №917/1208/22 була розглянута за його відсутності, а зазначення про отримання ТОВ «Приватбудіндустрія» спірного листа є відтворенням змісту позовної заяви АТ «Полтаваобленерго» та не досліджувалося судом безпосередньо у судовому засіданні.

Колегія суддів не погоджується із таким твердженням скаржника, оскільки відповідні обставини зазначені судом у мотивувальній частині рішення у справі №917/1208/22, що свідчить про їх преюдиціальність. При цьому, як вбачається зі змісту рішення Господарського суду Полтавської області від 08.11.2022 у справі №917/1208/22 розгляд справи здійснювався судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Доводи щодо належного/неналежного повідомлення ТОВ «Приватбудіндустрія» про розгляд справи №917/1208/22 не можуть бути предметом оцінки під час розгляду даного спору у справі №917/1914/24. Як вбачається із інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень відповідач не скористався правом на апеляційне оскарження рішення суду у справі №917/1208/22.

Разом з цим, ТОВ «Приватбудіндустрія» звернулося із позовом до відповідача АТ «Полтаваобленерго» про визнання незаконним та скасування рішення комісії АТ «Полтаваобленерго» з розгляду Акта про порушення, оформленого протоколом №00002813 від 03.11.2020. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.01.2024 у справі №917/485/23, яке набрало законної сили 13.03.2024, відмовлено в задоволенні вказаних позовних вимог. Як вбачається з мотивувальної частини зазначеного рішення «листом №14-03/3480 від 05.11.2020 AT «Полтаваобленерго» направило на цю ж адресу ТОВ «Приватбудіндустрія» (м. Кременчук, вул. 50 років СРСР,41А,кв. 24) протокол засідання комісії від 03.11.2020 року та рахунок на оплату, який відповідач отримав 10.12.2020, що підтверджується поштовим повідомленням та підписом у ньому керівника позивача Сухорук ( арк. справи 101).»

Таким чином, встановлені у рішенні Господарського суду Полтавської області від 09.01.2024 у справі №917/485/23 (де позивачем є ТОВ «Приватбудіндустрія») обставини щодо направлення ТОВ «Приватбудіндустрія» протоколу та рахунку на оплату, який останній отримав 10.12.2020, є преюдиційними у справі №917/1914/24.

Зазначене правомірно враховано судом першої інстанції при оцінці обставин отримання відповідачем протоколу та рахунку як преюдиційних у справі №917/1914/24.

Наявне у матеріалах справи №917/1914/24 рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення має аналогічний зміст та підтверджує отримання протоколу засідання комісії від 03.11.2020 та рахунку на оплату керівником позивача Сухорук 10.12.2020.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на фальсифікацію підпису керівника, оскільки відповідні доводи апелянта є припущенням та не можуть підтверджуватися шляхом візуального порівняння підпису директора у поштовому повідомленні із іншими наявними у матеріалах справи документами, які містять підпис останнього. Інших доказів на підтвердження зазначених доводів ТОВ «Приватбудіндустрія» не надано.

Безпідставними є твердження скаржника про необхідність судді у справі №917/1914/24 запитувати із архіву та ознайомлюватися із матеріалами справ №917/1208/22 та №917/485/23, які знаходились у провадженні Господарського суду Полтавської області, з метою перевірки обставин, викладених у судових рішеннях щодо отримання ТОВ «Приватбудіндустрія» протоколу та рахунку на оплату. Зазначене суперечить принципам господарського судочинства, піддає сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу, та нівелює суть обов`язковості урахування (преюдиційності) судових рішень для інших судів.

Також одним із основних аргументів апеляційної скарги є направлення позивачем листа №14-03/3480 від 05.11.2020 за неналежною адресою.

Як вбачається з матеріалів справи, лист із протоколом засідання комісії та рахунком на оплату направлено ТОВ «Приватбудіндустрія» на адресу вул. 50 років СРСР, 41-А, кв.24, м. Кременчук, 39600.

Позивачем до суду першої інстанції надано договір про постачання електричної енергії №729 від 22.12.2016, укладений між АТ «Полтаваобленерго» та ТОВ «Приватбудіндустрія». У розділі 10 Місцезнаходження та банківські реквізити Сторін зазначена адреса ТОВ «Приватбудіндустрія» - вул. 50 років СРСР, 41-А, кв.24, м. Кременчук, 39600, на яку позивачем відправлено спірний лист. Під вказаною адресою в договорі стоїть підпис директора ТОВ «Приватбудіндустрія» О.А. Сухорук, прізвище якого зазначено і у наявному у матеріалах справи рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

В подальшому, Постановою НКРЕКП від 16.11.2018 №1442 анульовано ПАТ «Полтаваобленерго» ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії та видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності. Цією ж постановою зобов`язано ПАТ «Полтаваобленерго» до 01.01.2019 укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії зі споживачами, електроустановки яких приєднані до системи розподілу електричної енергії ПАТ «Полтаваобленерго».

21.12.2018 ТОВ «Приватбудіндустрія» приєдналося до публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії, що підтверджується наявною у матеріалах справи Заявою-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

У вказаній Заяві-приєднання визначено адресу об`єкту: 39000, м. Голобине, вул. Володимирівська (Карла Маркса), 218.

Відповідач вважає, що підписанням Заяви-приєднання 21.12.2018, він погодив та повідомив нову адресу для листування, а саме 39000, м. Голобине, вул. Володимирівська (Карла Маркса), 218. При цьому, апелянт звертає увагу суду що вказану Заяву споживачу направило саме АТ «Полтаваобленерго», що свідчить про обізнаність останнього із адресою ТОВ «Приватбудіндустрія».

Колегія суддів зазначає, що у Заяві-приєданння чітко вказано, що адреса 39000, м. Голобине, вул. Володимирівська (Карла Маркса), 218 є адресою об`єкта, тобто місцезнаходженням струмоприймачів відповідача, що не є тотожним місцезнаходженню юридичної особи. Крім того, зі змісту вказаної Заяви вбачається, що остання не містить у реквізитах споживача адреси місцезнаходження юридичної особи. Оскільки споживач приєднався до публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії, позивач обґрунтовано використав зазначену у Договорі про постачання електричної енергії №729 від 22.12.2016 адресу відповідача - вул. 50 років СРСР, 41-А, кв.24, м. Кременчук, 39600 як засіб для зв`язку.

При цьому, суд критично ставиться до посилання скаржника на те, що саме АТ «Полтаваобленерго» визначило у Заяві-приєднання адресу споживача, а останній погодився з нею шляхом підписання. Так, Оператор системи (АТ «Полтаваобленерго») не уповноважений визначати адресу для зв`язку із споживачем, встановлювати місцезнаходження останнього з метою листування. Натомість у направленій Заяві-приєднання Оператор системи встановлює адресу об`єкту в цілях надання послуги з розподілу електричної енергії.

Колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення позивача, зокрема, під час підписання Заяви-приєднання у 2019 році, про намір використовувати адресу об`єкту споживача (м. Голобине, вул. Володимирівська (Карла Маркса), 218) у якості засобу зв`язку

Крім того, апелянт акцентує увагу на зміні юридичної адреси відповідача з м. Кременчук вул. 50 років СРСР, 41-А, кв.24 на м. Кременчук вул. Велика Набережна, 9 кв. 10 ще у 2017 році. Разом з цим, скаржник не зазначає про повідомлення АТ «Полтаваобленерго» щодо відповідних змін місцезнаходження сторони.

З аналогічних мотивів відсутності повідомлення позивача про зміну адреси, суд відхиляє доводи відповідача про неправомірність використання позивачем вказаної у договорі про постачання електричної енергії адреси ТОВ «Приватбудіндустрія» після підписання Заяви-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії.

Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» стверджує, що Заява-приєднання не містить інформації про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії саме на умовах договору про постачання електричної енергії №729 від 22.12.2016 (особовий рахунок НОМЕР_1 ). Суд вказує, що наявна у матеріалах справи Заява-приєднання містить інформацію про приєднання споживача до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії за особовим рахунком №20400729 бази даних абонентів постачальника за регульованим тарифом. Відповідачем не надано доказів існування між сторонами іншого договору про постачання електричної енергії, ніж Договору про постачання електричної енергії №729 від 22.12.2016, який додано до матеріалів справи позивачем. З огляду на що відповідні доводи скаржника є необґрунтованими.

Водночас, з урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів звертає увагу, що апелянтом не спростовано факту отримання направленого листа керівником ТОВ «Приватбудіндустрія» - Сухоруком за адресою вул. 50 років СРСР, 41-А, кв.24, м. Кременчук, 39600.

Суд вказує, що обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема, внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів» і викладено її у новій редакції, фактично, впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, з урахуванням вищенаведених обставин та доказів, апеляційний господарський суд зазначає про те, що відповідачем відповідно до вимог процесуального законодавства не надано належних та допустимих доказів на спростування преюдиціальних обставин отримання споживачем протоколу засідання комісії та рахунку на оплату, та виникнення у зв`язку з цим права позивача на нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання зі сплати вартості необлікованої електричної енергії.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач прострочив оплату вартості необлікованої електричної енергії, що підтверджується платіжним дорученням №7933 від 28.12.2022 на суму 616 343,98 грн. Вказане є порушенням грошового зобов`язання останнього перед позивачем, тому 3% річних та інфляційні витрати можуть нараховуватися позивачем по день фактичного виконання відповідачем як боржником грошового зобов`язання зі сплати стягнутої заборгованості (до надходження коштів на рахунок позивача), оскільки до цього дня існує матеріальне правовідношення (зобов`язання), на яке поширюється вимога ст. 625 ЦК України.

Так, позивачем заявлено до стягнення 35 771,82 грн - 3% річних та 238 450,34 грн -інфляційних втрат нарахованих за період з 10.01.2021 по 27.12.2022.

Враховуючи положення ст.ст. 251-254 ЦК України, п. 8.2.7 ПРРЕЕ, суд першої інстанції правомірно встановив, що початком прострочення заборгованості з оплати вартості необлікованої електричної енергії є 12.01.2021, а не 10.01.2021, як визначає позивач.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за період з 12.01.2021 по 27.12.2022, вважає його арифметично правильним та обґрунтованим.

З урахуванням вищевикладеного, висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 35 672,04 грн та інфляційних втрат у розмірі 238 450,34 грн за період з 12.01.2021 по 27.12.2022 є законним та обґрунтованим. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 99,78 грн господарським судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті судом першої інстанції оскаржуваного рішення, не знайшли свого підтвердження, а тому суд залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 06.08.2025 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.04.2025 № 4356-IX).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

З огляду на поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудіндустрія» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 04.02.2025 у справі №917/1914/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 30.06.2025.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук