ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2025 р. Справа№ 910/11471/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

розглянувши у письмову провадженні, без виклику сторін, апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 (повний текст рішення складено 23.12.2024)

у справі №910/11471/24 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ"

до Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку"

про стягнення 38 489,01 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року Приватне акціонерне товариство "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" (далі - відповідач) про стягнення 160427,63 грн, а саме 8406,05 грн заборгованості за надані послуги з розподілу електричної енергії (з урахуванням заяв про закриття провадження у справі), пені у розмірі 21 331,55 грн, 3% річних у розмірі 2 400,22 грн та інфляційної складової боргу у розмірі 6 351,19 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, у зв`язку з чим у відповідача утворилась відповідна заборгованість, на яку були нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі №910/11471/24 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" заборгованість у розмірі 8 406,05 грн, пеню у розмірі 21 331,55 грн, 3% річних у розмірі 2 400,22 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 6 351,19 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 581,17 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив факт порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, зокрема, відповідач спожив електроенергію за період з березня по серпень 2024 року, однак в обумовлений договором строк не оплатив її вартість.

Крім того, суд зазначив, що відповідач оплату за послуги з розподілу електричної енергії у вказаному періоді не здійснив, тому позивачем було правомірно нараховано до стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" пеню у розмірі 21 331,55 грн, 3% річних у розмірі 2 400,22 грн та інфляційні втрати у розмірі 6 351,19 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державне підприємство Міністерства оборони України "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі № 910/11471/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові Приватного акціонерного товариства "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ". Крім того, апелянт просить долучити до матеріалів справи копії платіжних інструкцій № 1697, № 1712, які підтверджують відсутність боргу за спірний період.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Апелянт зазначає, що станом на 23.12.2024 відповідачем було сплачено всю заборгованість за надані послуги з розподілу електричної енергії, що підтверджується платіжними інструкціями № 1697 та № 1712.

Водночас, скаржник стверджує, що залишення поза увагою цих платіжних інструкцій фактично призвело до покладення на відповідача зобов`язання з оплати боргу в сумі 8 406,05 грн, якого станом на 23.12.2024 фактично не існувало.

Крім того, за твердженням апелянта проведений позивачем розрахунок пені, 3% та інфляційної складової, з яким погодився суд першої інстанції, суперечить фактам, викладеним у доданих до позовної заяви документам. Так, при визначенні пені, 3% та інфляційної складової за боргом, ні позивачем, ні судом не було взято до уваги, що заборгованість за відповідний період періодично оплачувалась, а відтак, нарахування штрафних санкцій на її повний розмір суперечить законодавству.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Приватного акціонерного товариства "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" у своєму відзиві, надав до суду 24.01.2025 зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, позивач вказує, що саме відповідачем не було подано до суду першої інстанції платіжні інструкції від 04.12.2024 року № 1697 та від 06.12.2024 року № 1712 до прийняття судом першої інстанції рішення. Дані обставини і привели до того, що судом першої інстанції було прийнято рішення про стягнення заборгованості, яка було оплачена на момент винесення рішення у даній справі.

При цьому, за твердженням позивача станом на дату винесення рішення судом першої інстанції заборгованість за наданні послуги з розподілу електричної енергії в розмірі 8 406,05 грн була оплачена, але доказів такої оплати відповідачем до суду першої інстанції надано не було. Дана обставина підтверджується довідкою про надходженні коштів від відповідача позивачу.

Також позивач зауважує, що заборгованість ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» підтверджується рахунками, додатками до рахунків, актами надання послуг з розподілу електричної енергії, що були сформовані через веб-сервіс «Особистий кабінет» за спірний період, роздруківками з «Особистого кабінету» споживача щодо формування розрахункових документів та показів приладів обліку, довідкою про надходження коштів від споживача за спірний період, що свідчить про порушення відповідачем цивільного, господарського законодавства України та законодавства в галузі енергетики.

При цьому, позивач вказує, що розрахунок штрафних санкцій виконано арифметично вірно, що підтверджується розрахунком ціни позову та висновком суду першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі №910/11471/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., суддів: Коротун О.М., Суліма В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі №910/11471/24. Розгляд апеляційної скарги призначено за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2025 року, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/11471/24 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи нових доказів, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи повинні подавати докази до суду разом із поданням заяв по суті або у строк, встановлений судом для їх подання. Водночас, господарський процесуальний кодекс України надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку за умов, що особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, колегією суддів встановлено, що апелянт не обґрунтував неможливість подання вказаних доказів до суду першої інстанції та не клопотав про поновлення строку для їх надання.

За таких обставин, колегія суддів залишає клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи копії платіжних інструкцій № 1697 та № 1712 - без розгляду на підставі ст.207 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" є оператором системи розподілу (ОСР) та діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, затвердженою Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 1411 від 13.11.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Відповідно до п. 2 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі - Постанова) укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

У відповідності до п. 6 Постанови до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема, сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

Пунктом 4 Постанови встановлено, що договір про надання послуг з розподілу електричної енергії вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії.

Відповідно до п. 2.1.2 ПРРЕЕ оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок.

Згідно з п. п. 2.1.3, 2.1.5 ПРРЕЕ споживачі укладають договір споживача про розподіл(передачу) електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності чинного паспорта точки розподілу. У разі надання послуги з приєднання до електричних мереж ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є оператор системи.

Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на основі типового договору, що є додатком 3 до ПРРЕЕ.

Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за ініціативою споживача або оператора системи відповідно до визначених цими Правилами випадків, як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи розподілу договору на умовах складеного оператором системи розподілу паспорта точки розподілу.

Відповідно до 2.1.7 ПРРЕЕ У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу/передачі та має подати оператору системи письмову заяву про припинення розподілу/передачі електричної енергії на його об`єкт.

Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.

ПрАТ "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ", як оператор системи розподілу, розмістив на головній сторінці свого сайту https://dtek-kem.com.ua редакцію договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії з додатками та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

На виконання вимог пункту 4 Постанови споживачу було направлено заяву-приєднання до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яку ним не підписано зі свого боку та не повернуто на адресу ПрАТ "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ". При цьому, даним споживачем продовжувалась сплата рахунків, що підтвердило приєднання до умов публічного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, з 02.12.2019 розподіл електричної енергії об`єктів по вул. Дегтярівська, 13/24 здійснюється на підставі публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, до умов якого приєднано Державне підприємство Міністерства оборони України «Центральний ремонтний завод засобів зв`язку» згідно з п. 4 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, з особовим рахунком № НОМЕР_1 контокорентний рахунок НОМЕР_2 за наступними ЕІС-кодами 62Z888, 62Z630, 62Z335, 62Z08H.

Відповідно до п. 4 додатку 4 до договору оплата послуг з розподілу електричної енергії, здійснюється споживачем у формі попередньої оплати на наступний розрахунковий період до дати початку розрахункового періоду за який здійснюється оплата, якщо інше не узгоджене сторонами.

Згідно із п. 5 додатку 4 до договору сума попередньої оплати визначається на основі заявленого споживачем на наступний розрахунковий період обсягу споживання електричної енергії, який відображається у продовженні додатка 12 до договору, з урахуванням відповідного тарифу на розподіл електричної енергії. Якщо попередня оплата розраховується для споживача, у якого відсутні заявлені на наступний розрахунковий період обсяги споживання електричної енергії, сума попередньої оплати визначається на основі фактичних значень обсягу розподіленої електричної енергії за відповідний попередній період та за відповідним тарифом на розподіл електричної енергії.

Відповідно до п. 6 додатку 4 до договору сума остаточної оплати за фактично відпущену електричну енергію в розрахунковому періоді визначається на основі фактично розподілених обсягів електричної енергії, відповідно до даних приладів комерційного обліку або Оператором системи розрахунковим шляхом, у відповідності до Кодексу комерційного обліку за поточний розрахунковий період з урахуванням діючого тарифу на розподіл електричної енергії у розрахунковому періоді.

Оплата послуг за фактичні обсяги розподіленої електричної енергії здійснюється споживачем на підставі виставлених Оператором системи розподілу платіжних документів протягом 5 робочих днів від дня їх отримання. Споживач має можливість самостійно сформувати платіжний документ у веб-сервісі "Особистий кабінет", що розміщений на офіційному сайті оператора системи розподілу за посиланням: https://dtek-kem.com.ua (далі - "Особистий кабінет"), на підставі фактичних показів засобу(ів) обліку за розрахунковий період, внесених самостійно або Оператором системи розподілу (п. 7 додатку 4 до договору).

Згідно із п. 8 додатку 4 до договору сторони дійшли згоди, що основним способом обміну інформацією та документами, які визначені п. 36 даного додатку є "Особистий кабінет". У випадку, якщо з технічних причин сторони не мають можливості здійснювати інформаційний та/або документальний обмін за допомогою "Особистого кабінету" сторони повинні:

- споживач протягом 3-х календарних днів, письмово повідомити Оператора системи розподілу про настання таких причин;

- оператор системи розподілу розмістити інформаційне повідомлення на офіційному веб-сайті.

Відповідно до п. 36 додатку 4 до договору сторони використовують веб-сервіс "Особистий кабінет" та додаткові способи/засоби технічного зв`язку, що підтримуються оператором системи розподілу, у відповідності до вимог даного додатку для:

- формування/внесення показів засобу (ів) обліку за розрахунковий період та надання оператору системи розподілу "Звіту про покази засобів обліку за розрахунковий місяць" (наведений в додатку 11 до договору, далі - звіт), що вважатиметься наданим звітом за розрахунковий період у відповідності з вимогами п. 3.3 та п.3.4 договору; - отримання рахунків на оплату послуг з розподілу електроенергії;

- отримання рахунків на оплату послуг із забезпечення перетікань реактивної електроенергії;

- отримання актів приймання - передавання послуг з розподілу;

- отримання актів приймання - передавання послуг із забезпечення перетікань реактивної електроенергії;

- отримання попереджень про припинення, обмеження електропостачання (розподілу електричної енергії), які передбачені додатком №13 до договору;

- обміну іншими документами, передбаченими умовами договору.

Відповідно до п. 38 додатку 4 до договору документи, якими сторони здійснюють обмін, надаються в електронному вигляді з використанням веб-сервісу "Особистий кабінет" або каналів зв`язку, які зазначені споживачем у формі "Згоди на передавання даних". В такому разі, сторони визнають, що електронний документ, сформований, та переданий на електронну пошту або будь який інший канал зв`язку, в тому числі "Особистий кабінет" сторін, ідентичний з документацією та реквізитами з документом на папері, є оригіналом і має однакову юридичну силу. Отже, на підставі вищевикладеного, сторони використовують веб-сервіс "Особистий кабінет" для обміну електронними документами.

На підставі отриманих показників приладів обліку за період з березня 2024 року по вересень 2024 року, позивачем було сформовано рахунки на оплату наданих послуг з розподілу електричної енергії в обсязі 351 005 кВт*г на загальну суму 323 473,58 грн.

Відповідно до п. 14 додатку 4 до договору оплата остаточного розрахунку за надання послуги з розподілу електричної енергії за поточний розрахунковий період здійснюється споживачем не пізніше 5 робочих днів після закінчення розрахункового періоду.

Отже, з урахуванням дати фактичного формування рахунків за кожний розрахунковий період та проведених коригувань, відповідач мав здійснити остаточний розрахунок не пізніше 5 робочих днів з дати їх формування позивачем у веб-сервісі «Особистий кабінет», а саме:

- за березень 2024 року - 01.04.2024;

- за квітень 2024 року - 26.04.2024;

- за травень 2024 року - 31.05.2024;

- за червень 2024 року - 27.06.2024;

- за липень 2024 року - 26.07.2024;

- за серпень 2024 року - 27.08.2024.

Так, позивач нарахував по договору 351 005 кВт*г вартістю 323473,58 грн, однак відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині повної своєчасної оплати, внаслідок чого за період з березень 2024 року по серпень 2024 року станом на 16.09.2024 утворилася заборгованість за надання послуги з розподілу електричної енергії у розмірі 130 344,67 грн, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, вищезазначена заборгованість ПрАТ "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" підтверджується рахунками, додатками до рахунків, актами надання послуг з розподілу електричної енергії, що були сформовані через веб-сервіс "Особистий кабінет" за спірний період, роздруківками з "Особистого кабінету" споживача щодо формування розрахункових документів та показів приладів обліку, довідкою про надходження коштів від споживача за спірний період, що не заперечується апелянтом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 провадження у справі №910/11471/24 за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" до Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 121 938,62 грн було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому в цій частині спірне рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі №910/11471/24 колегією суддів на предмет законності та обґрунтованості не перевіряється.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 8 406,05 грн основної заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.

Так, спірні правовідносини сторін виникли на підставі публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Відповідачем після відкриття провадження у справі було сплачено позивачу кошти в сумі 195 536,57 грн на виконання умов публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, що підтверджується копіями платіжних доручень та довідкою про надходження коштів від відповідача до позивача.

При цьому, колегією суддів враховано, що після відкриття провадження у справі кошти сплачені відповідачем 10.10.2024 та 28.10.2024 в сумі 73 597,95 грн позивачем було зараховано в погашення заборгованості в період після позовного періоду, саме з 01.09.2024 по 27.11.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України доказів оплати заборгованості у сумі 8406,05 грн до суду першої інстанції надано не було. Вказане апелянтом не заперечується.

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що станом на 23.12.2024 відповідачем було сплачено всю заборгованість за надані послуги з розподілу електричної енергії, що підтверджується платіжними інструкціями № 1697 та № 1712, оскільки відповідач не скористався своїм правом та останні не були додані до матеріалів справи. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 8 406,05 грн.

Водночас, колегія суддів зазначає, що апелянт не позбавлений права надати докази оплати заборгованості у сумі 8 406,05 грн до ВДВС при відкриті/виконанні останнім відповідного виконавчого провадження.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 2 400,22 грн та інфляційних втрат у розмірі 6 351,19 грн, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання зі оплати послуг з розподілу електричної енергії, то вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача вказаних сум 3% річних та інфляційних нарахувань, погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2400,22 грн трьох відсотків річних та 6351,19 грн інфляційних втрат.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 21 331,55 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 26 додатку 4 договору за внесення платежів, передбачених договором, з порушенням термінів, визначених додатком 4, споживачу, що використовує електричну енергію на непобутові потреби нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, за кожен день прострочення, без обмеження періоду її нарахування, до дати повної оплати, але не більше розміру встановленого чинним законодавством.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу Українинарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ст. 230 Господарського кодексу України, пеня та штраф є видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбаченою статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені позивача, погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідний розрахунок є вірним та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 21331,55 грн пені є такими, що підлягають задоволенню.

Твердження відповідача, що що при визначенні пені, 3% та інфляційної складової за боргом ні позивачем, ні судом не було взято до уваги, що заборгованість за відповідний період періодично оплачувалась, а відтак, нарахування штрафних санкцій на її повний розмір суперечить законодавству, колегія суддів не визнає переконливими доводами, оскільки, апелянт у контрозрахунку враховує суми переплат, які, як було зазначено вище, були зараховані в погашення заборгованості в період після позовного періоду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Так, доводи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до переоцінки обставин, правильно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі №910/11471/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі № 910/11471/24 слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний ремонтний завод засобів зв`язку" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі №910/11471/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі № 910/11471/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/11471/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім