ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2025 Справа №905/93/25

Суддя Господарського суду Донецької області Хабарова М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СП Юкойл»
доДержавного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток»
простягнення 177 707,25 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СП Юкойл» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про стягнення заборгованості в розмірі 151244,04 грн, 3% річних у розмірі 6501,42 грн та інфляційних втрат у розмірі 19961,79 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором №851-23ЕП про закупівлю товару за результатами торгів №UA-2023-06-01-003390-а від 26.06.2023 в частині повної та своєчасної оплати за поставлену продукцію.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/93/25, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників сторін.

Згідно з ч. 5 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства).

Таким чином, ухвали суду у даній справі були внесені до АСДС та автоматично направлені та доставлені в електронний кабінет відповідача 13.02.2025, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку. Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2022 у справі № 459/3660/21, довідка про доставку документа в електронному вигляді до «Електронного кабінету» є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Крім того, ухвала від 11.02.2025 про відкриття провадження у справі була направлена рекомендованими листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: 85001, Донецька обл., м. Добропілля, пр. Шевченка, буд.2 та була вручена 20.02.2025.

Судом також здійснювалася телефонограма відповідачу за номерами, які містяться в матеріалах справи, однак телефонограму передати не вдалося у зв`язку з тим, що не вдалося встановити зв`язок.

Отже, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про наявність відкритого судового провадження.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд Донецької області

ВСТАНОВИВ

26.06.2023 між Державним підприємством «Добропіллявугілля-видобуток» (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Юкойл» (постачальник, позивач) підписано договір №851-23 ЕП про закупівлю товару за результатами торгів №UA-2023-06-01-003390-а (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення: ДК 021:2015:09210000-4 Мастильні засоби, в асортименті, кількості, в термін, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими Сторонами в цьому Договорі і Специфікаціях, що є невід`ємними частинами до цього Договору. Покупець зобов`язується прийняти і оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов цього договору.

Поставка товару здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в терміни, погоджені сторонами в Специфікаціях до цього договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п. 4.2. Договору умови поставки продукції DDP, згідно «Інкотермс 2020», з урахуванням умов і обмовок, що містяться в цьому Договорі і/або відповідних Специфікаціях до цього Договору. Погоджене місце поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до Договору. Постачальник несе усі витрати та ризики, пов`язані з поставкою продукції, до моменту її поставки в погоджене місце призначення.

Постачальник зобов`язаний надати покупцеві наступні документи:

4.3.1. рахунок, якщо була попередня оплата за продукцію;

4.3.2. видаткову накладну або Акт прийому-передачі;

4.3.3. відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспортну накладну/накладну поштового кур`єра;

4.3.4. сертифікат якості заводу-виробника та/або паспорт;

4.3.5. сертифікат відповідності (в разі, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації);

4.3.6. дозвіл Держгірпромнагляду (в разі,якщо отримання даного документа є обов`язковим згідно з нормами чинного законодавства); інструкцію (керівництво) з експлуатації (у разі,якщо даний документ передбачений);

4.3.7. технічну документацію, передбачену п.2.4. цього Договору;

4.3.8. інші товаросупровідні документи, узгоджені сторонами у відповідних специфікаціях до Договору.

Датою поставки продукції вважається дата її передачі покупцеві, вказана представником покупця у відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Відповідно до п. 4.11 Договору право власності на продукцію, ризики втрати або ушкодження продукції переходять від постачальника до покупця з моменту передачі продукції покупцеві.

Загальна сума договору визначається загальною сумою усіх специфікацій, що є невід`ємною частиною цього Договору. Загальна сума договору складає 151244,04 грн з ПДВ, у тому числі ПДВ 25207,34 грн. Ціни на продукцію, що поставляється постачальником, встановлюються сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору (п. 5.1 Договору).

Відповідно до п. 5.2 Договору розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим Договором здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок протягом 30-ти календарних днів від дати поставки продукції на склад покупця на підставі видаткової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього Договору та відповідною Специфікацією до Договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

У разі невиконання або неналежного виконання будь-якої із сторін прийнятих на себе за цим договором зобов`язань, вона несе відповідальність перед іншою Стороною відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі, відшкодовує збитки, сплачує штрафні санкції. Сторони дійшли згоди, що збитки (витрати), понесені на виконання даного Договору, стягуються з винної сторони в повному обсязі незалежно від санкцій, передбачених розділом 6 цього Договору (п. 6.1 Договору).

Згідно з п. 8.1 Договору цей договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2023, а в частині проведення розрахунків та виконання зобов`язань за договором до повного виконання сторонами грошових зобов`язань та всіх інших своїх зобов`язань за цим договором.

Специфікацією до договору сторони передбачили найменування продукції, кількість, ціну та місце поставки продукції. Місцем поставки визначено: ВП «Енергопідприємство» - м. Добропілля, вул. Східна, буд.1.

Умови постачання: автотранспортом Постачальника за рахунок його коштів.

Строк поставки: до 15.07.2023.

Загальна сума Специфікації з ПДВ визначена у розмірі 151244,04 грн.

Суд зазначає, що Договір та Специфікація підписані та скріплені печатками сторін.

У позовній заяві позивач посилається на те, що 12.07.2023 ним на виконання умов Договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 151244,04 грн.

В якості доказів поставки товару позивачем до позовної заяви додано видаткову накладну №022659 від 12.07.2023 на загальну суму 151244,04 грн та рахунок на оплату №020915 від 30.06.2023.

Відповідач, в свою чергу, не здійснив оплату товару згідно видаткової накладної.

Позивач звертався до відповідача з претензією №10/24 від 29.02.2024 про виконання зобов`язань, відшкодування збитків та сплату сум штрафних санкцій на суму 160904,42 грн по Договору №851-23 ЕП про закупівлю товару за результатами торгів №UA-2023-06-01-003390-а ВІД 26.06.2023.

Однак, за твердженням позивача, відповідачем товар оплачено не було, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зобов`язання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обов`язки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так само пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Документами, які є підставою для оприбуткування товару та внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри, є накладні та товарно-транспортні накладні. При цьому вказані первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити та містити дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що у спірних правовідносинах доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують передачу товару покупцю (відповідачу), тому належним і допустимим доказом поставки товару є видаткові та/або товарно-транспортні накладні у разі, якщо вони містять усі необхідні реквізити (зокрема, підписи представників відповідача).

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору поставки позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 151244,04 грн відповідно до наявної в матеріалах справи підписаної між сторонами видаткової накладної №022659 від 12.07.2023.

Суд зазначає, що вказана накладна підписана з боку відповідача без зауважень. В графі «отримав» зазначено «зав.скл. Бедрик М.», та стоїть підпис.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що зобов`язання позивача щодо поставки товару за договором були виконані, що підтверджено належними та допустимими доказами у вигляді первинних документів.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Умовами договору передбачено, що розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок протягом 30-ти календарних днів від дати поставки продукції на склад покупця на підставі видаткової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього Договору та відповідною Специфікацією до Договору.

До матеріалів справи долучено рахунок на оплату №020915 від 30 червня 2023 на суму 151244,04 грн.

Відповідно до умов договору, строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутні докази сплати заборгованості за поставлену продукцію, вимоги в частині стягнення основної заборгованості у сумі 151244,04 грн є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає, що він є арифметично вірним.

Окрім того, позивач, звертаючись з позовом, керуючись положеннями ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, просив зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування відсотків річних на суму непогашеної заборгованості до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування за формулою: (сума заборгованості)х 3% х (кількість днів прострочення): (кількість днів у році).

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

За змістом ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосування ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач позбавиться необхідності повторно звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Згідно з частинами 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в цій частині та зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, 3% річних на суму основаного боргу в розмірі 151244,04 грн за Договором №851-23 ЕП про закупівлю товару за результатами торгів №UA-2023-06-01-003390-а від 26.06.2023, починаючи з 17.01.2025 до моменту повної оплати основного боргу за цим правочином, з урахуванням приписів законодавства України.

Перерахунок основного боргу, вказаного у рішенні суду та у виконавчому документі, для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, має здійснюватися за наступною формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3% річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною вище формулою.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача та підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» (85001, Донецька обл., м. Добропілля, пр. Шевченка, буд.2, ідентифікаційний код 43895975) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Юкойл» (09100, м. Біла Церква, вул. Івана Пулюя, 48 А, ідентифікаційний код 31852954) заборгованість у розмірі 151244 (сто п`ятдесят одна тисяча двісті сорок чотири) грн 04 коп., інфляційні втрати у розмірі 19961 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят одна) грн 79 коп., 3% річних у розмірі 6501 (шість тисяч п`ятсот одна) грн 42 коп. та судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

3. В порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України нарахувати до стягнення з Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» (85001, Донецька обл., м. Добропілля, пр. Шевченка, буд.2, ідентифікаційний код 43895975) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СП Юкойл» (09100, м. Біла Церква, вул. Івана Пулюя, 48 А, ідентифікаційний код 31852954) 3% річних на суму основного боргу, що становить 151244 (сто п`ятдесят одна тисяча двісті сорок чотири) грн 04 коп., за період з 17.01.2025 і до моменту виконання рішення суду за формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100 = сума процентів річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати Державним підприємством «Добропіллявугілля-видобуток» суми основного боргу, нарахування 3% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Хабарова