ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.06.2025 р. Справа № 914/1743/25

За позовом: Львівської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Унідев»

про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою

Представники учасників справи не викликались

Встановив:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Унідев» про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 09.06.2025 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків шляхом подання до суду доказів правосуб`єктності відповідача, що є нерезидентом; доказів в підтвердження підсудності даної справи Господарському суду Львівської області, а також доказів надсилання відповідачу копії позовної заяви та копії доданих до неї документів.

23.06.2025 через систему «Електронний суд» Львівською міською радою подано заяву про усунення недоліків.

Дослідивши надані позивачем документи, суд зазначає, що останнім не усунуто всіх недоліків, які зумовили залишення позовної заяви без руху з огляду на наступне.

Як зазначено в ухвалі суду від 09.06.2025, юридичним особам, що є нерезидентами, для підтвердження статусу юридичної особи, що створена та діє за відповідним іноземним законом, а також, підтвердження вказаних у позовній заяві найменування та адреси місцезнаходження, необхідно подати документ, що є доказом правосуб`єктності за відповідним іноземним законом (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо). Таким документом, зокрема, може бути витяг з Національного судового реєстру Польщі- КRS, оформленим відповідно до ЗУ «Про міжнародне приватне право» з належним перекладом та засвідченням.

Однак, позивачем не надано доказів правосуб`єктності відповідача за відповідним іноземним законом (сертифікату реєстрації, витягу з торгового реєстру тощо) станом на момент звернення з позовом до суду.

Документи на які посилається Львівська міська рада (договір купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна від 29.12.2023, за яким ТзОВ «Унідев» набуло право власності на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на території України; заява про державну реєстрацію прав (права власності, права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань, спеціального майнового права, права інвестора) від 29.12.2023 не є належними доказами правосуб`єктності відповідача за відповідним іноземним законом в розумінні ЗУ «Про міжнародне приватне право», а свідчать лише про участь відповідача в майновому правочині на території України та не підтверджують, що ТзОВ «Унідев» є юридичною особою, створеною згідно з правом Польщі та має цивільну правоздатність до особистого закону.

Відповідно до ст. 26 вказаного Закону, цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначається особистим законом юридичної особи. При цьому, ст. 25 ЗУ «Про міжнародне приватне право» встановлює, що особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи (тобто право держави, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави).

Щодо виконання позивачем обов`язку надсилання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, суд зазначає наступне.

Дотримання процесуального механізму належного повідомлення учасників справи є необхідною і важливою умовою для забезпечення та реалізації завдань та принципів правосуддя, у зв`язку з чим процесуальний обов`язок позивача щодо направлення копії позовної заяви, з додатками відповідачу є невід`ємною частиною процесуального механізму.

Відповідно до ст. 93 ЦК України, місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Слід враховувати, що норми чинного законодавства оперують поняттями "місцезнаходження юридичної особи" і не містять визначень щодо "фактичної" чи "юридичної" адреси юридичної особи.

Верховний Суд в ухвалі від 30.08.2024 у справі №?908/3731/23 зазначив, що відповідним та належним способом повідомлення відповідача є направлення йому копій позовної заяви рекомендованим листом із описом вкладення саме на юридичну адресу, визначену відповідно до законодавства, за яким створена юридична особа. Надсилання документів на інші (фактичні, поштові або індивідуально обрані) адреси без належного підтвердження їх статусу не може вважатися виконанням вимог процесуального закону.

З метою виконання позивачем обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України відповідачу-нерезиденту (юридичній особі), позивачу потрібно дотриматись як норм ГПК України, так і вимог міжнародного приватного права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 172 ГПК України, до позовної заяви мають бути додані докази надсилання відповідачу копій позовної заяви та доданих до неї документів на адресу місцезнаходження, яка у випадку юридичної особи-нерезидента, визначається відповідно до права країни її реєстрації, як це передбачено ЗУ «Про міжнародне приватне право».

Позивач не надав доказів направлення копії позовної заяви з доданими документами саме за юридичною адресою відповідача, визначеною відповідно до законодавства країни його створення, а отже, не виконав вимогу п.1 ч.1 ст.164 ГПК України та ч.1 ст.172 ГПК України.

Суд зазначає, що позивач неправильно витлумачив вимоги матеріального та процесуального законодавства і, як наслідок, не довів факту належного направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що позивач належним чином виконав процесуальний обов`язок, встановлений п.1 ч.1 ст.164 та ч.1 ст.172 ГПК України.

Частиною 4 ст.13 ГПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі Осман проти Сполученого королівства та від 19.06.2001 року у справі Креуз проти Польщі Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання заяв та скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 року у справі "Мушта проти України").

У відповідності до ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Відтак, закон встановлює імперативне правило, яке не допускає можливості відкриття провадження у справі у випадку неусунення недоліків, які містяться в ухвалі про залишення позову без руху.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 25.12.97р. №9-3П, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовної заяви та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 174, 234, 235 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Унідев» про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою і додані до неї документи повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.