ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/12416/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:

позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі 365» - Гриценка Б.М., адвоката (ордер від 16.06.2025),

відповідача - Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - Драчової М.С., адвоката (дов. від 20.11.2024),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 (суддя Курдельчук І.Д.),

додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 та (суддя Курдельчук І.Д.)

постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 (головуючий суддя: Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Сітайло Л.Г.)

у справі № 910/12416/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі 365» (далі - ТОВ «Енерджі 365», позивач)

до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ПрАТ «НЕК «Укренерго», відповідач, скаржник)

про стягнення заборгованості.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ «Енерджі 365» звернулося до суду з позовом до ПрАТ «НЕК «Укренерго» (з урахуванням заяви від 12.11.2024 про зменшення позовних вимог) про стягнення 35 503 497,63 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 12.04.2019 № 0181-01024 (надалі - Договір) за розрахункові періоди червень 2024 року - липень 2024 року.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі № 910/12416/24 позов задоволено повністю.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що відповідно до умов Договору та положення постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор) «Про затвердження Правил ринку» від 14.03.2018 № 307 (далі - Правила ринку), відповідач як учасник балансуючої групи зобов'язаний здійснювати розрахунок обсягу та вартості небалансу електричної енергії, формувати та виставляти рахунки у системі MMS, а також здійснювати оплату визначеної суми. Наявність обставин, пов'язаних із не проведенням оплати за рахунками, сформованими для врегулювання небалансів за спірний період, та відсутність коштів на рахунках зі спеціальним режимом використання, не звільняють відповідача від обов'язку оплатити вартість небалансу, сформовану у порядку, передбаченому нормативним регулюванням.

Згідно з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 у цій справі судом задоволено заяву ТОВ «Енерджі 365» повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача 355 000 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 зі справи апеляційну скаргу ПрАТ «НЕК «Укренерго» задоволено частково. Рішення суду першої інстанції, яке ухвалено по суті спору залишено без змін. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 скасоване у частині стягнення з відповідача на користь позивача 255 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині додаткове рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду, ухваленого по суті позовних вимог та погоджуючись з його мотивами, суд апеляційної інстанції зазначив про неспроможність доводів відповідача стосовно внесення змін у Правила ринку щодо порядку розрахунків між стороною, відповідальною за баланс (позивачем) та оператором системи передачі (відповідачем), оскільки такі зміни були внесені стосовно відкриття рахунку ескроу. Водночас порядок розрахунку відповідача перед позивачем по купівлі електричної енергії для врегулювання небалансів не змінився (пункт 7.4.4. Правил ринку). При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що відсутність коштів на спеціальному рахунку відповідача не звільняє такого від обов'язку виконання умов Договору та враховуючи вимоги Правил ринку по проведенню розрахунків.

Скасовуючи додаткове рішення місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача 255 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції, зазначивши про обґрунтованість заявлених до стягнення витрат у заявленій сумі, не врахував обставин щодо: обсягу необхідності наданих адвокатами послуг, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, кількості судових засідань; наявності обґрунтованих заперечень відповідача проти стягнення з нього заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції; принципи співмірності та розумності судових витрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПрАТ «НЕК «Укренерго», з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить Суд:

- скасувати рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду, про задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі;

- скасувати додаткове рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду в частині, якою задоволено заяву позивача про розподіл судових витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат на правову допомогу в повному обсязі.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Щодо оскарження постанови апеляційного господарського суду, якою залишено без змін рішення місцевого господарського суду, в обґрунтування підстав касаційної скарги відповідач посилається на пункт 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи про необхідність відступлення від висновків, сформованих об'єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21, а також у постановах Верховного Суду: від 08.06.2022 у справі № 910/6636/21, від 02.03.2023 у справі № 910/18611/21, від 09.03.2023 у справі № 910/18613/21. Так, на думку скаржника, умовами Договору про врегулювання небалансів електричної енергії не визначений обов'язок розрахунку власними коштами оператором системи передачі незалежно від достатності коштів на рахунку зі спеціальним режимом використання та за приписами статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлені виключні підстави, коли оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок зі спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка - у разі системних обмежень, обставини які не встановлені судами у цих судових рішеннях.

Крім того, скаржник вказує на відсутність висновків Верховного Суду стосовно застосування глави 7.3. розділу VII Правил ринку (зі змінами і доповненнями у редакції постанови НКРЕКП від 26.06.2024 № 1211) в контексті визначення обов'язку адміністратора розрахунків здійснювати оплату за врегулювання небалансів електричної енергії на підставі сформованих місячних звітів після надсилання повідомлення про формування місячного звіту стороні відповідальній за баланс.

Щодо оскарження постанови апеляційного господарського суду, якою частково скасовано додаткове рішення місцевого господарського суду про розподіл судових витрат на правову допомогу, в обґрунтування підстави касаційної скарги відповідач посилається пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанції висновків щодо застосування норми статті 126 ГПК України, викладених у постановах Верховного Суду: від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц; від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц; від 11.06.2020 у справі № 821/227/174; від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

Доводи інших учасників справи, заяви/клопотання

Позивач у відзиві на касаційну скаргу просив Суд закрити касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача на спірні судові акти у справі, зважаючи на їх законність та обґрунтованість та не підтвердження наведених скаржником підстав касаційного оскарження після відкриття касаційного провадження.

У відзиві на касаційну скаргу викладена заява про стягнення витрат на правову допомогу, понесених позивачем у сумі 150 000 грн, підтвердження понесення яких буде надано до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду.

ТОВ «Енерджі 365» звернулося 19.06.2025 до Верховного Суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи доказів понесених втрат на правову допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача за надання професійної правничої допомоги у сумі 150 000 грн (до якого долучені: додаткова угода від 02.06.2025 № 3 до договору про надання (правничої) правової допомоги та представництво інтересів в суді від 01.01.2025 № 01/01-25; акт приймання передачі наданих послуг від 18.06.2025 за договором про надання (правничої) правової допомоги та представництво інтересів в суді від 01.01.2025 № 01/01-25 та додаткової угоди від 02.06.2025 № 3 до зазначеного договору).

Відповідно до ухвали Суду від 19.06.2025 зі справи задоволено заяву позивача про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Згідно з розпорядженням Заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 23.06.2025 32.2-01/1224 проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/12416/24, у зв'язку з рішенням зборів суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2025 № 10 про обрання суддю Ємця А.А. до Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до ухвали Суду від 23.06.2025 зі справи задоволено заяву відповідача про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

При цьому з огляду на те, що всі учасники справи беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, Суд вирішив за можливе здійснювати транслювання перебігу судового засідання 26.06.2025 у цій справі в мережі Інтернет.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовані такими фактичними встановленими обставинами та висновками:

- ТОВ «Енерджі 365» на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої НКРЕКП згідно з постановою від 11.09.2018 № 980, здійснює постачання електричної енергії споживачам та є учасником ринку електричної енергії;

- ПрАТ «НЕК «Укренерго» є оператором системи передачі, на якого, зокрема покладено функції адміністратора розрахунків;

- ТОВ «Енерджі 365» від 15.04.2019 приєднано до умов Договору (ідентифікатор договору № 0181-01024, дата акцептування 12.04.2019) про врегулювання небалансів електричної енергії та долучено до реєстру учасників ринку, що підтверджується повідомленням ПрАТ «НЕК «Укренерго» вих. №/13611. У цьому повідомленні зазначено, що наведений договір є публічним, укладається сторонами з урахуванням статті 634 Цивільного кодексу України;

- сторона, відповідальна за баланс врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій стороні, відповідальній за баланс шляхом входження до її балансуючої групи. Оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії зі стороною, відповідальною за баланс у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку (пункти 1.3., 1.4. Договору);

- вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони, відповідальної за баланс та оператора системи передачі, розраховуються адміністратора розрахунків для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку (пункт 2.1. Договору);

- оператор системи передачі зобов'язаний виконувати розрахунки обсягу та вартості небалансу електричної енергії та інші розрахунки відповідно до цього договору та Правил ринку; проводити розрахунки зі стороною, відповідальною за баланс у порядку та терміни, визначені Правилами ринку (пункт 3.3. Договору);

- сторона, відповідальна за баланс має право: на доступ до інформації щодо розрахунків платежів, що формуються адміністратором розрахунків для сторони, відповідальної за баланс відповідно до Правил ринку; отримувати плату за електричну енергію, продану оператору системи передачі за результатом врегулювання небалансу на ринку електричної енергії та за результатами інших платежів, передбачених Правилами ринку (підпункти 1, 6 пункту 3.4. Договору);

- виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього Договору (пункт 5.1. Договору);

- оператор системи передачі надає стороні, відповідальної за баланс у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП) два примірники акта купівлі-продажу, підписані зі своєї сторони, до 12 числа місяця, наступного за тим, щодо якого його сформовано (пункт 5.9. Договору);

- на виконання умов договору та Правил ринку відповідачем (оператором системи передачі) сформовано у Системі управління ринком (системі ММS) рахунки на оплату відповідачем електричної енергії для врегулювання небалансів за червень 2024 року та липень 2024 року на загальну суму 35 503 497,63 грн;

- оплата платіжного документа з банківського рахунка адміністратора розрахунків на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка (пункт 7.7.4. Правил ринку);

- у порушення зазначених вище вимог законодавства відповідач у встановлений вимогами Правил ринку строк виставлені йому позивачем платіжні документи не оплатив, заборгувавши таким чином позивачу 35 503 497,63 грн, на підтвердження чого матеріали справи містять: - акт купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 30.06.2024 № ВН/24/06-0181; - акт купівлі-продажу електричної енергії від 31.07.2024 № СВБ_02_2024_07_0181; - акт корегування від 26.09.2023 № СВБ_К_03_2024_07_0181 до акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів від 31.07.2024 № СВБ_02_2024_07_0181; - акт зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з договором від 12.04.2019 № 0181-01024; - додаток 2 врегулювання зобов'язань по рахункам фактурам/звітам між оціночною та фактичною версіями на суму коштів до повернення у зв'язку зі зменшенням фактичних обсягів купівлі/продажу електричної енергії з договором від 12.04.2019 № 0181-01024. Судами також встановлено, що за Договором здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог і зазначена сума основного боргу розрахована з урахуванням зарахувань;

- на адресу відповідача направлена вимога про сплату боргу, на яку 25.10.2024 відповідач надав відповідь, де зазначив, що виконати свої зобов'язання не має можливості у зв'язку з поганою платіжною дисципліною інших контрагентів;

- не сплата відповідачем вказаної заборгованості стала підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги стосовно вказаної заборгованості суди попередніх інстанцій дійшли наступних висновків:

- у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач відповідно до пункту 7.8.1 глави 7.8 розділу VII Правил ринку ініціював суперечку щодо суми отриманої електричної енергії за спірний період відповідно до актів приймання-передачі, актів корегувань та з урахуванням зарахувань зустрічних однорідних вимог, крім того, відповідачем не зазначено будь-якого іншого розміру його грошових зобов'язань за період з 01.06.2024 по 31.07.2024;

- всупереч вимог процесуального закону відповідач не надав доказів сплати боргу за Договором за період червень-липень 2024 року;

- відповідно до пункту 7.7.4 Правил ринку відповідач повинен здійснити оплату протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка. Рахунки направлені через Систему управління ринком (ММS), що є єдиним способом виставлення рахунків на оплату відповідно до положень Правил ринку і відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21;

- звіти формуються у системі ММS та складаються із числових рядів, які містять в собі погодинні обсяги електричної енергії, погодинну кількість небалансів та погодинну ціну. На підставі цих звітів у системі ММS формується борг, який оформлюється відповідним актом купівлі-продажу та актом коригування і підлягає оплаті згідно Правил ринку. У Правила ринку внесені зміни щодо порядку розрахунків сторони, відповідальної за баланс з оператором системи передачі тільки в частині відкриття рахунку ескроу, однак порядок розрахунків для оператора системи передачі зі стороною, відповідальною за баланс не змінився.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Предметом касаційного оскарження є правомірність нарахування та стягнення стороною, відповідальною за баланс оператору системи передачі боргу за невиконання ним договірних зобов'язань щодо проведення розрахунків вартості небалансу електричної енергії відповідно до умов Договору та Правил ринку.

Щодо оскарження постанови апеляційного господарського суду, якою залишено без змін рішення місцевого господарського суду (судових актів, ухвалених за результатом розгляду по суті спору).

У поданій касаційній скарзі ПрАТ «НЕК «Укренерго» посилається на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду стосовно застосування глави 7.3. розділу VII Правил ринку (зі змінами і доповненнями у редакції постанови НКРЕКП від 26.06.2024 № 1211) в контексті визначення обов'язку адміністратора розрахунків здійснювати оплату за врегулювання небалансів електричної енергії на підставі сформованих місячних звітів після надсилання повідомлення про формування місячного звіту стороні, відповідальної за баланс.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

Слід зазначити, що висновки Верховного Суду відносно питання застосування норми матеріального права, яка зазначена скаржником, у подібних правовідносинах, ураховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц, відсутні.

Водночас у зазначеному контексті Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору. При цьому крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов'язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Разом з тим Верховний Суд вважає, що у справі, що розглядається, відсутні підстави для формування висновку Верховного Суду із зазначеного скаржником питання (в контексті визначення обов'язку адміністратора розрахунків здійснювати оплату за врегулювання небалансів електричної енергії на підставі сформованих місячних звітів після надсилання повідомлення про формування місячного звіту стороні, відповідальній за баланс), оскільки судами попередніх інстанцій в цій справі встановлено: - відповідно до умов Договору та положень Правил ринку, на відповідача, який будучи одночасно і оператором системи передачі, і адміністратором розрахунків покладено обов'язок здійснювати розрахунок обсягу та вартості небалансу електричної енергії перед позивачем як учасником балансуючої групи, шляхом формування відповідних рахунків в системі MMS та їх оплати у визначеній сумі; - відповідач, перебуваючи одночасно у різних самостійних статусах учасника ринку електричної енергії має можливість не тільки отримувати звіти та ознайомлюватися з їх змістом у момент виставлення таких рахунків у системі, а й проводити розрахунки за ними; - оплата врегулювання небалансів електричної енергії здійснюється не на підставі сформованих місячних звітів, а на підставі платіжного документа, який формується на підставі акта купівлі-продажу та акта коригування електричної енергії, в яких врахована інформація місячного звіту сторони, відповідальної за баланс; - наявність обставин щодо не проведення відповідачем оплати за рахунками, сформованими у межах врегулювання небалансів за червень 2024 року - липень 2024 року та посилання на відсутність коштів на рахунках зі спеціальним режимом використання не є обставинами, що виключають відповідальність відповідача за невиконання зобов'язання.

Отже, доводи скаржника в цій частині фактично зводяться до спонукання Верховного Суду для встановлення інших обставин справи та надання іншої оцінки вказаним доказам, наявним у матеріалах справи, на підставі оцінки яких суди першої та апеляційної інстанцій встановили фактичні обставини справи, що з огляду на вимоги статті 300 ГПК України стосовно меж розгляду справи судом касаційної інстанції не належить до повноважень Верховного Суду.

За таких обставин, відповідно підстава касаційного оскарження, обґрунтована з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження, а тому Суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої касаційної скарги у зазначеній частині підстав касаційного оскарження та про відсутність підстав для скасування судових рішень попередніх інстанцій.

В обґрунтування доводів касаційної скарги ПрАТ «НЕК «Укренерго» посилається також на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, вказуючи про необхідність відступлення від висновків, сформованих об'єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21, а також у постановах Верховного Суду: від 08.06.2022 у справі № 910/6636/21, від 02.03.2023 у справі № 910/18611/21, від 09.03.2023 у справі № 910/18613/21.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, згідно з пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: 1) суд апеляційної інстанції застосував норму права у подібних правовідносинах з урахуванням висновку Верховного Суду, викладеного у постанові; 2) скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від такого висновку.

У цьому контексті Суд враховує, що відступленням від висновку є повна відмова Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизація попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: 1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції); 2) ухвалення рішення Конституційним Судом України; 3) нечіткість закону (невідповідності критерію «якість закону»), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права; 4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами; 5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

Відповідно, причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. Водночас з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, який є сталим і послідовним щодо причин для відступу.

Разом із тим, відповідач у касаційній скарзі у контексті приписів пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від висновків, сформованих об'єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21, а також у постановах Верховного Суду: від 08.06.2022 у справі № 910/6636/21, від 02.03.2023 у справі № 910/18611/21, від 09.03.2023 у справі № 910/18613/21, - у подібних правовідносинах, а також не навів вагомих, вмотивованих, обґрунтованих та достатніх аргументів для такого відступлення. Аргументи скаржника у відповідній частині фактично ґрунтуються на власних запереченнях висновків Верховного Суду, викладених у зазначених скаржником постановах; у свою чергу, вони не містять фундаментальних обґрунтувань щодо підстав для відступу від правових позицій, вміщених у зазначеній постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та постановах Верховного Суду, у т.ч. помилковості попередніх рішень чи суттєвої зміни змісту правового регулювання спірних правовідносин внаслідок зміни законодавства, про яке зазначає скаржник. До того ж, доводи відповідача зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, за результатом перегляду рішення першої інстанції, стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлення інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування судових рішень і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення стороною, відповідальною за баланс з оператора системи передачі боргу за невиконання ним договірних зобов'язань щодо проведення розрахунків вартості небалансу електричної енергії відповідно до умов Договору та Правил ринку.

Стосовно посилань скаржника на те, що умовами Договору про врегулювання небалансів електричної енергії не визначений обов'язок розрахунку власними коштами оператором системи передачі незалежно від достатності коштів на рахунку зі спеціальним режимом використання та за приписами статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлені виключні підстави, коли оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок зі спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка - у разі системних обмежень, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу відповідача на таке.

Згідно зі частиною четвертою статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов'язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банках.

Кошти з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання оператора системи передачі перераховуються відповідно до правил ринку на: 1) поточні рахунки постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс, крім електропостачальників; 2) поточні рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників; 3) поточний рахунок оператора системи передачі.

З метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування під час врегулювання системних обмежень оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка.

Аналіз частини четвертої статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» свідчить, що оператор системи передачі може сплачувати постачальникам послуг з балансування вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання.

Умовою проведення таких розрахунків є наявність коштів на рахунку зі спеціальним режимом використання, що надійшли від учасників балансуючого ринку.

За нормами статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»: - алгоритм розподілу коштів - це порядок розподілу уповноваженими банками коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання без платіжних доручень, що встановлюється Регулятором відповідно до цього Закону; - поточний рахунок зі спеціальним режимом використання - це рахунок, відкритий в одному з уповноважених банків і призначений для забезпечення проведення розрахунків відповідно до цього Закону.

Водночас, виходячи зі системного тлумачення наведених норм, визначені поняття алгоритму та поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, які наведено у статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», дають підстави вважати, що умова про алгоритм розподілу коштів з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання оператора системи передачі, встановлена саме положеннями чинного законодавства.

Зміст статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» свідчить, що постачальник послуг з балансування, яким є позивач, має право вимагати від оператора системи передачі, яким є відповідач, оплату за балансуючу електричну енергію виключно в межах коштів, перерахованих оператору системи передачі.

Водночас абзац третій частини четвертої статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» надає оператору системи передачі можливість вносити на свій поточний рахунок зі спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунку з метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування, лише у випадку необхідності врегулювання системних обмежень оператора системи передачі.

Системні обмеження - це обставини, обумовлені необхідністю забезпечення функціонування об'єднаної енергетичної системи України) в межах гранично допустимих значень, за яких можливе відхилення від оптимального розподілу навантаження генеруючих потужностей відповідно до їх договірних обсягів відпуску електричної енергії та/або оптимального розподілу навантаження генеруючих потужностей відповідно до пропозицій (заявок) на балансуючому ринку (стаття 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 910/6636/21 сформовано правовий висновок щодо застосування положень статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії». Судом касаційної інстанції у цій постанові визначено, що зміст статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача (оператора системи передачі) з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, навпаки, передбачено можливість відповідача для належного виконання грошових зобов'язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач (боржник) не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов'язань. Ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати за договором.

Подібний висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 910/3263/23, від 25.05.2023 у справі № 910/1382/22, від 09.03.2023 у справі № 910/18613/21, від 18.02.2025 у справі № 910/6577/24, від 16.04.2025 у справі № 910/12312/24.

Крім того, об'єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21 виснувала, що аргументи оператора системи передачі з приводу того, що прострочення виконання грошового зобов'язання виникло не з його вини з посиланням на приписи частини четвертої статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії», є неспроможними, оскільки ця обставина не впливає на обсяг його зобов'язань як боржника, що прострочив грошове зобов'язання, а наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв'язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права.

Вказана правова позиція - є сталою послідовною та актуальною.

Отже, наведена відповідачем підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень по суті спору щодо вимог про стягнення стороною, відповідальною за баланс з оператора системи передачі боргу за невиконання ним договірних зобов'язань стосовно проведення розрахунків вартості небалансу електричної енергії.

Щодо оскарження постанови апеляційного господарського суду, якою частково скасовано додаткове рішення місцевого господарського суду про розподіл судових витрат позивача на правову допомогу у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів касаційної скарги в цій частині (щодо оскарження додаткового акта місцевого суду, переглянутого судом апеляційної інстанції) відповідач посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України). Практична ж реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат, зокрема на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Отже, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є принципом господарського судочинства, а статті 123, 129 ГПК України - нормами процесуального права, які регламентують види судових витрат, розподіл судових витрат та визначають оптимальний порядок застосування.

При цьому Суд зазначає, що приписи статей 126, 129 ГПК України є універсальними у правовідносинах при розподілі витрат, пов'язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 905/1840/21).

Стаття 16 ГПК України вказує, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 вказаного Закону).

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. При цьому згідно з частинами першою та другою статті 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

З огляду на визначені частинами п'ятою-сьомою, дев'ятою статті 129 ГПК України критерії, з урахуванням складності та значення справи для сторін, суд апеляційної інстанції (переглядаючи додаткове рішення місцевого господарського суду) дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача, скасувавши додаткове рішення місцевого суду в частині задоволення вимог заяви позивача про стягнення 255 000 грн на правничу допомогу, зважаючи на таке.

Аналізуючи надані адвокатом послуги, які складаються з витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції виходив з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з конкретних обставин справи та реального часу витраченого на справу та подання процесуальних документів адвокатом, які складалися та готувалися адвокатом, необхідності їх подання. Судом апеляційної інстанції враховано, що правнича допомога загалом включала: - правовий аналіз позовної заяви та додатків до неї; - формування правової позиції щодо заявлених позовних вимог; - вивчення нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини; - вивчення судової практики по аналогічних справах; - формування документів, що є доказами у справі та спростовують позицію опонента; - складання та подання позовної заяви, відповіді на відзив, з викладенням правової позиції та поданням доказів, які підтверджують позицію позивача та спростовують позицію опонента. Північний апеляційний господарський суд встановив, що адвокатом Гриценком Б.М. підготовлено та подано до суду першої інстанції наступні заяви по суті справи: позовну заяву, відповідь на відзив та пояснення у справі від 05.11.2024. Також адвокат Гриценко Б.М. брав участь у судових засіданнях 12.11.2024, 19.11.2024 та 28.11.2024. Водночас суд апеляційної інстанції також врахував, що: - сторонами договору про надання правничої допомоги безпідставно включено до акта від 28.11.2024 такі послуги, як правовий аналіз позовної заяви та додатків до неї, оскільки саме ТОВ «Енерджі 365» є позивачем у справі; - справа не є унікальною чи складною з огляду на наявність значної кількості аналогічних справ, що перебувають і перебували на розгляді у судах всіх інстанцій, а також позицій Верховного Суду в аналогічних справах. Як наслідок, наявні в матеріалах справи докази також є типовими для такої категорії справ, а заяви позивача по суті справи кардинально не відрізняються від заяв, поданих під час розгляду інших подібних спорів; - обсяг виконаної адвокатом роботи під час розгляду справи не вимагав значних витрат часу та вмінь для формування правової позиції для кваліфікованого юриста.

Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі відповідача доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, яким переглянуто додаткове рішення місцевого господарського суду, стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог заяви щодо стягнення правових витрат позивача у суді першої інстанції.

Посилання скаржника на неналежну оцінку судами реальної вартості витрат на правничу допомогу носять декларативний характер, не підтверджені відповідними доказами всупереч приписів статей 75-79 ГПК України для доведення зазначених обставин згідно з матеріалами справи, та відповідно до змісту аргументів оскарження в цій частині є виключно нічим не підтвердженою суб'єктивною оцінкою відповідача.

Отже, суд апеляційної інстанції (частково скасовуючи додаткове рішення місцевого господарського суду щодо стягнення правових витрат позивача у суді першої інстанції), належно в межах повноважень оцінив встановлені обставини справи, підтверджені відповідними доказами.

Суд відхиляє як помилкові доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду у справах: від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц; від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц; від 11.06.2020 у справі № 821/227/174; від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, адже застосування судом апеляційної інстанції у цій справі норм права при здійсненні розподілу витрат на професійну правничу допомогу не суперечить жодному з вказаних скаржником висновків суду касаційної інстанції. Проаналізувавши зміст наведених скаржником доводів та постанов Верховного Суду за критеріями подібності, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, з огляду на відмінність фактичних обставин справ, доказової бази і доводів сторін щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, хоч і за частково схожого правового регулювання, колегія суддів дійшла висновку про неподібність цих справ за наведеними правовими ознаками зі справою, що переглядається, і тому застосування норм матеріального права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані для порівняння судові рішення Верховного Суду не є релевантними до обставин цієї справи.

Таким чином, Верховний Суд при касаційному перегляді оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду, яка ухвалена за результатом апеляційного перегляду додаткового рішення господарського суду не виявив у діях попередніх інстанцій порушень приписів статті 126 ГПК України, неправильного застосування норм процесуального права, які б призвели до ухвалення судами незаконних рішень, а додатково перевіряти докази з огляду приписи статті 300 ГПК України Верховний Суд не має права.

Верховний Суд з огляду на викладене вказує, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену за результатом перегляду рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду в межах, наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що така ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для її зміни чи скасування немає.

Судові витрати

Судовий збір, сплачений у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд залишає касаційну скаргу відповідача без задоволення, а постанову апеляційного господарського суду, ухвалену за результатом перегляду рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду - без змін.

Вирішуючи заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції, Верховний Суд виходить з такого.

Як зазначалося, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції ТОВ «Енерджі 365» надало: - копію договору від 01.01.2025 № 01/01-25 про надання (правничої) правової допомоги та представництво інтересів в суді (далі - Договір), укладеного між ТОВ «Енерджі 365» (клієнт, позивач) та Адвокатським об'єднанням «Капітал Правіс» (далі - АО «Капітал Правіс»); - копію додаткової угоди від 18.06.2025 № 3 до Договору (далі - Додаткова угода № 3); - копію акта приймання передачі наданих послуг за Договором та Додатковою угодою № 3 від 18.06.2025; - копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Енерджі 365», виданого АО «Капітал Правіс» адвокату Гриценку Б.М.

Сторони узгодили, що виконавець зобов'язується надати замовнику правову допомогу зазначену у пункті 1.2 цього Договору, а замовник зобов'язується оплатити такі послуги. Вартість послуг та представлення інтересів визначаються Додатковою угодою до Договору (пункти 1.1., 3.1. Договору).

З метою виконання пунктів 1.1., 1.2. Договору АО «Капітал Правіс» надає правову допомогу по представництву інтересів ТОВ «Енерджі 365» в суді першої інстанції, апеляційної та касаційної інстанції із усіма правами наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі (без виключень), у т.ч. з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмета позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення при стягнення заборгованості за позовом ПраТ «НЕК «Укренерго». Виконавець проводить весь комплекс юридичних дій пов'язаних із отриманням позитивного рішення по стягненню з ПрАТ «НЕК «Укренерго» заборгованості за червень та липень 2024 року у сумі 35 503 497,63 грн. У випадку ухвалення судом позитивного рішення на користь замовника (незалежно від суми фактичного погашення заборгованості шляхом отримання грошових коштів на рахунок, зарахування вимог, або в інший спосіб, незалежно від суми задоволення позовних вимог судом, або закриття провадження у справі), винагорода за виконану роботу (гонорар) включає послуги по розробці, складанню процесуальних документів та представлення інтересів в суді першої інстанції замовника та визначена у фіксованій грошовій сумі 150 000 грн і не залежить від кількості витраченого часу на справу. Замовник сплачує винагороду виконавцю, визначену у пункті 4 Договору протягом 10 банківських днів з дня набрання законної сили рішення суду першої інстанції у розмірі 150 000 грн. Факт прийняття замовником наданих послуг підтверджується підписанням акта виконаних робіт. (пункти 1, 3, 4, 5, 6 Додаткової угоди № 3).

Згідно зі змістом акта приймання передачі наданих послуг за Договором та Додатковою угодою № 3 від 18.06.2025 правнича допомога включає: - правовий аналіз касаційної скарги та додатків до неї; - формування правової позиції щодо заявлених вимог; - вивчення нормативно-правових актів, що регулюють спірні відносини; - вивчення судової практики по аналогічним справам; - формування документів, що є доказами по справі та спростовують позицію опонента; - складання та подання відзиву, заперечень, з викладенням правової позиції та поданням доказів, які підтверджують позицію позивача та спростовують позицію опонента; - представництво інтересі замовника в суді шляхом безпосередньої участі в судових засідання адвоката Гриценка Б.М.

Згідно з протоколом судового засідання від 26.06.2025 та постановою Верховного Суду від 26.06.025 у судовому засіданні інтереси позивача у справі № 910/12416/24 представляв адвокат Гриценко Б.М. (ордер від 16.06.2025 серії ВМ № 1068095, на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Енерджі 365» у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду, виданий АО «Капітал Правіс» адвокату Гриценку Б.М.). При цьому з тексту відзиву на касаційної скарги вбачається, що цей документ підготовлено та подано до Суду адвокатом Гриценко Б.М. у строк, встановлений Судом для його подачі, отже, був прийнятий до розгляду та доводи за яким враховано судом касаційної інстанції.

Верховний Суд наголошує, що надані заявником докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Клопотання про зменшення суми витрат на оплату правничої допомоги, що підлягають стягненню з відповідача від ПрАТ «НЕК «Укренерго» не надходило.

У розгляді заяви Суд, зокрема, враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).

Матеріали справи та зміст судових рішень попередніх інстанцій свідчать про те, що правова позиція позивача була сталою, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, адвокат Гриценко Б.М. надавав правову допомогу ТОВ «Енерджі 365» з першої інстанції, обізнаний з усіма обставинами цієї справи. При цьому Верховним Судом враховано також, що представник позивача приймав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, касаційний розгляд справи № 910/12416/24 був здійснений в одне судове засідання, надання послуг адвоката в суді касаційної інстанції зводиться лише до написання відзиву на касаційну скаргу відповідача та одного виступу в судовому засіданні в режимі відеоконференції; справа не є унікальною чи складною з огляду на наявність значної кількості аналогічних справ, що перебувають і перебували на розгляді у судах всіх інстанцій, а також позицій Верховного Суду в аналогічних справах, обсяг виконаної адвокатом роботи під час розгляду справи не вимагав значних витрат часу та вмінь для формування правової позиції для кваліфікованого юриста.

Отже, дослідивши заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції та додані до неї документи, враховуючи їх складання і подання у сукупності, колегія суддів вважає, що розмір заявлених витрат на правову допомогу у суді касаційної інстанції у сумі 150 000 грн не відповідає критерію необхідності, дійсності та розумності адвокатських витрат, їх розмір не має характеру співмірності зі складністю справи і необхідним обсягом правничих послуг.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених заводом на правову допомогу у зв'язку з розглядом справи, через призму критеріїв, встановлених частиною п'ятою статті 129 ГПК України, керуючись статтями 2, 80, 123, 126, 129 ГПК України, враховуючи обсяг виконаних робіт, з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, беручи до уваги критерії необхідності, розумності, пропорційності, справедливості розміру таких витрат, Суд дійшов висновку про часткове заяви позивача про покладення на ПрАТ «НЕК «Укренерго» судових витрат на професійну правову допомогу, понесених ТОВ «Енерджі 365» у суді касаційної інстанції у сумі 30 000 грн, які є співрозмірними з виконаною правовою допомогою у справі № 910/12416/24.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 у справі № 910/12416/24, ухвалену за результатом перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 залишити без змін.

2. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі 365» про розподіл судових витрат задовольнити частково.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі 365» витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції у сумі 30 000 грн.

4. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова