ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"30" червня 2025 р. м. Київ Справа № 911/822/25

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Жиган А.О., розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГ-25»

03191, місто Київ, вулиця Лятошинського, будинок 14-А,

до держави - Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації

119991, місто Москва, вулиця Житня, будинок 14, будівля 1

про відшкодування майнової шкоди, заподіяної збройною агресією Російської Федерації проти України

за участі представників сторін:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився;

встановив:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №333/25 від 07.03.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГ-25» до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування майнової шкоди, заподіяної збройною агресією Російської Федерації проти України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що представниками збройних сил відповідача знищено майно позивача.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням такого.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

За частиною 4 статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Водночас, міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року, та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року. Ці Конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету («явно виражена відмова від імунітету» на підставі укладеного міжнародного договору чи контракту, або «відмова від імунітету, яка передбачається», коли іноземна держава вступає у судовий процес і подає зустрічний позов у суді іноземної держави), а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом у суді іншої держави-учасниці.

Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.

Україна не є учасницею жодної із цих Конвенцій, однак, ці Конвенції відображають тенденцію розвитку міжнародного права щодо визнання того, що існують певні межі, в яких іноземна держава має право вимагати імунітет у судовому процесі.

У рішенні від 14 березня 2013 року у справі «Олєйніков проти Росії» Європейський суд з прав людини вказав, що положення Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року застосовуються «відповідно до звичаєвого міжнародного права, навіть якщо ця держава не ратифікувала її», і Суд повинен брати до уваги цей факт, вирішуючи питання про те, чи було дотримано право на доступ до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 68, п. 31).

У рішенні від 23 березня 2010 року у справі «Цудак проти Литви» (Cudakv.Lithuania) Європейський суд з прав людини також визнав існування звичаєвих норм у питаннях державного імунітету, переважання в міжнародній практиці теорії обмеженого імунітету держави, але наголосив на тому, що обмеження має переслідувати законну мету та бути пропорційним такій меті.

Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, держава не має права посилатись на імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю людини чи майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час знаходилась на території держави суду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.04.2022 у справі №308/9708/19.

З огляду на вказане, після повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, Російська Федерація не має права посилатись на судовий імунітет, відтак, звернення до суду з позовом до Російської Федерації - обґрунтоване.

Крім того, у зв`язку із розривом Україною дипломатичних відносин з вказаною державою, відсутня можливість направлення кореспонденції до посольства Російської Федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України.

Судом враховані правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2022 у справі № 635/6172/17 (провадження № 14-167 цс 20, (пункт 58)).

Відтак, позивач позбавлений можливості направити копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачу, відповідно до частини 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.03.2025 прийнято позовну заяву (вх. №333/25 від 07.03.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГ-25» до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування майнової шкоди, заподіяної збройною агресією Російської Федерації проти України до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/822/25 за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання суду призначено нa 08.04.2025 о 14:40.

У судове засідання 08.04.2025 з`явились представники позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.04.2025 встановлено відповідачу строк для надання заперечень на відповідь на відзив, продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/822/25 на 30 днів, відкладено підготовче засідання у справі №911/786/25 на 13.05.2025 о 16:00.

У підготовче засідання 13.05.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача у судове засідання не з`явився.

У підготовчому засіданні 13.05.2025 представник позивача подав клопотання про призначення судової експертизи, а також заявив усне клопотання про виправлення описки у вказаному клопотанні.

За результатом розгляду усного клопопотання позивача про виправлення описки в клопотанні про призначення судової експертизи та оцінки самого клопотання про призначення судової експертизи, суд, із занесенням до протоколу судового засідання, ухвалив про надання дозволу позивачу подати додаткові пояснення щодо призначення судової експертизи у строк до 13.06.2025.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках, коли питання, визначені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

З метою надання сторонам можливості для повної реалізації своїх процесуальних прав та неможливістю вчинення всіх дій, визначених частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.05.2025 надано дозвіл позивачу подати додаткові пояснення щодо призначення судової експертизи, відкладено підготовче судове засідання у справі № 911/822/25 на 24.06.2025 о 14:40.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява (вх.№4147/25 від 24.06.2025) про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи.

У підготовче засідання 24.06.2025 представники позивача та відповідача не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись судом.

З метою надання сторонам можливості для повної реалізації своїх процесуальних прав та неможливістю вчинення всіх дій, визначених частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання у справі.

Керуючись статтями 182, 183, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відкласти підготовче судове засідання у справі № 911/822/25 на 12.08.2025 о 15:20. Повідомити учасників справи, що судове засідання відбудеться за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108, у Господарському суді Київської області (зал судових засідань № 2).

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею - 30.06.2025 та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя С.О. Саванчук