ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"27" червня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2465/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г., розглянувши заяву про забезпечення позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (адреса Україна, 65048, Одеська обл., місто Одеса, вул.Велика Арнаутська, будинок 15, ) вх.№ 2-982/25 від 26.06.2025) у справі за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (адреса Україна, 65048, Одеська обл., місто Одеса, вул.Велика Арнаутська, будинок 15, )

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Дерева раю" адреса Україна, 65023, Одеська обл., місто Одеса, ІТАЛІЙСЬКИЙ БУЛЬВАР, будинок 4,

про стягнення неустойки 4 611 648грн. 46 коп.

ВСТАНОВИВ :

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дерева раю", в якій просить суд:

- Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Дерева Раю (65023, м. Одеса, Італійський бульвар, буд. 4, ) до Державного бюджету України (отримувач: ГУК в Од.обл./м.0деса/22080300, код отримувача:37607526, банк отримувача: Казначейство України(ел. адм.подат.), номер рахунку: UA0015744) заборгованість із неустойки у розмірі 4611648 (чотири мільйони шістсот одинадцять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 46 коп.

Підставою позову стали обставини невиконання умов договору оренди від 12.06.2013р. № 6 нерухомого майна, що належить до державної власності (зі змінами) укладеного між Позивачем та Відповідачем та судового наказу № 916/3810/21 від 14.12.2022 виданого на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 07.11.2022 у справі № 916/3810/21, яке набрало законної сили 05.04.2023 , в частині зобов`язання ТОВ «Дерева Раю» виселитися з орендованих нежитлових приміщень загальною площею 145 кв.м (інв. №073007, реєстр. №0112566.1.AAAИГА531), розташованих за адресою: м.Одеса, пляж «Аркадія», 3/1, що перебувають на балансі ДП «Одеський морський торговельний порт», в результаті чого Відповідачу нараховано неустойку у вигляді подвійної орендої плати у розмірі 4611648.46 грн.

Позов мотивовано наступним.

12.06.2013р. між РВ ФДМУ по Одеській області (Орендодавець) і ТОВ «Дерева раю» (Орендар) укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, згідно з яким Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення будівлі пасажирського павільйону, загальною площею 63,60 кв.м., (інв. №073007) (реєстровий номер майна 01125666.1.АААИГА531), за адресою: м. Одеса, пляж «Аркадія», 3/1 та обліковується на балансі ДП «Одеський морський торговельний порт» (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про належну оцінку, що була проведена ТОВ «Одеська регіональна експертна компанія» станом на 31.03.2013 та становить 346 974 грн.

Відповідно до умов п.1.2. договору майно перелається в оренду з метою: розміщення побутових приміщень (інше використання нерухомого майна).

Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, вказаний у договорі але не раніше дати підписання Сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна (п.2.1. договору).

30.10.2018р. між Орендодавцем і Орендарем укладено договір про внесення зміни до договору оренди від 12.06.2013р. нерухомого майна, що належить до державної власності про внесення наступних змін:

У п.1.1. договору шляхом зміни Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення будівлі пасажирського павільйону, загальною площею 145 кв.м., (інв. №073007) (реєстровий номер майна 01125666.1.АААИГА531), за адресою: м. Одеса, пляж «Аркадія», 3/1 та обліковується на балансі ДП «Одеський морський торговельний порт» (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про належну оцінку, що була проведена ТОВ «Експертне Агентство «УКРКОНСАЛТ» станом на 30.04.2018 і становить 2 426 039 грн.

У п.3.1. договору шляхом зміни орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 №786 (зі змінами та доповненнями) і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2018: 30 325, 49 грн.

У розділ 5 договору шляхом доповнення п.5.18. сплатити протягом місяця, до Державного бюджету та Балансоутримувачу (у співвідношенні, визначеному у п. 3.5. цього Договору), орендну плату у сумі 1 054 044, 93 грн., донараховані з 12.06.2013 за додаткові 81, 40 кв.м. площі (згідно з розрахунку).

У п.п.10.1. договору шляхом доповнення продовжити термін дії цього договору до 12.06.2019р. включно.

У абз.2 розділу 12 «Додатки» - До цього договору додаються: Розрахунок орендної плати від 30.10.2018р. Розрахунок орендної плати від 12.06.2013р. вважати таким що втратив чинність; Акт приймання - передавання від 12.06.2013р.; Акт приймання - передавання від 30.10.2018р..

У п.7 договору про внесення змін встановлено, що ці зміни діють з моменту їх підписання та є невід`ємною та складовою частиною Договору оренди нерухомого майна, що належить до Державної власності від 12.06.2013 та відповідно до ст.631 ЦКУ поширюється на правовідносини Сторін, які виникли з 12.06.2013.

Додатком до договору про внесення змін є Розрахунок плати за оренду державного нерухомого майна до Договору оренди від 12.06.2013 та та Акт приймання передавання, який підписаний 30.10.2018р. Орендодавцем, Орендарем та Балансоутримувачем, згідно з яким Орендодавець передає, а відповідач приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення будівлі пасажирського павільйону, загальною площею 81,40 кв.м., розташованого за адресою м. Одеса, пляж «Аркадія», 3/1.

22.07.2019 між Орендодавцем та Орендарем укладено договір про внесення змін до договору оренди від 12.06.2013р. нерухомого майна, що належить до державної власності, яким внесені зміни та Пп.10.1. доповнено реченням такого змісту продовжити термін дії цього договору до 12.06.2020р. включно

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.11.2022р., у справі № 916/3810/21 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дерева Раю» (65023, м.Одеса, Італійський бульвар, буд. 4, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська 15, ) до Державного бюджету України заборгованість по орендній платі у розмірі 94 850 (дев`яносто чотири тисячі вісімсот п`ятдесят) грн. 75 коп. та пеню у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 52 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дерева Раю» (65023, м.Одеса,Італійський бульвар, буд. 4, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська 15, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 724 (три тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 30 коп.

Закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дерева Раю» заборгованості по орендній платі у розмірі 128 000 грн.

У задоволенні вимог про стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 120 144, 41 грн. та пені у розмірі 15 932, 50 грн. відмовлено.

Відмовлено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дерева Раю» про розірвання Договору оренди № 69 нерухомого майна, що належить до державної власності від 12.06.2013 укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дерева Раю».

Виселено Товариство з обмеженою відповідальністю «Дерева Раю» (65023, м. Одеса, Італійський бульвар, буд. 4, ) із займаного орендованого державного нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення будинку пасажирського павільйону, загальною площею 145,00 кв. м, (інв, №073007) (реєстровий номер майна 0112566.1.АААИГА531), розташованого за адресою: м.Одеса, пляж „Аркадія, 3/1, яке знаходиться на балансі ДП «Одеський морський торговельний порт» з метою розміщення побутових приміщень (інше використання нерухомого майна).

Постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дерева Раю» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 07.11.2022 у справі № 916/3810/21 без змін.

Судом було задоволено позовні вимоги про виселення ТОВ "ДЕРЕВА РАЮ" з огляду на встановлення судом факту припинення договору оренди з 01.06.2021 року. Дане рішення набрало законної сили 05.04.2023 після прийняття Постанови Південно Західним апеляційним господарським судом, яким рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

На виконання рішення Господарським судом Одеської області було видано наказ № 916/3810/21 від 14.12.2022 про виселення ТОВ «Дерева Раю» із займаного орендованого державного нерухомого майна, а саме нежитлові приміщення будинку пасажирського павільйону, загальною площею 145,00 кв. м, (інв, №073007) (реєстровий номер майна 0112566.1.АААИГА531), розташованого за адресою: м.Одеса, пляж «Аркадія», 3/1, яке знаходиться на балансі ДП «Одеський морський торговельний порт» з метою розміщення побутових приміщень (інше використання нерухомого майна).

Після чого, 05.07.2023 було відкрито виконавче провадження ВП 72161310 щодо виселення ТОВ "Дерева раю".

Проте, рішення суду до цього часу не виконано, державне майно не повернуто, а Відповідача не веселено із орендованого майна. ТОВ "Дерева раю" не виконує своє зобов`язання та фактично протиправно продовжує коритсуватись державним майном не здійснюючи при цьому орендних платежів до державного бюджету та балансоутримувачу.

Згідно статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна.

З метою захисту свої прав як Орендодавця державного майна, Регіональне відділення звернулось до суду і позовною заявою про стягнення з Відповідача неустойки у вигляді подвійної орендної плати розмірі 4611648.46 грн.

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини третя статті 13 ГПК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова ВС від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22).

За позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 щодо того, що інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Предметом позову Регіонального відділення ФДМУ є, зокрема, вимога майнового характеру про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дерева раю" грошових коштів у сумі 4611648.46 грн, а отже виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач, до якого заявлені вимоги майнового характеру, необхідну суму грошових коштів для виконання рішення у разі задоволення позову, тобто, за висновком суду, застосування заходу забезпечення позову, обраного прокурором, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

На переконання Регіонального відділення, такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дерева раю" в межах суми 4611648.46 грн забезпечить реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову, а тому є адекватним.

Відповідно до правових висновків, викладених в Постанові ОП КГС ВС від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 стосовно того, що за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення суми спору доцільно було накласти арешт на майно відповідача саме в межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

В зазначеній справі Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги, виклала резолютивну частину такими чином, що заходи забезпечення позову були вжиті шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належить відповідачу, які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить відповідачу, у межах суми позову.

Наявність доказів відсутності у відповідача нерухомого майна на праві власності не змінює вказаний висновок, оскільки питання визначення майна належить до повноважень виконавця при виконанні ухвали про забезпечення позову.

Приймаючи до уваги, що вказані заходи до забезпечення позову застосовується виключно до закінчення розгляду справи, з урахуванням обмежених строків судового розгляду, вважаємо, що вжиття саме такого заходу забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним позовним вимогам та жодним чином не призведе до порушення прав та законних інтересів відповідача, натомість забезпечить збереження балансу інтересів сторін, що узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Крім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 також звернуто увагу на те, що у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до істотного ускладнення виконання рішення суду, а відтак - до порушення права РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях на доступ до правосуддя в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного господарського спору (Постанова КГС ВС від 10.03.2021 у справі № 912/1711/20).

Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника). ( Постанова КГС ВС від 21.12.2021 у справі № 910/10598/21)

Суд врахову, що забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення, тобто, це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 136 ГПК господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 915/1912/19).

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2021 у справі № 344/14718/20).

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 137 ГПК позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У постанові Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20 міститься висновок, що за змістом пункту 1 частини першої статті 137 ГПК, під час розгляду заяви про накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, а тому може застосовуватися в справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (такого висновку дотримується Верховний Суд у постановах: від 15.09.2019 у справі № 915/870/18, від 05.09.2019 у справі № 911/527/19, від 16.10.2019 у справі № 911/1530/19, 21.08.2020 у справі № 904/2357/20, від 25.09.2020 у справі № 925/77/20, від 20.09.2022 у справі № 916/307/22, від 03.03.2023 у справі № 907/269/22).

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 Господарського процесуального кодексу України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

Крім того, подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.".

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у частині другій статті 136 ГПК.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).

Аналогічні висновки наводяться у постановах Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №910/10598/21, від 28.08.2023 у справі №906/304/23 та інших.

Отже, виконання судового рішення в цій справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.

У цьому контексті варто зауважити, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

За наведених умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, і на нього послалися суди першої та апеляційної інстанцій у цій справі.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 06.12.2023 у справі №917/805/23, від 11.10.2023 у справі № 916/409/21, від 15.09.2023 у справі № 916/2359/23, від 08.08.2023 у справі № 922/1344/23, від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22, від 22.04.2024 у справі № 922/3929/23, що свідчить про усталеність судової практики з цього питання.

У справі № 905/448/22 об`єднана палата, фактично, уточнила попередній висновок про застосування положень процесуального законодавства щодо вжиття заходів забезпечення позову, виснувавши, що доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо), про які йде мова у постановах Верховного Суду, наведених скаржником у касаційній скарзі, може бути однією з підстав для застосування заходів забезпечення позову, однак не є обов`язковою підставою для їх застосування; по-друге, викладення наведених висновків саме у постанові об`єднаної палати свідчить про те, що зазначені висновки мають пріоритет у застосування перед висновками Верховного Суду у складі колегії суддів, а тому до вирішення аналогічних спорів мають застосовуватися саме висновки об`єднаної палати. ( Постанова Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 липня 2024 року у cправі № 916/143/24)

Позивач зазначає про відсутність необхідності вирішення питання щодо зустрічного забезпечення станом на день вжиття заходів до забезпечення позову.

При цьому процесуальним законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (частина перша статті 141 ГПК України): відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову. Аналогічна позиція викладена у Постанові КГС ВС від 19.02.2019 у справі № 911/1695/18.

На виконання п.6 ч.1 ст.139 ГПК України застосування заходів зустрічного забезпечення не вбачається.

Так, відповідно до положень ст.141 ГПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів.

Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Однак, враховуючи положення ст. 139, 141 ГПК України, визначений спосіб забезпечення, а саме: накладання арешту на грошові кошти та нерухоме майно ТОВ "Дерева Раю", які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках відповідача, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, зважаючи на предмет позову та обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги , вважаємо, що обраний спосіб забезпечення позову не зумовить покладення на Відповідача додаткових майнових обов`язків чи обмежень, відтак застосування зустрічного забезпечення не співвідноситься із заходами забезпечення позову та не є доцільним у даному випадку

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального та ефективного захисту прав позивача, у разі задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.136-137, 140, 144, 234,235 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про забезпечення позову (вхідний № 2-982/25 від 26.06.2025р.),- задовольнити повністю.

2. Накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю Дерева Раю (65023, м. Одеса, Італійський бульвар, буд.4, ) , які знаходяться на всіх рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю Дерева Раю (65023, м.Одеса, Італійський бульвар, буд. 4, ) в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, в межах суми позову в розмірі 4611648 (Чотири мільйони шістсот одинадцять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 46 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Дерева Раю (65023, м. Одеса, Італійський бульвар, буд. 4, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська 15, , Банк: ДКСУ м.Київ, р/р UA0163735, МФО 820172) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1514.00 грн.

Стягувач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська 15, , Банк: ДКСУ м.Київ, р/р UA0163735, МФО 820172)

Боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю Дерева Раю (65023, м. Одеса, Італійський бульвар, буд.4, )

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 27.06.2025р., підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження відповідно до ч. 1 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала про забезпечення позову може бути пред`явлена до виконання в порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" протягом 3 (трьох) років з наступного дня після набрання ухвалою законної сили.

Суддя Пінтеліна Тетяна Георгіївна