ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2025м. ДніпроСправа № 904/1829/25

За позовом Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (52210, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Жовті Води, вул. Олеся Гончара, буд. 2, )

до Фізичної особи підприємця Сушиної Марини Сергіївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 29 069,14 гривень

Суддя Дичко В.О.

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи підприємця Сушиної Марини Сергіївни про стягнення 29 069,14 грн, у тому числі штрафу в сумі 20 399,40 грн та пені в сумі 8 669,74 гривень.

Судові витрати просить покласти на відповідачку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Фізична особа підприємець Сушина Марина Сергіївна не поставила товар у строк, визначений договором № 186/13/83ВО від 07.03.2025 про закупівлю товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/1829/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

15 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву. Фізична особа підприємець Сушина Марина Сергіївна вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити в їх задоволенні повністю, у випадку вирішення судом задовольнити позовну заяву Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» - зменшити розмір пені на 99%.

Також 15.05.2025 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідачки надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Фізична особа підприємець Сушина Марина Сергіївна просить здійснювати розгляд справи № 904/1829/25 у порядку загального позовного провадження, а в разі відмови в задоволенні заяви із запереченнями, здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням (викликом) сторін.

19 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» просить відзив відповідачки на позов при прийнятті рішення не враховувати, а позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2025 залишено без задоволення заяву Фізичної особи підприємця Сушиної Марини Сергіївни із запереченнями проти розгляду справи № 904/1829/25 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та відмовлено в задоволенні клопотання Фізичної особи підприємця Сушиної Марини Сергіївни про розгляд справи № 904/1829/25 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

29 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідачки надійшли заперечення на відповідь на відзив. Фізична особа підприємець Сушина Марина Сергіївна заперечує щодо нарахування штрафних санкцій до 14.04.2025, оскільки вважає, що за ініціативою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» договір № 186/13/83ВО від 07.03.2025 розірвано 08.04.2025 в односторонньому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 «Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження» цього Кодексу.

Ураховуючи приписи ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування в даній справі є обставини укладення договору про закупівлю товару, строк дії договору, умови та строк поставки товару, порядок здійснення оплати за товар, наявність/відсутність прострочення постачальника, наявність/відсутність підстав для стягнення штрафу та пені за порушення строку поставки товару.

07 березня 2025 року між Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі покупець) та Фізичною особою підприємцем Сушиною Мариною Сергіївною (далі постачальник) укладено договір № 186/13/83ВО про закупівлю товару (а.с. 10-13, далі Договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в п. 1.2 Договору, а покупець прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з пунктом 1.2 Договору постачальник зобов`язується поставити Арматура трубопровідна: крани, вентилі, клапани та подібні пристрої, код ДК 021:2015-4213 (Клапан зворотній) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з пунктом 3.1 Договору сума (ціна) Договору відповідно до специфікації № 1 становить 101 997 грн (сто одна тисяча дев`ятсот дев`яносто сім грн 00 коп.), без ПДВ (платник єдиного податку).

Згідно з пунктом 4.1 Договору товар, який поставляється відповідно до цього Договору, сплачується покупцем за погодженими цінами в національній валюті України.

Згідно з пунктом 4.2 Договору покупець здійснює оплату отриманого товару по факту його поставки протягом 60-ти календарних днів.

Відповідно до пункту 5.1 Договору поставка товару здійснюється протягом 20-ти календарних днів після підписання Договору. Заявка може направлятися постачальнику за допомогою електронних засобів зв`язку (факс, електронна пошта тощо) з наступним направленням оригіналів документів на адресу, вказану в цьому Договорі (отримання постачальником оригіналу заявки є необов`язковим).

Згідно з пунктом 5.4 Договору датою поставки товару та переходу права власності на товар буде вважатися дата фактичної поставки товару на склад покупця.

Відповідно до підпункту 6.2.1 пункту 6.2 Договору покупець має право у разі невиконання постачальником умов та строків поставки товару, встановлених даним Договором, або невиконання умов Договору відносно якості, кількості, асортименту, тари та упаковки товару розірвати Договір в односторонньому порядку, повідомивши про це постачальника.

Згідно з підпунктом 6.3.1 пункту 6.3 Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором.

Відповідно до пункту 7.1 Договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов визначених зобов`язань.

На підставі пункту 10.2 Договору в разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 11.1 Договору Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2025 р., а в частині розрахунків до повного їх виконання.

Згідно з пунктом 11.3 Договору закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Відповідно до пункту 12.12 Договору все поштове листування, що стосується виконання умов даного Договору, може здійснюватися сторонами за поштовими адресами, вказаними в розділі «Місцезнаходження та банківські реквізити сторін», та/або через електронну пошту за адресами, вказаними у Договорі.

Згідно з пунктом 12.13 Договору сторони погодили, що документи, відправлені електронною поштою, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватися сторонами.

Сторонами підписано та скріплено їх печатками специфікацію № 1, яка є додатком № 1 до Договору (а.с. 13, далі Специфікація № 1), на підставі якої поставляється товар «Клапан зворотній під приварювання 19с38нж PN6,3 МПа (63кгс/см2) DN 200» у кількості 3 штуки, за ціною 33 999 гривень.

Сума (ціна) Договору відповідно до Специфікації № 1 становить 101 997 грн (сто одна тисяча дев`ятсот дев`яносто сім грн 00 коп.), без ПДВ (платник єдиного податку).

Дана Специфікація № 1 є невід`ємною частиною договору № 186/13/83ВО від 07.03.2025року.

Позивач згідно з пунктом 5.1 договору № 186/13/83ВО від 07.03.2025 звернувся до відповідачки із заявкою № 13-13/705 від 14.03.2025 (а.с. 9) щодо поставки арматури трубопровідної «Клапан зворотній 19с38нж Ду 200 Ру63» у кількості 3 штуки.

Також Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до Фізичної особи підприємця Сушиної Марини Сергіївни з вимогою № 18/2292 від 11.04.2025 (а.с.7-8), у якій просило протягом 7 (семи) днів з дня отримання цієї вимоги сплатити на користь позивача 29 069,14 грн, у тому числі штраф у сумі 20 399,40 грн та пеню за період з 29.03.2025 до 14.04.2025 у сумі 8 669,74 гривень.

Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» зазначає, що оскільки відповідачка не сплатила штраф та пеню, це стало причиною виникнення спору та звернення з позовом до суду.

Фізична особа підприємець Сушина Марина Сергіївна не погоджується з позовними вимогами. Відповідачка заперечує правомірність стягнення штрафних санкцій, оскільки не було дотримано умов, передбачених Договором, для виникнення зобов`язання щодо поставки товару. Указує, що позивачем не було направлено належним чином оформлену заявку на поставку товару на адресу постачальника, як це передбачено умовами Договору.

Фізична особа підприємець Сушина Марина Сергіївна вважає, що в пункті 5.1 Договору містяться суперечливі положення щодо обов`язковості направлення оригіналу заявки, що створює неоднозначність умов Договору. Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази належного направлення Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» заявки відповідно до умов Договору, зокрема, не надано оригіналу заявки.

Отже, відповідачка вважає, що поставка не була здійснена не через вину постачальника, а через невиконання покупцем умов Договору щодо належного оформлення та направлення заявки.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є господарськими зобов`язаннями, тому згідно з ч. 2 ст. 4, ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини, що склались між сторонами, за своєю правовою природою регулюються загальними положеннями про договір поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як указано судом вище, строк поставки товару за Договором протягом 20 календарних днів після підписання Договору (пункт 5.1 Договору).

Судом установлено, що договір № 186/13/83ВО про закупівлю товару підписано сторонами та скріплено їх печатками 07.03.2025, тобто 20 календарних днів на поставку товару спливли 27.03.2025 року.

Товар за Договором Фізичною особою підприємцем Сушиною Мариною Сергіївною у визначений умовами Договору строк не поставлено.

Згідно з пунктом 7.2 Договору у разі затримки поставки товару у строки, передбачені цим Договором, покупець має право на стягнення з постачальника штрафу у розмірі 20% від вартості непоставленої (несвоєчасно поставленої) партії товару та пені у розмірі 0,5 відсотка від вартості непоставленої (несвоєчасно поставленої) партії товару за кожен день прострочення.

Позивач нарахував та заявив до стягнення штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого у строк товару в сумі 20 399,40 грн та пеню за порушення строку поставки товару «Клапан зворотній» у кількості 3 штуки за період з 29.03.2025 до 14.04.2025 у сумі 8 669,74 гривень.

Перевіркою судом правильності здійснених розрахунків штрафу та пені арифметичних помилок не виявлено.

За правовим висновком, викладеним у п.п. 7.38-7.39, 8.1-8.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19, право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 Господарського кодексу України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, а також приписами статті 546 Цивільного кодексу України та статті 231 Господарського кодексу України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки над розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання боржником, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) наслідкам порушення.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності в законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Таким чином, вирішення питання про зменшення розміру неустойки закон відносить на розсуд суду.

З огляду на вищевикладене, враховуючи дискреційність наданих суду повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін в умовах воєнного стану, введеного за наслідками збройної агресії російської федерації проти України, а також те, що розмір нарахованої пені є незначним (29,82% від стягуваної суми штрафних санкцій), господарський суд вважає доцільним, справедливим, обґрунтованим та таким, що відповідає принципу верховенства права, не зменшувати розмір нарахованої відповідачці пені.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів оплати штрафу в сумі 20 399,40 грн та пені в сумі 8 669,74 грн Фізична особа підприємець Сушина Марина Сергіївна не надала, доводи, наведені Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в обґрунтування позову, не спростувала.

З урахуванням установлених обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню та з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 29 069,14 грн, у тому числі штраф у сумі 20 399,40 грн та пеня в сумі 8 669,74 гривень.

Щодо інших доводів Фізичної особи підприємця Сушиної Марини Сергіївни суд зазначає наступне.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, беручи до уваги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень за застосування практики Європейського суду з прав людини», ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та протоколів до неї, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в п. 23 рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00) указав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A).

Судом досліджені всі документи, які надані сторонами, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень відповідачки судом до уваги не беруться, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн покладаються на Фізичну особу підприємця Сушину Марину Сергіївну.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» до Фізичної особи підприємця Сушиної Марини Сергіївни про стягнення 29 069,14 грн задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Сушиної Марини Сергіївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (52210, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Жовті Води, вул. Олеся Гончара, буд. 2, ) 29 069,14 грн (двадцять дев`ять тисяч шістдесят дев`ять гривень 14 копійок), у тому числі штраф у сумі 20 399,40 грн (двадцять тисяч триста дев`яносто дев`ять гривень 40копійок), пеню в сумі 8 669,74 грн (вісім тисяч шістсот шістдесят дев`ять гривень 74 копійки), судовий збір у сумі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 01.07.2025.

Суддя В.О. Дичко