ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/3719/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.,

при секретарі судового засідання: Фещук В.М.,

за участю представників:

від ОСОБА_1 Олексієнко Н.В.,

від Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" Гаєв О.О.,

від ОСОБА_2 участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка"

на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2025, прийняте суддею Желєзною С.П., м. Одеса, повний текст складено 09.04.2025,

у справі №916/3719/24

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2

про визнання недійсним рішення, визнання недійсним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка", в якому просила визнати недійсним рішення спостережної ради Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка", оформлене протоколом №1-с від 30.11.2016, а також визнати недійсним та скасувати наказ Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" №23 від 09.12.2016.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 02.09.2024 відкрито провадження у справі №916/3719/24 та в подальшому ухвалою суду від 20.11.2024 залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 у справі №916/3719/24 частково задоволено позов; визнано недійсним рішення спостережної ради Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка", оформлене протоколом №1-с від 30.11.2016, яким було визнано протиправним рішення спостережної ради Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка", оформлене протоколом №1 від 20.09.2016, та визнано недійсним протокол в частині призначення ОСОБА_1 головою Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" з 20.09.2016; стягнуто з Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,40 грн; в іншій частині позову відмовлено.

07.03.2025 до суду першої інстанції від Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення б/н від 07.03.2025 (вх.№2-311/25 від 07.03.2025), в якій відповідач просив стягнути на його користь з позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24000 грн.

Вказана заява мотивована доведеністю понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом даної справи в суді першої інстанції, у розмірі 32000 грн, між тим, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, Кредитна спілка "Промислово-фінансова спілка" просила стягнути з позивачки 24000 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 07.04.2025 у справі №916/3719/24 (суддя Желєзна С.П.) відмовлено Кредитній спілці "Промислово-фінансова спілка" у задоволенні заяви про розподіл витрат на правову допомогу.

Відмовляючи у задоволенні вищенаведеної заяви, місцевий господарський суд послався на те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, а також зазначив про невідповідність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу критерію необхідності у зв`язку з наявністю у ОСОБА_3 повноважень діяти від імені Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" в порядку самопредставництва.

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Кредитна спілка "Промислово-фінансова спілка" звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2025 у справі №916/3719/24 та ухвалити нове рішення, яким заяву відповідача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити повністю.

Зокрема, апелянт наголошує на тому, що, враховуючи часткове задоволення позову та повне стягнення судового збору з відповідача, справедливою є вимога останнього про стягнення з позивачки 24000 грн на професійну правничу допомогу, тим більше, що, за твердженням скаржника, відмова у компенсації судових витрат, заявлених до стягнення відповідачем, який не ініціював спір, а під час судового розгляду діяв добросовісно та не затягував розгляд справи, є надмірною та протиправною.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 13.05.2025 (вх.№1764/25/Д1 від 14.05.2025) ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2025 у справі №916/3719/24 без змін. Зокрема, позивачка посилається на те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, а також на те, що договір про надання правової допомоги №72 від 23.09.2024 було укладено між Кредитною спілкою "Промислово-фінансова спілка" та адвокатом ОСОБА_3 з порушенням статуту відповідача.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г. від 29.04.2025 у справі №916/3719/24 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 14.05.2025.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду 15.05.2025 призначено справу №916/3719/24 для розгляду апеляційної скарги Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2025 у даній справі на 18.06.2025 о 12:00.

Між тим, з огляду на оголошення повітряної тривоги, судове засідання у справі №916/3719/24, призначене на 18.06.2025 о 12:00, не відбулося, про що складено відповідну довідку.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду 18.06.2025 призначено справу №916/3719/24 для розгляду вищенаведеної апеляційної скарги на 25.06.2025 о 9:45.

У судовому засіданні 25.06.2025, проведеному в режимі відеоконференції, представник Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" підтримав апеляційну скаргу; ОСОБА_1 висловила заперечення проти її задоволення; ОСОБА_2 участі не брала, хоча була належним чином сповіщена про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_2 своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалася, відзив на апеляційну скаргу не надала, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 23.09.2024 між Кредитною спілкою "Промислово-фінансова спілка" ("Клієнт") та адвокатом Гаєвим Олександром Олександровичем ("Адвокат") укладено договір про надання правової допомоги №72 (далі договір №72 від 23.09.2024), за умовами пункту 1.1 якого Клієнт доручає та оплачує, а Адвокат бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу щодо захисту інтересів у взаємовідносинах та у судовій справі №916/3719/24 у провадженні Господарського суду Одеської області (за необхідності і судах апеляційної та касаційної інстанцій) про визнання недійсними рішень спостережної ради Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка", для чого надає Адвокату право здійснювати свою професійну діяльність згідно з відповідним статусом Клієнта у господарському провадженні без будь-яких обмежень правомочності Адвоката.

В силу підпунктів 2.1.6, 2.1.7 пункту 2.1 договору №72 від 23.09.2024 Адвокат зобов`язаний надавати правові послуги з питань згідно з предметом договору, а також представляти і захищати права та інтереси Клієнта.

У підпункті 2.2.8 пункту 2.2 договору №72 від 23.09.2024 вказано, що Клієнт зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплатити вартість отриманих послуг за рахунком, наданим Адвокатом.

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє протягом 12 наступних календарних місяців (пункт 3.1 договору №72 від 23.09.2024).

05.03.2025 між Кредитною спілкою "Промислово-фінансова спілка" та адвокатом Гаєвим Олександром Олександровичем було підписано без зауважень акт приймання-передачі наданих послуг б/н, згідно з яким на підставі договору №72 від 23.09.2024 Адвокат надав Клієнту послуги загальною вартістю 32000 грн, а саме: правову допомогу відповідно до вищенаведеного договору по представництву інтересів Клієнта в Господарському суді Одеської області у справі №916/3719/24 (зокрема, опрацювання законодавчої бази та вивчення практики Верховного Суду, що регулюють аналогічні спірні відносини; формування правової позиції та консультації Клієнта; підготовка та складання заяв по суті справи; підготовка/участь у судових засіданнях).

Відповідно до розрахунку витрат за договором №72 від 23.09.2024 адвокат Гаєв Олександр Олександрович надав Кредитній спілці "Промислово-фінансова спілка" правову допомогу в Господарському суді Одеської області у справі №916/3719/22, а саме: ознайомлення з позовною заявою та складання/подання відзиву на позову заяву про визнання недійсним рішення (кількість годин 2; загальна сума 4000 грн); ознайомлення з відповіддю на позовну заяву та складання/подання заперечення на відповідь на відзив (кількість годин 2; загальна сума 4000 грн); складання/подання клопотання про застосування строку позовної давності та трьох заяв про закриття провадження (кількість годин 2; загальна сума 4000 грн); підготовка/участь у судових засіданнях в режимі ВКЗ 24.10.2024, 01.11.2024, 06.11.2024, 13.11.2024, 20.11.2024, 13.12.2024, 20.01.2025, 10.02.2025, 17.02.2025, 03.03.2025 (кількість годин 10; загальна сума 20000 грн). Всього: кількість годин 16 год; загальна сума 32000 грн.

На виконання договору №72 від 23.09.2024 адвокат Гаєв Олександр Олександрович виставив відповідачу рахунок б/н від 05.03.2025 на суму 32000 грн.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За умовами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Твердження позивачки про те, що договір про надання правової допомоги №72 від 23.09.2024 між Кредитною спілкою "Промислово-фінансова спілка" та адвокатом Гаєвим Олександром Олександровичем було укладено з порушенням статуту відповідача, апеляційним господарським судом оцінюються критично, оскільки до спростування встановленої приписами статті 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності договору в межах окремого судового провадження у колегії суддів відсутні правові підстави не враховувати зазначений правочин.

В силу статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частинами першою, другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу приписів частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справах "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, враховуючи частини п`яту-сьому, дев`яту статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.

Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №906/194/18, акцентує увагу на необхідності дослідження документів на підтвердження обсягу витрат на правову допомогу, у тому числі щодо необхідності наявності розрахунку відповідних витрат, а також оцінки можливого фактичного їх понесення, оскільки у зазначеному випадку встановлення факту понесення витрат залежить від доведення факту надання правової допомоги у відповідних обсягах.

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а тому відповідно до вимог чинного процесуального закону цілком достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 15.06.2021 у справі №922/2987/20, від 18.05.2021 у справі №923/121/20, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі №923/726/18 та від 26.02.2020 у справі №910/14371/18.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Даний правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 28.11.2019 у справі №914/1605/18.

Частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №923/1121/17 також вказано, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 11.09.2020 у справі №922/3724/19.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 до суду першої інстанції було подано заперечення щодо заяви відповідача про відшкодування судових витрат на правничу допомогу б/н від 24.03.2025 (вх.№9509/25 від 25.03.2025), в яких позивачка, посилаючись на виникнення спору у цій справі внаслідок неправомірних дій Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка", просила у повному обсязі відмовити відповідачу у стягненні заявленої до відшкодування суми витрат на правничу допомогу.

В силу частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зазначеною нормою визначено два випадки, за яких суд з власної ініціативи може відступити від загального правила розподілу судових витрат: 1) зловживання стороною чи її представником процесуальними правами; 2) виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Отже, частина дев`ята статті 129 Господарського процесуального кодексу України наділяє господарський суд дискреційними повноваженнями щодо покладання на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, судових витрат повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, однак, за умови, що відповідний висновок суду має бути належним чином обґрунтованим. Наведена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

При цьому, норма частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України є спеціальною в співвідношенні із загальною нормою частини 4 цієї ж статті, та, як наслідок, підлягає пріоритетному застосуванню.

Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 21.03.2023 у справі №911/813/21.

Зі змісту рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2025 у справі №916/3719/24 вбачається, що місцевий господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки оскаржуване нею рішення спостережної ради Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка", оформлене протоколом №1-с від 30.11.2016, було прийняте за відсутності у спостережної ради відповідача повноважень на визнання недійсними власних рішень.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про незаконність оскаржуваного позивачкою рішення спостережної ради Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка", оформленого протоколом №1-с від 30.11.2016, свідчить про те, що спір у цій справі фактично виник внаслідок неправильних дій відповідача, у зв`язку з чим Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає про правомірність застосування Господарським судом Одеської області при розгляді заяви Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу б/н від 07.03.2025 (вх.№2-311/25 від 07.03.2025) приписів частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, враховуючи те, що нормою частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України суду надано дискреційне право незалежно від результатів вирішення справи покласти на відповідача у повному обсязі всі понесені ним судові витрати (як на сторону, винну у виникненні даного судового спору), колегія суддів дійшла висновку про те, що додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2025 у справі №916/3719/24 про відмову у задоволенні заяви Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" про розподіл витрат на правову допомогу б/н від 07.03.2025 (вх.№2-311/25 від 07.03.2025) є законним та обґрунтованим.

Судом апеляційної інстанції також враховується, що відповідно до матеріалів справи Кредитна спілка "Промислово-фінансова спілка" неодноразово вчиняла дії з метою унеможливлення вирішення судом першої інстанції даного спору по суті у розумні строки, стверджуючи про відсутність у представника позивача повноважень на подання позову; повторно заявляючи клопотання, зокрема, про закриття провадження у справі відразу після розгляду судом попереднього клопотання про закриття провадження; подаючи клопотання про витребування у позивача оригіналів документів, розпорядником яких може виступати лише сам відповідач; ухиляючись від надання витребуваних судом документів (чинної редакції статуту відповідача) за відсутності поважних і об`єктивно не залежних від відповідача причин, оскільки витребування оригіналу статуту Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" органами досудового розслідування на підставі ухвали суду не виключає наявність у відповідача можливості отримати копію статуту з матеріалів реєстраційної справи для подальшого подання цього документу до господарського суду.

Крім того, адвокат Гаєв О.О., який здійснював представництво інтересів відповідача, обіймає посаду голови спостережної ради Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" та є представником відповідача з 20.05.2011, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1211126 від 19.03.2025.

Отже, враховуючи положення частини третьої статті 56 Господарського процесуального кодексу України, Гаєв О.О. має право представляти інтереси Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" в порядку самопредставництва юридичної особи у межах повноважень, визначених статутом, положенням, трудовим договором (контрактом), без необхідності укладення з ним, як з адвокатом, договору про надання правової допомоги.

Вказана обставина свідчить про невідповідність заявлених відповідачем до стягнення витрат критерію необхідності, що є окремою та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу безвідносно до виникнення спору у цій справі з вини відповідача, тим більше, що компенсація таких витрат, з урахуванням принципів розумності та справедливості, має на меті лише покриття фактичних витрат, понесених стороною у справі, і не повинно перетворюватися на джерело додаткового прибутку для неї.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для компенсації відповідачеві витрат на професійну правничу допомогу у сумі 24000 грн, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного додаткового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" залишити без задоволення, додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2025 у справі №916/3719/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.06.2025.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя І.Г. Філінюк