ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
12 червня 2025 рокуСправа № 921/672/21
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровець Я.Я.
за участю секретаря судового засідання Крутіної Ю.С.
Розглянув заяву ОСОБА_1 про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника фізичної особи ОСОБА_2 (вх. №889 від 05.02.2025)
у справі №921/672/21
за заявою боржника ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1
про неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства
За участю учасників судового процесу:
від заявника: Галюк В.В. адвокат (участь в режимі відеоконференції),
від кредитора АТ КБ "Приватбанк": Плющова Н.О. адвокат.
Учасникам судового процесу оголошено склад суду.
Фіксування судового засідання технічними засобами здійснюється відповідно до статті 222 ГПК України.
Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило.
У судовому засіданні 12.06.2025 оголошено скорочену (вступна та резолютивна частини) ухвалу.
13 жовтня 2021 року фізична особа ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Тернопільської області з заявою про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність, відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 28.10.2021 заяву ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, прийнято до розгляду та підготовче засідання призначено на 11.11.2021, яке протокольною ухвалою відкладено на 18.11.2021.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 18.11.2021 відкрито провадження у справі №921/672/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_2 - арбітражного керуючого Микитіва О.І. та призначено попереднє засідання на 13.01.2022.
З метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, 19.11.2021 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 05.05.2022 визначено розмір та перелік визнаних судом вимог кредиторів, що підлягають внесенню керуючим реструктуризацією до реєстру вимог кредиторів у справі № 921/672/21 відносно фізичної особи ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , а саме:
- Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" в розмірі 54 890,50 грн, з яких підлягають внесенню: 50 285,40 грн (заборгованість) до другої черги реєстру вимог кредиторів, 65,10 грн (пеня) до третьої черги реєстру вимог кредиторів та 4 540,00 грн витрат на оплату судового збору підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.
- Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" в розмірі 440 357,92 грн, з яких підлягають внесенню: 435 395,92 грн (заборгованість) до другої черги реєстру вимог кредиторів та 4 962,00 грн витрат на оплату судового збору підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.
- Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінсоле" в розмірі 690 114,45 грн, з яких підлягають внесенню: 685 152,45 грн (заборгованість) до другої черги реєстру вимог кредиторів та 4 962,00 грн витрат на оплату судового збору підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.
- Акціонерне товариство "КредоБанк" в розмірі 891 895,71 грн, з яких підлягають внесенню: 886 933,71 грн (заборгованість) до другої черги реєстру вимог кредиторів та 4 962,00 грн витрат на оплату судового збору підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.
Засідання суду, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі, призначено на 23.06.2022.
Постановою Господарського суду Тернопільської області від 26.12.2022 припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Припинено повноваження керуючого реструктуризацією боргів фізичної особи - ОСОБА_2 - арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича. Визнано банкрутом фізичну особу - ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Введено процедуру погашення боргів боржника ОСОБА_2 . Призначено керуючим реалізацією майна банкрута фізичної особи ОСОБА_2 - арбітражного керуючого Микитіва Олега Ігоровича.
27.12.2022 судом здійснено офіційне оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України повідомлення про визнання ОСОБА_2 банкрутом і введення процедури погашення боргів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.
05.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Тернопільської області із заявою про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника фізичної особи ОСОБА_2 в сумі 8 900 000,00 грн заборгованості (вх.№889).
Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.02.2025, для розгляду заяви визначено суддю Боровця Я.Я.
Ухвалою суду від 10.02.2025 прийняти до розгляду заяву (вх. №889 від 05.02.2025) ОСОБА_1 про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника ОСОБА_2 . Судове засідання призначено на 18.03.2025.
Ухвалою суду від 18.03.2025 призначено судове засідання щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника фізичної особи ОСОБА_2 (вх. №889 від 05.02.2025) у справі №921/672/21 на 16.04.2025 з підстав, викладених в ній.
У судовому засіданні 16.04.2025 судом оголошено перерву до 01.05.2025, про що зазначено у протоколі судового засідання.
Протокольною ухвалою від 01.05.2025 судове засідання відкладено на 22.05.2025.
Ухвалою суду від 01.05.2025 клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Галюк Василя Васильовича про витребування доказів, задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Огородник Людмили Юліївни матеріали спадкової справи померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
13.05.2025 приватний нотаріус Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Огородник Л.Ю. надіслала матеріали спадкової справи №33/2024, що відкрита після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (вх.№3496).
Протокольною ухвалою від 22.05.2025 судове засідання відкладено на 12.06.2025.
Представник заявника у судове засідання 12.06.2025 з"явився, підтримав заяву.
Представник боржника у судове засідання 12.06.2025 не з"явився.
Ліквідатор Микитів О.І. у судове засідання 12.06.2025 не з"явився, повідомлення щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника ОСОБА_2 , відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства суду не надав, причин неявки суду не повідомив.
Представниця кредитора АТ "ПриватБанк" у судове засідання 12.06.2025 з"явилася, щодо заяви ОСОБА_1 заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях ( вх.. № 3134 від 30.04.2025).
Представник кредитора АТ "Кредобанк" у судове засідання 12.06.2025 не з"явився, однак 12.06.2025 надіслав заяву (документ сформований в системі "Електронний суд") про розгляд заяви без його участі (вх. №4316).
Також, 10.06.2025 представник кредитора АТ "Кредобанк" надіслав до суду письмові заперечення на заяву ОСОБА_1 , зі змісту яких вбачається, що кредитор заперечує щодо заяви з підстав, викладених в них (вх. № 4251 від 11.06.2025).
Розглянувши заяву про визнання кредиторських грошових вимог та матеріали справи, судом встановлено таке.
Кодекс України з процедур банкрутства встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (стаття 45 Кодексу України з процедур банкрутства) .
Частиною 1 статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.
З метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, 19.11.2021 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .
Отже, згідно положень ч. 1 ст. 45 КУзПБ, останнім днем подачі заяви з грошовими вимогами до боржника є 19.12.2021.
Однак, тільки 05.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Тернопільської області із заявою про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника фізичної особи ОСОБА_2 в сумі 8 900 000,00 грн заборгованості (вх.№889).
Частиною 4 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.
Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.
Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.
Судом встановлено, що заява ОСОБА_1 подана з пропуском встановленого законом строку.
Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).
В обґрунтування заяви, заявниця зазначає, що вона є дочкою ОСОБА_3 .
Зокрема вказує, що 27 лютого 2021 року ОСОБА_3 , як Позикодавець передав (позичив) ОСОБА_2 , як Позичальнику, грошові кошти у розмірі 7 600 000,00 грн, що підтверджується розпискою від 27.02.2021.
Як стверджує заявник, що зі змісту розписки від 27.02.2021 вбачається, що ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 7 600 000,00 грн, однак зобов"язався повернути їх - ОСОБА_3 протягом семи років у розмірі 8 900 000,00 грн, згідно наступного графіку, а саме: 2022 року 1 000 000,00 грн; 2023 року 1 300 000,00 грн; 2024 року 1 300 000,00 грн; 2025 року 1 300 000,00 грн; 2026 року 1 300 000,00 грн; 2027 року 1 300 000,00 грн; 2028 року 1 100 000,00 грн, з врахуванням відсотків у розмірі 1 300 000,00 грн.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 Цивільного кодексу України).
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
При цьому суд має за необхідне зазначити, що згідно наведеної усталеної правової позиції боргова розписка підтверджує не лише факт укладення договору позики та погодження його умов між кредитором та боржником, а також вона засвідчує й безпосередньо факт отримання боржником від кредитора грошових коштів у певному розмірі або речей.
Втім, такий правовий висновок є застосовним у позовному провадженні, коли між кредитором та боржником за борговою розпискою існує відповідний спір, з метою вирішення якого сторона звертається із позовом до суду.
Натомість, у справах про неплатоспроможність існує певна відмінність у розгляді та визнанні господарським судом грошових вимог кредиторів до боржника, що виникли на підставі боргової розписки, від вирішення спору у позовному провадженні про стягнення заборгованості за борговою розпискою.
Зазначена відмінність, серед іншого, полягає у тому, що визнання господарським судом вимог певного кредитора породжує відповідні правові наслідки, що впливають на права інших кредиторів цього боржника у процедурі неплатоспроможності. При цьому, у вказаній категорії справ існує ризик обопільної недобросовісної поведінки певного кредитора та боржника щодо створення фіктивної (неіснуючої, штучної) заборгованості останнього за борговою розпискою задля збільшення кількості голосів цього кредитора на зборах кредиторів та можливості впливу на саму процедуру неплатоспроможності фізичної особи, зокрема й у питанні формування та реалізації ліквідаційної маси боржника, що, у кінцевому результаті, впливатиме на обсяг задоволених вимог.
Задля унеможливлення загрози визнання господарським судом фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, на кредитора-фізичну особу, як заявника грошових вимог на підставі боргової розписки, покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування у разі виникнення вмотивованих сумнівів сторін у справі про неплатоспроможність фізичної особи щодо обґрунтованості вимог такого кредитора.
За таких обставин, господарському суду під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника варто керуватися не лише засадами, серед інших, належності (стаття 76 ГПК України) та допустимості (стаття 77 ГПК України) доказів, а й враховувати достатність (повноту та всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості за борговою розпискою.
Тож, у разі вмотивованих сумнівів інших кредиторів щодо реальності (дійсності) такої заборгованості, обґрунтування грошових вимог до боржника самим лише договором позики та/або борговою розпискою у справі про неплатоспроможність фізичної особи може бути недостатнім.
Необхідним, у такому випадку, може бути також документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою-кредитором у позику фізичній особі-боржнику, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики.
У разі ж ненадання зазначеним кредитором сукупності необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо підтвердження реальності грошового зобов`язання, господарський суд відмовляє у визнанні таких вимог у справі про неплатоспроможність фізичної особи.
При цьому, визначена приписами статті 204 Цивільного кодексу України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого підтверджені борговою розпискою, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема й зазначені вище докази джерел походження наданих у позику коштів.
Тобто, не досліджуючи дійсність відповідного правочину, що виходить за межі предмета розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, господарський суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов`язань на підставі інших доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики.
Враховуючи наведене, зі сторони заявниці не підтверджено належним чином реальність (дійсність) таких кредиторських зобов`язань на підставі доказів.
Правова позиція наведена в постанові Верховного суду від 01.03.2023 у справі №902/221/22.
Також заявницею не підтверджено факту, що ОСОБА_3 , як фізична особа, мав необхідні для цього фінансові ресурси (наявність готівкових або безготівкових коштів).
При цьому наявність у позичальника майна, в даному випадку, як зазначає заявниця, спадкове майно (складений капітал ФГ "Дружба", житловий будинок, земельні ділянки, квартири, приміщення, автомобіль та зброя), не свідчить про наявність у позичальника готівкових коштів у сумі 7 600 000,00 грн на дату складання розписки.
У постанові від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20 Верховний Суд зазначив, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.
Зі змісту розписки остання чітко не визначає сторін відповідного правочину, оскільки не містить певних ідентифікуючих ознак, а саме за розпискою неможливо ідентифікувати особу позичальника та позикодавця (відсутня інформація щодо дати місяця та року народження сторін, їх ідентифікаційні номера, місце реєстрації або інші дані, за якими можна ідентифікувати позичальника та позикодавця).
Також, слід зазначити, що заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 , яка подана до суду 13.10.2021 (зареєстрована канцелярією суду), в тому числі і конкретизований список кредиторів боржника, ОСОБА_2 не вказував кредитора - ОСОБА_3 та наявність зобов"язань по розписці не зазначено.
Як слідує з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , зареєстроване Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.
Спадкоємцями ОСОБА_3 є ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_5 дочка та ОСОБА_1 дочка.
19 лютого 2024 року ОСОБА_4 подано приватному нотаріусу Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Огородник Людмилі Юліївні заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємиці за законом.
19 лютого 2024 року приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Огородник Людмилою Юліївною заведена спадкова справа за №33/2024 , що підтверджується витягом спадкової справи №33/2024.
27 лютого 2024 року ОСОБА_5 подано приватному нотаріусу Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Огородник Людмилі Юліївні заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємиці за законом.
Також, 27 лютого 2024 року ОСОБА_1 подано приватному нотаріусу Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Огородник Людмилі Юліївні заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємиці за законом.
Отже, до кола спадкоємців ОСОБА_3 входять ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_5 дочка та ОСОБА_1 дочка.
17 жовтня 2024 року між спадкоємцями ОСОБА_4 (спадкоємець на 1/3 частку майна), ОСОБА_5 (спадкоємець на 1/3 частку майна)та ОСОБА_1 (спадкоємець на 1/3 частку майна) підписано Договір про поділ спадщини, відповідно до умов якого, сторони, згідно спадкової справи №33/2024, заведеної 19 лютого 2024 року, Огородник Л.Ю. приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області, на підставі поданих заяв про прийняття спадщини, зареєстрованих за №92 від 19.02.2024, №№106, 107 від 27.02.2024 є спадкоємцями після смерті нашого чоловіка та батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкове майна (перелік зазначено в п.1 Договору - складений капітал Фермерського господарства "Дружба", житловий будинок, земельні ділянки, квартири, приміщення, автомобіль та зброя), поділене спадкове майно ( п.1 Договору).
Пунктом 2 Договору, сторонами погоджено, що відповідно до статей 1278, 364, 365, 367 Цивільного кодексу України спадкове майно переходить на праві приватної власності до кожного спадкоємця на 1/3 частку майна.
З моменту посвідчення даного Договору право спільної власності, на дане спадкове майно припиняється ( п.3 Договору).
Вказаний Договір про поділ спадщини посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Огородник Людмилою Юліївною та зареєстровано в реєстрі за №4063.
Таким чином, спадщину померлого ОСОБА_3 в межах розміру спадщини, на яку за життя мав право ОСОБА_3 , прийняли його дружина та доньки, які є спадкоємцями першої черги.
Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.
Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України).
За правилом статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частин першої та другої статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
При цьому необхідно враховувати, що спадкування це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття.
Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.
Отже, враховуючи, що спадщину ОСОБА_3 прийняли його дружина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а тому кожен із них успадкував по 1/3 частці спадкового майна, що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом (містяться в матеріалах справи).
Однак, заявницею ОСОБА_1 заявлено грошові вимоги відносно боржника ОСОБА_2 у розмірі 8 900 000,00 грн без врахування 1/3 частки спадкового майна.
Крім того, суд звертає увагу, що в Договорі про поділ спадщини від 17.10.2024 до складу спадкового майна розписка від 27.02.2021 не увійшла.
Отже, ОСОБА_1 не успадковано майно, а саме розписку від 27.02.2021.
На даний час триває процедура погашення боргів боржника.
Статтею 45 Кодексу України з процедур банкрутства, визначено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Визначення статусу вимог кредитора (конкурсні чи поточні) пов`язується безпосередньо з моментом виникнення цих вимог. При цьому набуття статусу кредитора у справі про банкрутство законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку, та прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове визнання її вимог.
Відповідний висновок наведений Верховним Судом у постановах від 25.06.2020 у справі № 916/1965/13, від 21.09.2020 у справі № 916/2878/14, від 19.01.2021 - № 916/4181/14, від 04.11.2020 у справі № 904/9024/16, від 14.06.2023 - № 904/5743/20.
Аналіз норм статей 1, 45, 47 КУзПБ свідчить, що з моменту офіційної публікації оголошення про порушення щодо боржника провадження у справі про банкрутство строк виконання усіх зобов`язань боржника, які виникли до моменту порушення щодо нього провадження у справі про банкрутство є таким, що фактично настав, і незалежно від настання строку їх виконання кредитори за такими зобов`язаннями мусять заявити грошові вимоги до боржника у справі про банкрутство з додержанням тридцятиденного строку від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.
Визначаючи статус кредиторських вимог (конкурсні чи поточні) у справі про банкрутство, суд має враховувати насамперед момент виникнення вимоги, а не строк її виконання, а отже вимоги кредиторів, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, є конкурсними незалежно від строку виконання грошових зобов`язань боржника.
Тож, розглядаючи грошові вимоги кредитора і визначаючи їх статус (конкурсні чи поточні), не слід ототожнювати поняття "виникнення зобов`язання", закріплене у статтях 1, 45 КУзПБ, та поняття "строк виконання зобов`язання", оскільки зазначений статус не пов`язується безпосередньо зі строком виконання зобов`язань (до моменту відкриття провадження у справі про банкрутство чи після).
Правова позиція наведене у постанові ВС від 17.01.2024 у справі № 911/2711/22.
Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.
Правова позиція наведена у постанову Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 924/1351/20.
При цьому, розглядаючи кредиторські вимоги, суд має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір, тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати, чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання.
Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство (неплатоспроможність).
Правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 902/90/21.
Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом. Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора.
Отже, враховуючи наведені приписи законодавства та встановлені обставини заяви у їх сукупності, суд дійшов висновку про відхилення грошових вимог ОСОБА_1 відносно боржника ОСОБА_2 в сумі 8 900 000,00 грн заборгованості, як безпідставно заявлені.
Суд зазначає, що у справі про банкрутство суд може самостійно приймати рішення стосовно виду та інтенсивності судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства з урахуванням процедури провадження, особи боржника та арбітражного керуючого, а також інших обставин справи.
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Кодексом України з процедур банкрутства, ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
При цьому, судова дискреція (судовий розсуд) повинна реалізовуватись судом з урахуванням принципів диспозитивності та пропорційності в господарському судочинстві та рівності всіх учасників судового процесу перед законом та судом.
Відповідно до вимог статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.
Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, статтями 232, 234, 235 ГПК України, Господарський суд,
1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника фізичної особи ОСОБА_2 (вх. №889 від 05.02.2025) у справі №921/672/21, відмовити.
2. Відхилити кредиторські грошові вимоги ОСОБА_1 відносно боржника фізичної особи ОСОБА_2 в сумі 8 900 000,00 грн заборгованості та у сумі 5004,80 грн судового збору.
3. Ухвалу надіслати учасникам у справі до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття.

Ухвала суду, постановлена у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства (стаття 9 Кодексу України з процедур банкрутства).

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою - https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повну ухвалу підписано "30" червня 2025 року.

Суддя Я.Я. Боровець