РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2025Справа № 910/4632/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В. розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Позняка Олександра Григоровича, м.Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича, м.Київ

про стягнення 51991 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Позняк Олександр Григорович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича про стягнення основного боргу в сумі 45 000 грн, штрафу в розмірі 4458 грн, інфляційних втрат в розмірі 2400 грн та 3% річних в сумі 133 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором №2301 від 21.01.2025 та заявкою №2301 від 21.01.2025 в частині здійснення оплати виконаного перевезення.

Ухвалою від 21.04.2025 відкрито провадження по справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; встановлено відповідачу строк, який становить п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, для подання до суду: відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; доказів направлення відзиву позивачу.

Відповідач відзиву на позов своєчасно не подав, проте, про розгляд справи був повідомлений належним чином з урахуванням такого.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвала про відкриття провадження була скерована на адресу відповідача, що визначено Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22.04.2025 та вручена адресату 28.04.2025, що підтверджується поштовим повідомленням №754.

Тобто, з наведеного полягає, що кінцевим строком для подачі відзиву у справі було 13.05.2025.

Проте, у строки, визначені ухвалою суду про відкриття провадження відповідачем відзиву на позов не подано.

20.05.2025 до суду надійшла заява Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича про продовження строку, передбаченого ст.178 Господарського процесуального кодексу України на 10 днів до 30.05.2025.

23.05.2025 до суду надійшла зустрічна позовна заява Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича до Фізичної особи-підприємця Позняка Олександра Григоровича про стягнення 480 548 грн.

Ухвалою від 26.05.2025 відмовлено в задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича про продовження строку; повернуто зустрічну позовну заяву і додані до неї документи Фізичній особі - підприємцю Лесику Володимиру Дмитровичу.

Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався належним чином своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2025 між Фізичною особою-підприємцем Позняком Олександром Григоровичем (перевізник) та Фізичною особою-підприємцем Лесиком Володимиром Дмитровичем було укладено договір №2301 на організацію перевезення вантажу, який належить замовнику, за маршрутом: Україна - Румунія, автомобіль держ. № НОМЕР_1 н.пр. НОМЕР_2 , дата завантаження 22.01.2015. Адреса завантаження та вид вантажу визначаються сторонами в заявці.

21.01.2015 сторонами укладено заявку №2301, згідно змісту якої датою завантаження 22.01.2015, маршрут перевезення Україна - Румунія, визначені місце завантаження, місце митного оформлення та митницю місця призначення. Вид вантажу - герметик в бочках. Вартість перевезення (фрахтова сума) 45 000 грн. Узгоджені терміни доставки - 27.01.2015. Умови розрахунку: безготівковий розрахунок протягом 5 банківських днів після надання оригіналів документів.

Згідно п.7 заявки №2301 від 21.05.2025 остання є невід`ємною частиною договору. Будь-які невиконання, або неналежне виконання умов заявки несе за собою штраф у розмірі 100 євро.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що за наслідками здійснення перевезення згідно заявки №2301 від 21.05.2025 було складено міжнародну товарно-транспортну накладну CMR 22/01 від 22.01.2025.

Як вказує позивач, 27 січня 2025 перевізником було направлено відповідачу рахунок № 210 та акт надання послуг.

Позивачем вказано, що відповідач від підписання акту надання послуг відмовився, про що повідомив 19.02.2025 засобами електронної пошти. Підставою для відмови від підписання акту є пошкодження вантажу під час перевезення.

07.03.2025 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію від 27.02.2025 про негайне погашення заборгованості.

Проте, як вказує позивач, відповідачем перевезення так оплачено і не було, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд зазначає таке.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.909 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата )(ч.1 ст.916 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як було встановлено вище, за умовами заявки №2301 від 21.05.2025 вартість перевезення (фрахтова сума) 45 000 грн. Умови розрахунку: безготівковий розрахунок протягом 5 банківських днів після надання оригіналів документів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що за наслідками здійснення перевезення згідно заявки №2301 від 21.05.2025 було складено міжнародну товарно-транспортну накладну CMR 22/01 від 22.01.2025.

Як вказує позивач, 27 січня 2025 перевізником було направлено відповідачу рахунок № 210 та акт надання послуг. Проте, докази такого в матеріалах справи відсутні.

Позивачем вказано, що відповідач від підписання акту надання послуг відмовився, про що повідомив 19.02.2025 засобами електронної пошти. Підставою для відмови від підписання акту є пошкодження вантажу під час перевезення. Означені обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи електронним листом відповідача.

07.03.2025 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію від 27.02.2025 про негайне погашення заборгованості.

Отже, з того, що фактично 19.02.2025 відповідачем було в електронному листі підтверджено обставини отримання документів від позивача, суд дійшов висновку, що строк оплати перевезення згідно заявки №2301 від 21.05.2025 на суму 45 000 грн настав.

Одночасно, виходячи з підстав, які покладено замовником перевезення в якості підстави для відмови від підписання акту наданих послуг, а саме те, що фактично під чач перевезення було пошкоджено вантаж, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідальність перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти визначена ст.924 Цивільного кодексу України.

Зокрема, у ч.ч.1, 2 вказаної статті вказано, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Одночасно, у договорі №2301 від 21.05.2025 передбачено відповідальність перевізника за неушкодженість вантажу у вигляді відшкодування збитків.

Тобто, ані нормами чинного законодавства, а ні умовами договору не передбачено звільнення замовника від оплати фактично виконаного перевезення у разі пошкодження вантажу. У даному випадку перевізник відповідає саме у спосіб відшкодування шкоди, а отже, у даному випадку у суду відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Позняка Олександра Григоровича до Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича в частині стягнення основного боргу в сумі 45 000 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 4458 грн, інфляційних втрат в розмірі 2400 грн та 3% річних в сумі 133 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно п.7 заявки №2301 від 21.05.2025 остання є невід`ємною частиною договору. Будь-які невиконання, або неналежне виконання умов заявки несе за собою штраф у розмірі 100 євро.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на порушення відповідачем строків оплати послуг перевезення позивачем було нарахувано та заявлено до стягнення штраф в сумі 100 євро, що за розрахунком позивача станом на дату подачі позову було єквівалентно 4458 грн, інфляційні втрати з 2 місяці прострочення та 3% річних за 36 днів прострочення.

Здіснюючи перевірку наведеного позивачем розрахунку судом встановлено, що за даними офіційного сайту Національного банку України станом на 12.04.2025 (дата подачі позову) курс євро відносно до гривні становив 45,8415. Виходячи з того, що суд обмежений позовними вимогами, відповідно вважає обґрунтованим заявлення до стягнення штрафу в сумі 4458 грн.

Щодо розрахунку 3% річних та інфляційних втрат.

Як було встановлено вище, позивач вказує, що 27 січня 2025 перевізником було направлено відповідачу рахунок № 210 та акт надання послуг. Проте, докази такого в матеріалах справи відсутні.

Одночасно, згідно змісту наявного в матеріалах справи електронного листа відповлачяа від 19.02.2025 №2301/1 вбачається, що відповідач від підписання акту надання послуг відмовився. Підставою для відмови від підписання акту є пошкодження вантажу під час перевезення.

Отже, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів направлення позивачем 27.01.2025 на адресу відповідача оригіналів документів, приймаючи до уваги підтвердження відповідачем отримання таких документів лише у листі №2301/1 від 19.02.2025, суд вважає за доцільне визначити строк оплати перевезення і, як наслідок період прострочення, саме виходячи з дати отримання 19.02.2025. Тобто, право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат виникло у позивача 25.02.2025.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку 3% річних суд дійшов висновку щодо його арифметичної вірності.

Щодо нарахування інфляційних втрат за 2 місяці прострочення суд зазначає таке.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», приписи Порядку № 1078 та Методики № 265.

Абзацом п`ятим пункту 4 Порядку № 1078 передбачено, що індексація грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними

Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком №1078.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. А тому, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Розрахунок інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання відображається, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не нараховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 й постанові від 11.07.2024 Верховного Суду по справі №910/5349/22.

Отже, виходячи з того, що прострочення виникло 25.02.2025, а позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом 12.04.2025, обґрунтованим є нарахування інфляційних втрат лише за березень 2025, тобто на суму 675 грн, виходячи з того, що індекс інфляції за березень 2025 становив 101,5.

За таких обставин, враховуючи наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позов Фізичної особи-підприємця Позняка Олександра Григоровича до Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича підлягає задоволенню в частині стягнення основного боргу на суму 45 000 грн, штрафу в розмірі 4458 грн, 3% річних в сумі 133 грн та інфляційних втрат в сумі 675 грн.

З огляду на вищевикладене, керуючись приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Позняка Олександра Григоровича до Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича про стягнення основного боргу в сумі 45 000 грн, штрафу в розмірі 4458 грн, інфляційних втрат в розмірі 2400 грн та 3% річних в сумі 133 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лесика Володимира Дмитровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Фізичної особи-підприємця Позняка Олександра Григоровича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) основний борг на суму 45 000 грн, штраф в розмірі 4458 грн, 3% річних в сумі 133 грн, інфляційні втрати в сумі 675 грн та судовий збір в сумі 2927,53 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено та підписано 30.06.2025.

Суддя В.В. Князьков