ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2025м. ДніпроСправа № 904/2512/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

За позовом Державного підприємства "Інфотех" (м. Київ)

до Державної лікарні Міністерства внутрішніх справ України в місті Кривий Ріг (Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг)

про стягнення заборгованості

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Інфотех" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державної лікарні Міністерства внутрішніх справ України в місті Кривий Ріг про стягнення заборгованості в загальному розмірі 43018,87грн, з якої: 42916,58грн основного боргу за спожиту електричну енергію, 102,29грн трьох відсотків річних. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу №28 від 16.02.2024 в частині своєчасної та повної оплати за поставлену електричну енергію за лютий 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Зобов`язано відповідача надати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

26.05.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у позові в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що надані позивачем акт купівлі-продажу електричної енергії та рахунки є неналежними доказами передачі товару відповідачу, а тому виконання позивачем своїх зобов`язань на суму 42916,58грн є недоведеними. Разом з тим наголошує, що матеріалами справи не підтверджено факт невиконання відповідачем прийнятого на себе зобов`язання. Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

02.06.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити вимоги у повному обсязі.

В своїх поясненнях на заперечення відповідача зазначає, що доводи, викладені відповідачем у відзиві стосовно відсутності договірних зобов`язань між сторонами, спростовуються наявністю підписаної заяви-приєднання до договору, що збігається з датою договору, і цим самим засвідчує вільне волевиявлення відповідача на приєднання до умов договору в повному обсязі. Невід`ємною частиною заяви-приєднання є додаток з переліком об`єктів споживача, в якому чітко визначено точки комерційного обліку: EIC: 62Z633 та EIC: 62Z477. По обом кодам зазначена одна адреса: 50036, м. Кривий Ріг, вул. Одеська, буд. 60-Б, яка є зареєстрованим місцезнаходженням відповідача. Цей документ також підписано відповідачем. Таким чином, включення відповідних EIC-кодів до додатку, що підписаний безпосередньо відповідачем, підтверджує повну обізнаність сторони про об`єкти, за якими здійснюватиметься постачання електроенергії, а також про обов`язок здійснювати оплату за фактично спожиті обсяги. Крім того, акти купівлі-продажу та рахунки містять підтверджені обсяги спожитої енергії, а споживач не скористався правом заперечення щодо їх змісту протягом передбаченого строку. Також зазначає, що стягнення трьох відсотків річних не є штрафною санкцією або неустойкою, а становлять самостійну форму майнової відповідальності боржника. Вони спрямовані на компенсацію кредитору втрат від знецінення грошових коштів та несвоєчасного отримання належного платежу. Тобто, три відсотки річних це не каральний механізм, а спосіб захисту майнового права.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, а також обізнаність сторін про судовий розгляд справи, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Таким чином, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-

УСТАНОВИВ:

16.02.2024 між Державним підприємством "Інфотех" (далі постачальник, позивач) та Державною лікарнею Міністерства внутрішніх справ України в місті Кривий Ріг (далі споживач, відповідач) укладено договір постачання електричної енергії споживачу №28 (далі договір).

Цей договір є договором, що встановлює порядок та умови постачання електричної енергії, як товарної продукції, споживачу постачальником та укладається сторонами, з урахуванням положень Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 (надалі ПРРЕЕ) та постанови КМУ №1178 від 12.10.2022 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (пункт 1.1 договору).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що за цим договором постачальник продає електричну енергію з розподілом (код товару згідно Національного класифікатора ДК 021:2015: 09310000-5 - Електрична енергія) (далі товар) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до пункту 2.3 договору очікуваний обсяг та строк постачання товару визначається у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору (далі комерційна пропозиція). Очікуваний обсягу постачання товару відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії в оператора системи. Обсяги закупівлі товару можуть бути змінені відповідно до умов договору та ПРРЕЕ.

Згідно з пунктом 2.4 договору місце постачання товару визначається відповідно до додатку 1 до договору.

Ціна договору становить 387960,00грн, в тому числі ПДВ 64660,00грн (пункт 5.1 договору).

Приписами пункту 5.11 договору встановлено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок постачальника зі спеціальним режимом використання (далі - спецрахунок). Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни (пункт 5.12 договору).

Згідно умов пункту 5.13 договору, оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за купований товар відповідно до умов цього договору. Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена протягом 5 робочих днів з моменту його отримання споживачем.

Договір діє з дати його укладання до скасування воєнного стану в Україні, оголошеного та продовженого відповідними Указами Президента України та затвердженими Верховною Радою України, але не пізніше ніж по 31.12.2024, а у частині оплати - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань за цим договором (пункт 15.1 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.

Так, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір постачання електричної енергії споживачу №28 від 16.02.2024 був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Сторонами відповідно до умов договору укладено додаток №1 (заява-приєднання) до договору (а.с. 24, 25 том 1). Згідно з додатком до заяви-приєднання до договору, споживач надав постачальнику перелік об`єктів споживання ЕІС-код точки комерційного обліку: 62Z633 та 62Z477.

Додаток №2 (комерційна пропозиція) до договору (а.с. 26 зворотній аркуш 27 том 1), яким погоджено, зокрема, такі умови:

Строк постачання товару з дати підписання договору по 31.12.2024 (включно) (у редакції додаткової угоди №10 від 20.12.2024). Ціна (тариф) у грн: 7,72256грн 1 кВт/год з ПДВ, включає в себе тариф на послуги з постачання та не включає послуги з розподілу (у редакції додаткової угоди №9 від 10.12.2024). Спосіб оплати: безготівкова форма оплата на рахунок постачальника із спеціальним режимом використання.

Додатки №№ 1, 2 підписані сторонами та скріплені печатками без зауважень та заперечень до них.

Також, між сторонами укладались додаткові угоди №№1-9 (а.с. 28-36 том 1), якими вносились зміни до договору, а саме в положення Комерційної пропозиції в частині тарифу на послуги з постачання електричної енергії. Додатковою угодою №10 (а.с. 37 том 1) сторони внесли зміни в пункт 15.1 договору та виклали його в наступній редакції:

« 15.1. Договір діє з дати його укладання до скасування воєнного стану в Україні, оголошеного та продовженого відповідними Указами Президента України та затвердженими Верховною Радою України, але не пізніше ніж по 31.03.2025, а у частині оплати до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань за цим договором».

Як зазначає позивач, на виконання умов договору за лютий 2025 року постачальником поставлено споживачу, а споживачем отримано та використано електричну енергію в загальному розмірі 5526,00кВт*год на загальну на суму ?47060,56?грн.

На підтвердження чого, позивач надав докази направлення відповідачу та отримання останнім актів, а саме:

- акт купівлі продажу електричної енергії №24-Е-0027-2-2025 за лютий 2025 року на суму 4143,98грн (486,597кВт*год);

- акт купівлі продажу електричної енергії №24-Е-0027-2/1-2025 за лютий 2025 року на суму 42916,58грн (5039,403 кВт*год) (а.с. 13, 14, 41-43 том 1).

Відповіді або заперечення на вищезазначені акти відповідачем до матеріалів справи не надано.

Обсяги споживання відповідачем електричної енергії також підтверджуються листом Оператора системи розподілу АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» №19786/1001 від 29.04.2025 (а.с. 16 том 1).

Позивач виставив позивачу рахунки на оплату:

- рахунок на оплату №2-2025 за лютий 2025 року на суму 4143,98грн (486,597кВт*год);

- рахунок на оплату №2/1-2025 за лютий 2025 року на суму 42916,58грн (5039,403 кВт*год) (а.с. 45, 46 том 1).

Відповідач здійснив часткову оплату, що підтверджується платіжною інструкцією №17/04/2025№176_00000/102795a0-e3cf-405c7ecd64d930 від 18.04.2025 на суму 4143,98грн (а.с. 44 том 1).

Як зазначає позивач, відповідач не розрахувався за фактичний обсяг поставленої (використаної) електричної енергії у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у сумі 42196,58грн.

Зазначене і стало причиною виникнення спору.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту електричну енергію, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору постачання електричної енергії споживачу, строк його дії, строк оплати, докази оплати, наявність/відсутність заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів (пункт 3 частини першої статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (пункт 1 частини третьої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягів та вартості електричної енергії.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу споживання електричної енергії за зазначених в актах об`ємах відповідачем також не заявлено.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано положення договору в частині виконання його зобов`язань.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Враховуючи визначений контрагентами у пункті 5.13 договору та розділу "строк надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати" додатка №2 порядок розрахунків за електричну енергію та приймаючи до уваги її споживання відповідачем, суд зазначає, що строк оплати є таким, що настав:

- 14.04.2025 за актом купівлі продажу електричної енергії №24-Е-0027-2-2025 за лютий 2025 року на суму 4143,98грн (486,597кВт*год), прострочення з 15.04.2025;

- 14.04.2025 за актом купівлі продажу електричної енергії №24-Е-0027-2/1-2025 за лютий 2025 року на суму 42916,58грн (5039,403 кВт*год), прострочення з 15.04.2025.

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 42196,58грн відповідачем згідно з положеннями статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Окрім вимоги про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних 102,29грн за загальний період з 18.04.2025 по 16.05.2024 (а.с. зворотній аркуш 4 том 1).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку трьох відсотків річних судом порушень не встановлено.

За таких обставин законними й обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 43018,87грн, з якої: 42916,58грн основного боргу за спожиту електричну енергію, 102,29грн трьох відсотків річних.

Судом були досліджені всі документи, які надані позивачем та надана їм правова оцінка.

Стосовно інших доводів сторін суд зазначає наступне.

Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Таким чином, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 42196,58грн основного боргу та 102,29грн трьох відсотків річних.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи позивача і відповідача та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень позивача і відповідача судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (стаття 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028,00грн.

Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті (в тому числі позовної заяви), в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

При зверненні з позовом до суду через систему "Електронний суд", позивач сплатив судовий збір в розмірі 3028,00грн згідно з платіжною інструкцією №1110 від 15.05.2025, замість 2422,40грн. Таким чином, при зверненні з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 605,60грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідне клопотання позивачем до суду подано не було. Тому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що надмірно сплачений судовий збір в розмірі 605,60грн підлягає поверненню з державного бюджету України, для чого позивачу необхідно звернутися до суду з відповідним клопотанням.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача і стягненню на користь позивача підлягають 2422,40грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства "Інфотех" до Державної лікарні Міністерства внутрішніх справ України в місті Кривий Ріг про стягнення заборгованості в загальному розмірі 43018,87грн, з якої: 42916,58грн - основного боргу за спожиту електричну енергію, 102,29грн - трьох відсотків річних задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державної лікарні Міністерства внутрішніх справ України в місті Кривий Ріг (50036, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Одеська, буд. 60-Б, ідентифікаційний код 08735876) на користь Державного підприємства "Інфотех" (04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 15 Б, ідентифікаційний код 34239034) 42916,58грн - основного боргу, 102,29грн - трьох відсотків річних та 2422,40грн - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 27.06.2025.

Суддя В.О. Татарчук