УХВАЛА

25 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/15584/16

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Жукова С.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Борком"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2025

у справі № 910/15584/16

за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Борком" арбітражного керуючого Тритяченко Ольги Володимирівни

до 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 , 4) ОСОБА_4 , 5) ОСОБА_5

про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника

у справі №910/15584/16

за заявою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Борком"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/15584/16 за заявою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Борком" на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду м. Києва від 06.02.2017.

18.03.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла заява ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Борком" арбітражного керуючого Тритяченко Ольги Володимирівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.12.2024 у справі №910/15584/16 у задоволенні заяви ліквідатора ТОВ "Борком" арбітражного керуючого Тритяченко О.В. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, АБ "Укргазбанк" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2024 року у справі №910/15584/16 та прийняти нове, яким заяву про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута задовольнити.

Крім того, не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Борком" також звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2024 року у справі №910/15584/16, та прийняти нове, яким заяву про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута задовольнити.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2024 у справі №910/15584/16 залишено без змін.

До Верховного Суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Борком" надійшла касаційна скарга, у якій скаржник просить Суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 у справі №910/15584/16 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Борком" арбітражного керуючого Тритяченко Ольги Володимирівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/15584/16 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.06.2025.

24.06.2025 до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Борком", у яких заявник просить відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Борком" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 у справі №910/15584/16 на підставі статті 293 ГПК України, оскільки на думку ОСОБА_1 , касаційна скарга не містить: посилання на підставу подання касаційної скарги, яка визначена відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України, для оскарження судових рішень, передбачених пунктами 2, 3 частини першої цієї ж норми, з огляду на предмет касаційного оскарження та чіткого обґрунтування в чому саме полягало порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, та як це вплинуло на прийняття зазначеного судового рішення. Вказує, що ТОВ "Борком" у касаційній скарзі взагалі не робить посилання на спеціальну підставу та можливість для касаційного оскарження, які додатково визначені Кодексом України з процедур банкрутства.

За результатами розгляду матеріалів цієї скарги та враховуючі вказані заперечення, Касаційний господарський суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, перед-бачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій ви-кладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).

У цьому випадку необхідно чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). Cкаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.

Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу приз-вело до прийняття незаконного судового рішення.

При цьому, необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрун-тованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на від-повідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

У касаційній скарзі скаржник вказує, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях неправильно застосували ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства та не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду.

Зазначає, що при вирішенні питання щодо вини (виду вини) суб`єкта субсидіарної відповідальності, необхідно виходити з обов`язків та повноважень суб`єктів відповідальності стосовно боржника, покладених на них законом та/або статутом, враховуючи, при цьому, положення частин 1 і 3 ст. 4 КУзПБ (у даному випадку необхідно брати до уваги, що КУзПБ набув чинності 21.10.2019, після припинення повноважень директора відповідача- 1) (правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, у постановах від 16.06.2020 у справі №910/21232/16, від 14.07.2020 у справі №904/6379/16, від 10.12.2020 у справі №922/1067/17, від 01.06.2021 у справі №904/4855/17, від 15.02.2022 у справі №927/219/20).

Також зазначає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях не застосували ст. 211 ГК України та ст.ст. 92, 1190 ЦК України, які підлягали застосуванню в силу висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі N 910/21232/16 від 14.07.2020, №910/3246/20.

Вказує, що суди порушили норми процесуального права щодо дослідження зібраних у справі доказів, а також проігнорували подані стороною вирішальні доводи. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні, фактично продублювавши рішення місцевого господарського суду, дійшов помилкових висновків щодо передумов для субсидіарної відповідальності, оскільки висновки судів не відповідають наявним у матеріалах справи доказам та фактичним обставинам справи і свідчать про порушення статей 236, 269 ГПК України.

Водночас, у касаційній скарзі не зазначено конкретної підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 у справі №910/15584/16 з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України підстави (підстав), а саме: не зазначено пункти частини 2 статті 287 ГПК України, на підставі яких подається касаційна скарга.

При цьому, скаржник чітко не вказує норми права, висновок про застосування яких був сформований Верховним Судом, не наводить сам висновок у взаємозв`язку з вказаними нормами та не зазначає, в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам заявник. В іншому випадку вказане б призвело до порушення таких принципів цивільного процесу, як змагальності та диспозитивності.

Отже ТОВ "Борком" не дотрималося вимог пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України.

Згідно з частиною 2 статті 292 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, Скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме:

- зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статті 287 ГПК України підстави (підстав) та їх належно обґрунтувати у спосіб, передбачений пунктом 5 частини 2 статті 290 ГПК України.

З огляду на викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, тому підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 174, 234, 235, 288, 290, 291 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Борком" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 у справі №910/15584/16 залишити без руху.

2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Борком" області строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Борком", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.В. Жуков