ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року Справа № 925/450/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом Черкаської обласної організації Товариства сприяння оборони

України, м. Черкаси

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській

області, м. Черкаси

про стягнення 50 349 грн. 00 коп.,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулась з позовом Черкаська обласна організація Товариства сприяння оборони України до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення з відповідача збитків у вигляді неодержаного доходу в розмірі 50 349 грн. 00 коп. за користування приміщенням по вул. Хрещатик, 195, м. Черкаси за період з 01 січня 2025 року по 31 березня 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 30 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлені законом строки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

14 травня 2025 року від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач позовні вимоги визнав повністю.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 28 грудня 2004 року між Черкаською обласною організацією Товариства сприяння обороні України (орендодавець) та управлінням Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси (орендар) було укладено договір оренди нежилого приміщення за №44.

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору, орендодавець зобов`язався передати в строкове платне користування нежитлове приміщення, а саме: кімнати №№509, 603-605, 609-612, 701 б, 803, 805-808, 810 корисною площею 706,6 кв.м. та загальною площею 1 095,2 кв.м.

Пунктом 5.1. договору сторонами було узгоджено, що договір діє з 01 січня 2005 року по 30 червня 2005 року.

За місяць до закінчення терміну дії договору сторони при необхідності вирішують питання про пролонгацію цього договору (п. 5.1.1. договору).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03 березня 2006 року зі справи №03/554 позов задоволено частково та стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси 49 507 грн. 60 коп. боргу та 2 298 грн. 18 коп. пені, а також зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси звільнити нежилі приміщення №№ 509, 603, 604, 605, 609, 610, 611, 612, 701 б, 805, 807, 806, 808, 810, корисна площа яких становить 706,6 м/кв., загальна площа 1 095,2 м/кв., які знаходяться за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 195.

Під час розгляду даної справи суд встановив факт розірвання договору оренди між сторонами на підставі ч.2 ст.782 ЦК України (а.с.15).

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 28 квітня 2006 року рішення Господарського суду Черкаської області від 03 березня 2006 року зі справи №03/554 залишено без змін.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26 березня 2019 року у справі № 910/13862/15).

Згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 Совтрансавто-Холдінг проти України, а також рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 Брумареску проти Румунії вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Судом враховано, що управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси припинило свою діяльність в результаті реорганізації шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області згідно постанови Кабінету міністрів України від 08 листопада 2017 року за №821.

Відповідач не звільнив орендовані ним приміщення та продовжує користуватися вищевказаним майном.

Отже, з урахуванням вищенаведених обставин, слід дійти висновку, що відповідач після набрання рішенням Господарського суду Черкаської області від 03 березня 2006 року зі справи №03/554 законної сили здійснює фактичне користування нежитловими приміщеннями за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 195, без відповідних правовстановлюючих документів та без здійснення оплати за таке фактичне користування.

Позивач зазначає, що орендна плата за користування приміщеннями, що знаходяться за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 195, для обчислення розміру не отриманих доходів з 01 січня 2025 року складає 130 грн. за 1 кв.м (в тому числі ПДВ).

Загальна корисна площа приміщень, які незаконно займає відповідач, становить 129,1 кв.м. (665,8 - 17,2 53,8 -54,2 - 91 - 320,5 кв.м.).

У зв`язку з чим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача грошових коштів, внаслідок незаконного користування відповідачем приміщеннями за період з 01 січня по 31 березня 2025 року у розмірі 50 349 грн., виходячи з наступного розрахунку: 129,1 кв.м. х 130 грн. х 3 міс. = 50 349 грн.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму.

Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна.

Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Проте, стягнення з відповідача спеціальної неустойки передбаченої ч.2 ст.785 ЦК України не є предметом розгляду по даній справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Судом встановлено, що строк дії договору оренди закінчився.

Відтак суд вважає, що відносини з фактичного користування нежитловим приміщенням без укладеного відповідного договору та недоотримання його власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач нежитловим приміщенням, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цього приміщення зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування ним, зобов`язаний повернути ці кошти власнику нежитлового приміщення на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України під час розгляду справи не було спростовано доводи позивача.

Як зазначалося вище, відповідач позов визнав повністю.

Згідно ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає.

Отже, з відповідача підлягає стягненню 50 349 грн. 00 коп. безпідставно збережених коштів.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір.

В зв`язку з тим, що відповідачем було визнано позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Водночас, ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір встановлено, що судовий збір повертається лише за клопотанням особи.

Отже, повернення судового збору без відповідного клопотання не допускається.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, ідентифікаційний код 21366538 на користь Черкаської обласної організації Товариства сприяння обороні України, вул. Хрещатик, 195, м. Черкаси, ідентифікаційний код 02730530 50 349 грн. 00 коп. безпідставно збережених коштів та 1 514 грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 26 червня 2025 року.

Суддя А.В.Васянович