ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"01" липня 2025 р. Справа№ 911/2908/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 01.07.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області від 24.10.2024 (повний текст складено та підписано 10.04.2025)

та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2024 (повний текст складено та підписано 10.04.2025)

у справі №911/2908/23 (суддя Смірнов О.Г.)

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Софія Київська 8А»

про визнання недійсними рішення та припинення юридичної особи,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивачка) звернулася до Господарського суду Київської області із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Софія Київська 8А» (далі за текстом - відповідач, ОСББ) про визнання недійсними рішення установчих зборів ОСББ, оформлені протоколом №1 від 23.10.2022 (далі за текстом - спірні рішення); припинення шляхом ліквідації ОСББ та призначення ліквідатором Алексєєва Олександра Сергійовича .

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилається на допущення порушень Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 №2866-III (далі за текстом - Закон №2866-III), зокрема щодо скликання Установчих зборів, проведення Установчих зборів та оформлення прийнятих Установчих зборів при створенні ОСББ та порушення її прав, оскільки її не було повідомлено про Установчі збори і вона не приймала участь на таких зборах.

Як зазначає позивачка у позові відновлення та захист її порушених прав можливо лише шляхом визнання недійсними рішення Установчих зборів, оформлених протоколом №1, та як наслідок ліквідацією ОСББ. При цьому задоволення позову не порушить балансу інтересів позивача та інших співвласників, оскільки переважна більшість співвласників не голосувати за створення ОСББ.

Господарський суд Київської області рішенням від 24.10.2024 у справі №911/2908/23 відмовив у задоволенні клопотань позивача про стягнення з відповідача штрафу, про визнання доказів неналежними та відмовив у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про не доведеність позивачкою істотних порушень статті 6 Закону №2866-III, відсутність підстав для визнання недійсними оспорюваних рішень та незаконності створення ОСББ, та необхідність їх скасування.

Водночас суд першої інстанції, враховуючи принцип балансу інтересів позивача, співвласників та ОСББ не встановив порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача у спірних правовідносинах.

Господарський суд Київської області додатковим рішенням від 28.11.2024 у справі №911/2908/23 заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі №911/2908/23 задовольнив частково; стягнув з позивачки на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 31 282, 20 грн, у задоволенні іншої частини вимог заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі №911/2908/23 відмовив.

При прийнятті додаткового рішення суд першої інстанції виходив з принципів розумності, співмірності та доведеності відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи №911/2908/23 судом першої інстанції.

Не погодившись з ухваленими судовими рішенням суду першої інстанції, позивачка звернулася до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 24.10.2024 у справі №911/2908/23 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2024 у справі №911/2908/23, ухваливши нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги позивачка посилається на невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні обставинам справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи, оскільки в матеріалах даної справи відсутні докази створення ОСББ співвласниками квартир та нежитлових приміщень, взяття на Установчих зборах участі більше половини зареєстрованих співвласників та голосування більшої половини співвласників за створення ОСББ на Установчих зборах скликаних ініціативною групою.

Позивачка вказує на наявність в оскаржуваному рішенні взаємовиключних висновків, оскільки судом першої інстанції встановлено неповідомлення відповідачем позивача про скликання Установчих зборів, при цьому суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення позову.

Також позивачка зазначає про допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права, оскільки суд у порушення частин 2-4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) задовольнив клопотання відповідача про приєднання доказів, подане відповідачем до суду 03.04.2024.

Що стосується додаткового рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2024 у справі №911/2908/23, то, за твердженням позивачки, суд першої інстанції ухвалюючи додаткове рішення, не взяв до уваги встановлені обставини справи, зокрема, щодо порушення відповідачем прав позивачки, оскільки останню не було повідомлено про проведення Установчих зборів, допущені порушення процедури оформлення результатів Установчих зборів. При цьому значна кількість судових засідань викликана клопотаннями відповідача про долучення доказів з порушенням норм процесуального права. А тому суд першої інстанції безпідставно стягнув з позивачки на користь відповідача 31 282 20 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 24.10.2024 у справі №911/2908/23 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2024 у справі №911/2908/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 05.05.2025 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 24.10.2024 у справі №911/2908/23 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2024 у справі №911/2908/23; розгляд апеляційної скарги призначив на 10.06.2025 о 13 год. 15 хв.; витребував матеріали справи №911/2908/23 з Господарського суду Київської області.

Матеріали справи №911/2908/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 14.05.2025.

Відповідач заперечує проти апеляційної скарги позивачки, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач разом із описом до заяви про державну реєстрацію ОСББ передав всі листки письмового опитування і відомостей про голосування державному реєстратору, в заперечення на що позивачка не надала відповідних доказів. Навіть, якщо припустити порушення строків надання листа Головного управління Національної гвардії МВС України №27/10/3/3-Є-1676 від 09.11.2022 надсилання листків опитування рішення Установчих зборів про створення ОСББ все одно набрало більше 50 % голосів.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказує на відсутність порушення строку письмового опитування, тоді як оформлення 18.01.2023 протоколу №1 пов`язане з рядом обставин і не може бути підставою для визнання спірних рішень недійсними. Рішення Установчих зборів про створення ОСББ прийнято більшістю голосів співвласників, в свою чергу, позивачка не навела та не довела суду порушень прийнятими рішеннями її прав та охоронюваних законом інтересів, та порушення нею балансу інтересів співвласників ОСББ.

Стосовно повідомлення позивачки про Установчі збори, то у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про наявність чату між співвласниками багатоквартирного будинку, в якому було розміщено оголошення про проведення Установчих зборів про створення ОСББ та надано можливість всім співвласниками запропонувати свої кандидатури в Правління ОСББ.

Також відповідач погоджується із додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 28.11.2024 у справі №911/2908/23, яким стягнуто з позивача на користь відповідача 31 282,20 грн витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі витрати відповідачем були документально доведені суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач повідомив суд апеляційної інстанції про попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він планує понести у зв`язку із розглядом справи №911/2908/23 у суді апеляційної інстанції у розмірі 30 000,00 грн.

10.06.2025 від позивачки надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 10.06.2025 суд апеляційної інстанції, керуючись частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України) протокольно відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про долучення доказу: копії платіжної інструкції №@2PL792307 від 13.02.2025 та оголосив перерву до 01.07.2025, із зазначенням, що наступне судове засідання розпочнеться зі стадії судових дебатів.

30.06.2025 відповідачем сформовано та подано до Північного апеляційного господарського суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про долучення доказів.

У судове засідання 01.07.2025 з`явились нові представники учасників справи, суд апеляційної інстанції звернув увагу представників учасників справи на те, що зміна представників учасників справи не тягне за собою розгляд справи спочатку.

У судовому засіданні 01.07.2025 суд апеляційної інстанції протокольно залишив без розгляду клопотання відповідача про долучення доказів відповідно до частини 2 статті 118 ГПК України, оскільки наведені ним у клопотанні причини неподання доказів до суду першої інстанції, за висновком суду апеляційної інстанції, не є поважними.

Представник позивачки у судовому засіданні 01.07.2025 підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 24.10.2024 у справі №911/2908/23 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2024 у справі №911/2908/23, ухваливши нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представники відповідача у судовому засіданні 01.07.2025 заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду Київської області від 24.10.2024 у справі №911/2908/23 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2024 у справі №911/2908/23 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивачка є власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,1 кв. м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 130822391 від 13.07.2018 (т.1, а.с. 18).

Як зазначає позивачка, 03.02.2023 їй стало відомо, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за №000001671 про державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Софія Київська 8А».

Підставою для реєстрації ОСББ стало його створення на Установчих зборах 23.10.2022.

23.10.2022 відбулись установчі збори ОСББ, за результатами яких були прийняті наступні рішення, оформлені протоколом №1 (т.1, а.с. 23-27), про:

1. Обрання Голови зборів, Секретаря та членів Лічильної комісії.

2. Створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (надалі Об`єднання), розгляд та затвердження його назви («за» 355 співвласника, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких становить 14 258, 6 кв.м., що складає 53,84% голосів; «проти» 4 співвласників, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких становить 210 кв.м., що складає 0,79% голосів);

3. Затвердження Статуту Об`єднання («за» 355 співвласника, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких становить 14 258, 6 кв.м., що складає 53,84% голосів; «проти» 4 співвласників, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких становить 210 кв.м., що складає 0,79% голосів);

4. Вибори Правління Об`єднання («за» 355 співвласника, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких становить 14 258, 6 кв.м., що складає 53, 84% голосів; «проти» 4 співвласників, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких становить 210 кв.м., що складає 0,79% голосів);

5. Вибори Ревізійної комісії Об`єднання («за» 355 співвласника, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких становить 14 258, 6 кв.м., що складає 53, 84% голосів; проти 4 співвласників, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких становить 210 кв.м., що складає 0,79% голосів);

6. Надання повноважень щодо підписання протоколу та інших документів установчих зборів Об`єднання, Статуту Об`єднання та державної реєстрації Об`єднання («за» 355 співвласника, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких становить 14 258, 6 кв.м., що складає 53, 84% голосів; «проти» 4 співвласників, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких становить 210 кв.м., що складає 0,79% голосів).

У вказаному протоколі зазначено, що загальна площа усіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку становить 26 483, 9 кв.м., що складає 100% голосів. Відомості згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна від 18.10.2022 №312633205. У зборах взяли участь особисто співвласники, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку загальною площею 399 кв.м. (реєстраційний список та відомості для голосування додаються (т.1, а.с. 29), що складає 1,5%. У письмовому опитуванні взяли участь співвласники, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку: 359 особи, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення багатоквартирного будинку загальною площею 14 468, 6 кв.м., що складає 54,63 % голосів.

Додатки до протоколу: 1. Реєстраційний список присутніх на установчих зборах співвласників будинку. 2. Відомості для голосування присутніх на Установчих зборах співвласників будинку на 367 аркушах. 3. Листки опитування співвласників будинку, які не були присутні на установчих зборах на 14 аркушах.

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, вважаючи порушеним своє право прийняттями спірними рішеннями, оскільки її не було належним чином повідомлено про час та місце проведення Установчих зборів. При цьому оспорювані Установчі збори були проведені з порушенням процедури скликання, проведення та оформлення результатів.

Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 статті 16 ЦК України містить способи захисту цивільних прав та інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 18 частини 2 статті 16 ЦК України).

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права (постанова Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №910/18962/20).

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Цей підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (постанова Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).

Згідно із статтею 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

У статті 1 Закону №2866-III містяться наступні терміни: об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. Аналогічне визначення терміну співвласника міститься також у статті 1 Закону № 417-VIII.

За статтею 4 Закону №2866-III об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону.

Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками.

Статтею 6 Закону №2866-III, у редакції чинній на дату проведення Установчих зборів, визначено, що об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках). Установчі збори об`єднання у новозбудованих багатоквартирних будинках можуть бути проведені після державної реєстрації права власності на більше половини квартир та нежитлових приміщень у такому будинку.

Для створення об`єднання скликаються установчі збори.

Скликання установчих зборів здійснюється ініціативною групою, яка складається не менш як з трьох власників квартир або нежилих приміщень.

Повідомлення про проведення установчих зборів направляється ініціативною групою не менше ніж за 14 днів до дати проведення установчих зборів. Повідомлення направляється в письмовій формі і вручається кожному співвласнику під розписку або шляхом поштового відправлення (рекомендованим листом). У повідомленні про проведення установчих зборів зазначається, з чиєї ініціативи скликаються збори, місце і час проведення, проект порядку денного.

Час і місце проведення обираються зручними для більшості можливих учасників зборів.

Установчі збори веде голова зборів, який обирається більшістю голосів присутніх співвласників або їх представників.

Кожний співвласник (його представник) під час голосування має кількість голосів, пропорційну до частки загальної площі квартири або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Якщо одна особа є власником квартир (квартири) та/або нежитлових приміщень, загальна площа яких становить більш як 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, кожний співвласник на установчих зборах має один голос незалежно від кількості та площі квартир або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості усіх співвласників.

Якщо в результаті проведення установчих зборів для прийняття рішення не набрано кількості голосів "за" або "проти", встановленої частиною дев`ятою цієї статті, проводиться письмове опитування співвласників, які не голосували на установчих зборах. Письмове опитування співвласників проводиться протягом 15 календарних днів з дати проведення установчих зборів. Якщо протягом зазначеного строку необхідну кількість голосів "за" не набрано, рішення вважається неприйнятим.

Письмове опитування під час установчих зборів об`єднання проводиться в порядку, передбаченому Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Рішення приймається шляхом поіменного голосування. Під час підрахунку голосів враховуються і голоси, подані співвласниками під час проведення установчих зборів, і голоси, подані під час письмового опитування. Рішення оформляється особистим підписом кожного, хто проголосував, із зазначенням результату голосування ("за" чи "проти").

Установчі збори приймають рішення про створення об`єднання і затверджують його статут.

Державна реєстрація об`єднання (асоціації) проводиться у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Об`єднання (асоціація) вважається утвореним з дня його державної реєстрації.

Державна реєстрація змін до статуту об`єднання проводиться у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Установчі документи об`єднання підписує голова установчих зборів або інша уповноважена зборами особа.

У разі створення об`єднання власниками квартир та/або нежитлових приміщень у двох і більше багатоквартирних будинках голосування співвласників щодо створення такого об`єднання проводиться у порядку, передбаченому цією статтею, за кожним багатоквартирним будинком окремо. Результати голосування визначаються окремо для кожного багатоквартирного будинку.

Колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об`єднання, у тримісячний строк з дня державної реєстрації об`єднання забезпечує передачу йому примірника технічної та іншої передбаченої законодавством документації на будинок, а також документа, на підставі якого багатоквартирний будинок прийнято в експлуатацію, технічного паспорта і планів інженерних мереж.

У разі відсутності документації на багатоквартирний будинок колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об`єднання, протягом півроку з дня державної реєстрації об`єднання відновлює її за власний рахунок.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.02.2022 у справі №910/5179/20 вказала, що установчі збори є різновидом загальних зборів співвласників, до повноважень яких законодавцем віднесено прийняття усіх рішень з питань управління багатоквартирним будинком.

Позивачка, обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на відсутність доказів, які підтверджують результати голосування на Установчих зборах, проведених 23.10.2022.

На запит Господарського суду Київської області відділ з питань державної реєстрації Бучанської районної військової адміністрації Київської області листом від 10.01.2024 №04-18/40 надав копію реєстраційної справи ОСББ та витребувані докази на 20 аркушах (т.1, а.с. 213-234), а саме: копію опису документів, що подаються заявником ( ОСОБА_3 ) для проведення державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань «Державна реєстрація створення юридичної особи», копію заяви щодо державної реєстрації юридичної особи (крім громадських формувань та органів влади) від 23.01.2023, копію протоколу Установчих зборів ОСББ від 23.10.2022, копію «Структури власності», копію листа Національної гвардії України Головного управління МВС України від 09.11.2022 №27/10/3/3-Є-1676, копію реєстраційного списку присутніх співвласників на установчих зборах по створенню ОСББ від 23.10.2022, копію Статуту ОСББ.

З вказаного вище опису документів суд першої інстанції встановив, що для проведення державної реєстрації юридичної особи ОСББ ОСОБА_3 було подано наступні документи:

- статут;

- заяву про державну реєстрацію створення юридичної особи;

- рішення засновників про створення юридичної особи;

- опис структури власності;

- додатки №3 до протоколу №1 установчих зборів;

- реєстраційний список.

На вказаному вище описі стоїть підпис ОСОБА_4 , який свідчить про те, що Виконавчий комітет Васильківської міської ради отримав перелічені вище документи.

Проте Відділом з питань державної реєстрації Бучанської районної військової адміністрації Київської області додатків до Протоколу №1 суду надано не було, зокрема, «Відомості для голосування присутніх на установчих зборах співвласників будинку на 367 аркушах» та «Листки письмового опитування співвласників будинку, які не були присутні на установчих зборах на 14 аркушах».

Згідно листа відповіді від 26.05.2023 №04-08/608 відділу з питань державної реєстрації Бучанської районної військової адміністрації Київської області (т.1, а.с. 52) реєстраційна справа ОСББ надійшла на зберігання до відділу від виконавчої ради Васильківської міської ради 25.05.2023. У даній реєстраційній справі на момент надходження відсутні Додатки до Протоколу №1 від 23.10.2022, а саме: відомості для голосування присутніх на установчих зборах співвласників будинку на 367 аркушах; листки письмового опитування співвласників будинку, які не були присутні на установчих зборах на 14 аркушах.

У матеріалах даної справи наявний лист Головного управління Національної гвардії України МВС України №27/10/3/3-Є-1676 від 09.11.2022 (т.1, а.с. 71), з якого вбачається, що останнім надсилались заповнені листки письмового опитування співвласника будинку, який не голосував на установчих зборах Об`єднання стосовно квартир АДРЕСА_2 .

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (постанови Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18).

При цьому одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 20.08.2020 у справі №914/1680/18).

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №927/645/19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 21.12.2020 у справі №16/401/17, від 16.02.2021 у справі №927/645/19). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що надані до справи докази на підтвердження факту існування Додатку №3 до Протоколу №1: «Листки письмового опитування співвласників будинку, які не були присутні на установчих зборах на 14 аркушах» є більш вірогідним та такими, які зі сторони позивача не спростовані.

Разом з цим, як правильно встановлено судом першої інстанції, докази повідомлення позивача про проведення Установчих зборів 23.10.2022 матеріали даної справи не містять.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2018 у справі №916/4625/15 виснувала, що посилання власника приміщень будинку на те, що в порушення вимог закону він не був належним чином повідомлений про час та місце проведення установчих зборів щодо створення ОСББ, може використовуватися для обґрунтування порушення його права на участь у створенні юридичної особи, а не наявності правомірного інтересу у припиненні існування цієї юридичної особи (подібний висновок міститься у постанові від 31.08.2021 у справі №925/753/20).

Верховний Суд у постанові від 31.08.2021 у справі № 925/753/20 зазначив, що ні рішення установчих зборів, ні статут, ні існування юридичної особи ОСББ не порушує прав або правомірних інтересів позивача, а позивач, вказуючи у позовній заяві на порушення своїх прав при створенні ОСББ фактично обґрунтовує свій інтерес у припиненні існування цієї юридичної особи, а тому відсутні підстави для визнання недійсним рішення установчих зборів ОСББ, з огляду на неповідомлення позивача про їх проведення (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 920/1245/20).

Рішення установчих зборів в частині обрання голови та секретаря зборів, створення ОСББ та затвердження його статуту, найменування та місцезнаходження, виборів правління, обрання особи, уповноваженої на проведення дій щодо реєстрації об`єднання, безпосередньо стосуються відносин створення ОСББ, як юридичної особи, а вимоги позивача про визнання недійсним рішення спрямовані на припинення ОСББ, а не на захист прав та охоронюваних законом інтересів позивача (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №910/9672/20).

Оскільки ані рішення установчих зборів, ані існування ОСББ не порушують прав або законних інтересів позивача, який, вказуючи у позовній заяві на їх порушення, фактично обґрунтовує свій інтерес у припиненні існування цієї юридичної особи шляхом скасування юридичної підстави створення ОСББ, відсутні підстави для визнання недійсним рішення оспорюваних установчих зборів щодо створення ОСББ (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11.08.2021 у справі №920/1245/20, від 31.08.2021 у справі №925/753/20, від 07.09.2022 у справі №910/8311/20).

Верховний Суд у постанові від 08.02.2022 у справі №918/964/20 вказав на необхідність врахування принципу пропорційності - справедливої рівноваги (балансу) між інтересами співвласників багатоквартирного будинку, які реалізують свої права на участь в управлінні ОСББ, і які були присутні на загальних зборах, та інтересами позивача.

Інтереси окремого власника можуть не збігатися з інтересами інших співвласників багатоквартирного будинку. Тому, вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, суди мають враховувати баланс інтересів усіх співвласників та самого ОСББ, уникати зайвого втручання в питання створення і діяльності ОСББ, які вирішуються виключно установчими або загальними зборами співвласників. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/8311/20.

Саме по собі створення ОСББ жодним чином не позбавляє позивачку можливості реалізувати своє право на прийняття участі в управлінні будинком. Водночас визнання недійсними спірних рішень призведе до негативних наслідків для інших співвласників багатоквартирного будинку, волевиявлення більшості яких було спрямовано саме на створення ОСББ, затвердження його статуту, обрання його органів тощо.

Верховний Суд у постанові від 13.12.2023 у cправі № 925/430/22 виснував, що права одного співвласника ОСББ не можуть превалювати над правами та інтересами інших співвласників ОСББ, а суд при вирішенні спору повинен уникати зайвого втручання в питання діяльності ОСББ.

Судом апеляційної інстанції з наданих відповідачем доказів, які прийняті судом першої інстанції протокольно 06.06.2025, вбачається, що наразі ОСББ активно веде свою господарську діяльність, про що свідчать ряд укладених договорів на надання послуг з метою забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Отже, позовна вимога щодо визнання недійсними рішень установчих зборів юридичної особи (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), яка створена у відповідному порядку на захист інтересів співвласників будинку, існує та здійснює свою діяльність певний період часу, за період свого існування набувши відповідних прав і обов`язків, не призведе до поновлення прав і законних інтересів позивача. Швидше за все такий позов буде свідчити про втручання суду в діяльність об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, порушення інтересів інших його співвласників, волевиявлення яких було спрямовано саме на створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, затвердження його статуту, обрання його органів тощо, порушуватиме принцип пропорційності - справедливої рівноваги (балансу) між інтересами усіх співвласників і інтересами позивача, що є недопустимим (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 31.08.2021у справі №925/753/20, від 07.09.2022 у справі № 910/8311/20, від 06.07.2022 у справі №910/2396/20, від 07.09.2022 у справі № 910/8311/20, від 16.02.2023 у справі №918/130/22, від 13.12.2023 у справі № 925/430/22, від 23.07.2024 у справі №924/822/23).

Доводи позивачки про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки суд у порушення частин 2-4 статті 80 ГПК України задовольнив клопотання відповідача про приєднання доказів, подане відповідачем до суду 03.04.2024, судом апеляційної інстанції оцінюється критично, з огляду на таке.

За приписами частин 2-4 статті 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У клопотання про приєднання доказів від 03.04.2024 відповідач просив суд першої інстанції визнати поважними причини пропуску та поновити відповідачу строк на подання доказів у справі №911/2908/23.

За статтею 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

В обґрунтування поважності причин неможливості подання доказів у строк, визначений статтею 80 ГПК України, відповідач посилався на те, що позивачка у відповіді на відзив заперечила факт активної діяльності ОСББ, а тому відповідач з метою доведення своєї правової позиції надав суду докази ведення ОСББ господарської діяльності.

Суд першої інстанції протокольно 06.06.2024 прийняв надані відповідачем разом із клопотанням від 03.04.2024 докази.

Слід зазначити, що оцінка поважності причин пропуску процесуального строку належить до виключної дискреції суду, що вирішує відповідне процесуальне питання.

Доводи позивачки про те, що прийняття рішення про обрання Секретаря установчих зборів та лічильної комісії зборів відбулось з порушенням статті 6 Закону №2866-III не заслуговують на увагу, оскільки за приписами статті 6 вказаного Закону Установчі збори веде голова зборів, який обирається більшістю голосів присутніх співвласників або їх представників, а обрання членів лічильної комісії не свідчить про порушення положень Закону №2866-III.

Зі змісту спірних рішень, оформлених протоколом №1 вбачається, що по першому питанню - Обрання Голови зборів, Секретаря та членів Лічильної комісії проголосувало «за» - п`ять осіб, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення загальною площею 399 кв.м., що складає 100% з присутніх.

Посилання позивачки на те, що протокол №1 від 23.10.2022, був підписаний, із нотаріальним засвідченням 18.01.2023, як на доказ порушення строків опитування, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки за статтею 6 Закону №2866-III письмове опитування співвласників проводиться протягом 15 календарних днів з дати проведення установчих зборів, тоді як складання та підписання протоколу не свідчить про проведення письмового опитування з порушенням строку, визначеного Законом.

У частинах 1 та 2 статті 28 Закону №2866-III об`єднання (асоціація) вважається припиненим з дня внесення про це відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Об`єднання ліквідується у разі: придбання однією особою всіх приміщень у багатоквартирному будинку; прийняття співвласниками рішення про ліквідацію об`єднання; ухвалення судом рішення про ліквідацію об`єднання.

Відповідно до частини 1 статті 104 ЦК юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Статтею 110 ЦК встановлено, що юридична особа ліквідується: 1) за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами; 2) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади; 3) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, - за позовом відповідного органу державної влади.

Загальний порядок ліквідації юридичної особи визначений у статті 111 ЦК України. Процедура ліквідації юридичної особи передбачає низку обов`язкових дій - погашення існуючої кредиторської заборгованості, відчуження активів, звільнення працівників, передання документів до архіву тощо. Лише після вчинення цих дій і подання державному реєстратору відповідних документів в реєстр вноситься запис про припинення юридичної особи, а не запис про скасування її державної реєстрації.

Отже, ліквідація юридичної особи - це встановлена законом процедура, результатом якої є припинення діяльності юридичної особи.

Як юридична особа ОСББ може припинити діяльність в порядку, передбаченому законом, зокрема, шляхом ліквідації.

Визнання недійсним рішення Установчих зборів про створення ОСББ за рішенням суду не тягне за собою ліквідацію юридичної особи та не призводить до припинення ОСББ.

Отже, визнання недійсним рішення Установчих зборів про створення ОСББ, яке існує тривалий час і за період свого існування набула відповідних прав і обов`язків, не призведе до поновлення прав і законних інтересів співвласника ОСББ, який звертається з таким позовом, втім свідчить про втручання суду в діяльність ОСББ, яке втрачає юридичну підставу створення та статутний документ, який визначає обсяг правил, що регулюють правовий стан юридичної особи, відносини, пов`язані з внутрішнім управлінням, стосунки з іншими організаціями чи громадянами, що свідчить про порушення інтересів як ОСББ, так і інших його співвласників, що є недопустимим, як і вимога позивачки про ліквідацію ОСББ.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18).

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права, залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення; та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення, або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 525/505/16-ц).

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Водночас наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.

Отже, підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право та/або охоронюваний законом інтерес порушене особою, до якої пред`явлений позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права/інтересу. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

У постанові Верховного Суду від 07.11.2023 у справі № 920/1261/21 зазначено, що застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої із зазначених умов унеможливлює задоволення позову. Інтереси окремого власника можуть не збігатися з інтересами інших співвласників багатоквартирного будинку. Тому, вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, суди мають враховувати баланс інтересів усіх співвласників та самого об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, уникати зайвого втручання в питання створення і діяльності об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, які вирішуються виключно установчими зборами співвласників.

Верховний Суд у постанові від 07.11.2023 у справі №916/3574/21 виснував, що особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлене у заявлений спосіб. Позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права (постанова Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №910/18962/20).

Суд має утримуватися від зайвого втручання в питання діяльності ОСББ, в тому числі і шляхом скасування рішень, у разі, якщо вони поза жодним сумнівом підтримані більшістю співвласників і за своїм змістом не мають ознак дискримінації або іншого порушення прав чи законних інтересів конкретного співвласника, який оскаржує такі рішення в судовому порядку. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №924/1225/21.

Відповідно до частини 1 статті 73, статей 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частинами 4, 5 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, встановлені обставини, баланс інтересів співвласників ОСББ, вірогідність доказів, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Конституцією України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).

Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Згідно із статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За приписами статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно положень ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову/апеляційної скарги, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно із статтею 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами статті 129 ГПК України - розподіл судових витрат визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частини 4, 5 статті 129 ГПК України).

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частини 1, 2 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі по тексту - Закон №5076-VI).

03.11.2023 між ОСББ (далі - Клієнт) та адвокатом Хомичем Олексієм Олексійовичем (далі - Адвокат) укладено Договір про надання правової допомоги (далі за текстом - Договір), за умовами пункту 1.1 якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе доручення з надання Клієнту правової допомоги на умовах, передбачених Договором (т.4, а.с. 120-125).

Адвокатом надаються такі види правової допомоги: надання консультацій та роз`яснень з юридичних питань, усних і письмових довідок щодо законодавства; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; здійснення представництва та захист інтересів Клієнта в судах, правоохоронних органах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, організаціях будь-якої форми власності, перед фізичними та юридичними особами (пункт 1.2. Договору).

Обсяг, у якому надається правова допомога Клієнту, зазначений у статті 3 Договору (пункт 1.3 Договору).

Згідно з пунктом 4.1 Договору вартість правової допомоги, яка надається Клієнту Адвокатом, а також банківські реквізити для її сплати, визначаються у рахунках на оплату, виставлених Адвокатом Клієнту, які мають бути оплачені Клієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з дати їх виставлення, але у будь-якому разі до початку надання Адвокатом будь-якого виду правової допомоги, який буде зазначений в рахунку.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами зобов`язань за Договором, проте в будь-якому випадку не більше ніж 36 (тридцять шість) місяців (пункт 6.1. Договору).

Адвокат Хомич Олексій Олексійович здійснював представництво інтересів відповідача на підставі Ордера на надання правничої допомоги серії АА №15023960 від 29.10.2024 (т.4, а.с. 146).

Свою адвокатську діяльність адвокат Хомич Олексій Олексійович здійснює на підставі Свідоцтва на право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №001346 від 18.01.2022, виданого на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 20.12.2021 №2505 (т. 4, а.с. 147).

29.10.2024 між ОСББ та адвокатом Хомичем Олексієм Олексійовичем був підписаний Акт наданої правової допомоги №5-8А до Договору, в якому зазначено, що Адвокат у повному обсязі та у відповідності до вимог Договору надав, а Клієнт без зауважень, заперечень та претензій прийняв правову допомогу на загальну суму 55 364, 00 грн (т.4, а.с. 126-127).

У пункту 2 вказаного вище Акту зазначено, що Клієнт не має жодних претензій до якості та обсягу наданої правової допомоги. У зв`язку з повною оплатою вартості наданої правової допомоги Адвокат не має жодних претензій до Клієнта.

Також на підтвердження виконання умов Договору відповідачем надано суду копії наступних документів: рахунку на оплату №6-8А від 19.03.2024, платіжної інструкції №113 від 20.03.2024 на суму 10 140, 00 грн, рахунку на оплату №7-8А від 15.04.2024, платіжної інструкції №136 від 16.04.2024 на суму 8 295, 00 грн, рахунку на оплату №9-8А від 06.06.2024, платіжної інструкції №170 від 10.06.2024 на суму 9 864, 00 грн, рахунку на оплату №10-8А від 20.06.2024, платіжної інструкції №176 від 25.06.2024 на суму 6 437, 00 грн, рахунку на оплату №11-8А від 05.07.2024, платіжної інструкції №187 від 05.07.2024 на суму 20 434, 00 грн, рахунку на оплату №13-8А від 19.08.2024, платіжної інструкції №213 від 19.08.2024 на суму 16 850, 00 грн, рахунку на оплату №14-8А від 09.09.2024, платіжної інструкції №223 від 09.09.2024 на суму 9 340, 00 грн, рахунку на оплату №15-8А від 25.10.2024, платіжної інструкції №250 від 28.10.2024 на суму 11 120, 00 грн, рахунку на оплату №16-8А від 29.10.2024 , платіжної інструкції №252 від 29.10.2024 на суму 4 810, 00 грн (т.4, а.с. 128-145).

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «Гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».

Разом з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні правові висновки викладено у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц Великої Палати Верховного Суду та постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднаної палати Верховного Суду.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Позивачка у суді першої інстанції заперечувала проти задоволення заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на не розумність та не співмірність витрат на правову допомогу з огляду на те, що у задоволені позову відмовлено.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічні правові висновки викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18).

За висновком суду першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, не співрозмірними та не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача є наступні надані послуги (виконані роботи) адвоката, а саме: написання і подання трьох клопотань про приєднання доказів до матеріалів справи вартістю 8 571, 00 грн; підготовка до судових дебатів у даній справі вартістю 3 690, 00 грн.

Стосовно наданої правової допомоги адвокатом Хомичем О.О. у вигляді участі у судових засіданнях у даній справі (з урахуванням підготовки до них, явки адвоката на судові засідання та їх очікування) з кількістю витрачених годин - 15, вартістю 29 552,00 грн, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав таку кількість годин завищеною, з огляду на що суд першої інстанції дійшов висновку про співмірність витраченого часу адвоката на участь у судових засіданнях по даній справі у кількості 9 годин, що становить 17 731, 20 грн.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про співмірність витраченого часу адвоката та вартості його робіт за наступні види послуг: ознайомлення з матеріалами справи вартістю 2 340, 00 грн; написання заяви у даній справі у відповідь на ухвалу суду від 29.02.2024 вартістю 3 900,00 грн; написання і подання клопотання про залучення третіх осіб вартістю 1 155, 00 грн; написання і подання заперечень проти накладання штрафу на відповідача вартістю 2 466, 00 грн; написання заперечень проти клопотання позивача про визнання доказу недопустимим, неналежним, недостовірним вартістю 3 690,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з позивачки на користь відповідача 31 282,20 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи позивачки про те, що саме з вини відповідача у суді першої інстанції відбулась значна кількість судових засідань і під час розгляду справи була встановлена відсутність повідомлення позивача про проведення Установчих зборів про створення ОСББ, тобто встановлено порушене право позивача та встановлено невірне визнання відповідачем у протоколі №1 загальної площі квартир та нежитлових приміщень при підрахунку голосів, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки наведене не може бути підставою для звільнення позивачка від компенсації відповідачу судових витрат - витрат на професійну правничу допомогу, компенсація яких визначено чинним ГПК України.

Водночас під час розгляду справи №911/2908/23 не було встановлено порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду із даним позовом, що стало однією із підстав для відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ від 05.02.2009 у справі «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ від 03.07.2014 у справі «Мала проти України», від 07 жовтня 2010 року у справі «Богатова проти України»).

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції», від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19.04.1994 у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).

Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», від 23.06.1993 у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії»).

Водночас ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 24.10.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2024 у справі №911/2908/23 прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивачку).

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 24.10.2024 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2024 у справі №911/2908/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 24.10.2024 у справі №911/2908/23 залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 28.11.2024 у справі №911/2908/23 залишити без змін.

4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

5. Матеріали справи №911/2908/23 повернути до Господарського суду Київської області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені у статтях 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 04.07.2025.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська