24.06.2025Справа № 910/9604/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Шмиги В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексфер» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/9604/24
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексфер»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна»
про стягнення 239834,74 грн
Представники учасників справи:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ексфер» (далі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» (далі відповідач) про стягнення 239834,74 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/9604/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексфер» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» про стягнення 239 834,74 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексфер» основний борг у розмірі 205971,00 грн, пеню у розмірі 14704,98 грн, інфляційні втрати у розмірі 6217,91 грн, 3% річних у розмірі 1637,64 грн та судовий збір у розмірі 3427,97 грн.

08.05.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексфер» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просить вирішити питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу шляхом ухвалення додаткового рішення у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на 29.05.2025.

20.05.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» надійшли заперечення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у якій відповідач зауважив, що розмір заявлених позивачем витрат у сумі 60000,00 грн не відповідає критеріям реальності та розумності їхнього розміру, оскільки такі витрати позивача не мали характеру необхідних і не є співрозмірними із виконаною роботою у суді першої інстанції, отже їх розмір є необґрунтованим.

Судове засідання, призначене на 29.05.2025, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2025 призначено судове засідання у справі на 24.06.2025.

23.06.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексфер» надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності представника позивача.

У судове засідання 24.06.2025 представник позивача не з`явився, однак просив суд здійснювати розгляд заяви за його відсутності, у свою чергу, представник відповідача не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету учасника справи та раніше подані заперечення, про причини неявки суд не повідомили.

Частиною 4 статті 244 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної заяви і не повідомив суд про причини неявки, суд на місці постановив розгляд заяви про розподіл судових витрат у справі №910/6473/24 проводити за його відсутності.

Приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У той же час, враховуючи встановлені приписами ст. 238 Господарського процесуального кодексу України вимоги до змісту рішення суду та визначений у ст. 240 Господарського процесуального кодексу України порядок проголошення судового рішення, вбачається, що у разі якщо учасник справи в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України до закінчення судових дебатів у справі заявив про намір подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду докази на підтвердження розміру судових витрат, суд, після надходження відповідних доказів від учасника справи, може вирішити питання щодо розподілу судових витрат не інакше як шляхом ухвалення додаткового рішення.

Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2025 у справі №910/9604/24 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи на оплату послуг професійної правничої допомоги, оскільки представник позивача скористався своїм правом на подання таких доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення суду в даній справі у порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

У поданій заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 60000,00 грн на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу, позивачем надано копію договору-доручення про надання правничої допомоги від 20.03.2024 (далі договір), укладеного між Адвокатським бюро «Ольги Пєнязькової» (далі адвокатське бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ексфер» (далі клієнт), додаткової угоди від 20.03.2024 до договору-доручення про надання правничої допомоги від 20.03.2024, додаткової угоди №2 від 02.07.2024 до договору-доручення про надання правничої допомоги від 20.03.2024, додаткової угоди №3 від 23.12.2024 до договору-доручення про надання правничої допомоги від 20.03.2024, платіжних інструкцій №29 від 20.03.2024 на суму 20000,00 грн, №1238 від 26.06.2024 на суму 25000,00 грн, №1264 від 27.12.2024 на суму 25000,00 грн, довіреності на справи господарського судочинства від 18.07.2024, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серії КВ №5271/10 від 29.01.2015 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги, серії АА №1471767 від 02.08.2024.

За умовами пункту 1.1 предметом договору є надання адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів у цивільних, господарських, кримінальних справах, у тому числі представництво інтересів клієнта у кримінальних провадженнях під час досудового слідства та судового розгляду справ.

Відповідно до пункту 2.1 договору адвокатське бюро зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта. Адвокатське бюро має право представляти права і законні інтереси клієнта у будь-яких державних, правоохоронних органах в тому числі в органах дізнання та досудового слідства, перед третіми особами, в судах та здійснювати професійну діяльність адвокатського бюро згідно з умовами цього договору з усіма правами представника, захисника (адвоката) які передбачені: Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Конституцією України, Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України. Адвокатське бюро зобов`язується надавати консультативно - правову допомогу клієнту у цивільних, господарських, кримінальних справах, які могли би бути пов`язані з клієнтом незалежно від його процесуального статусу в них (потерпілий, затриманий, підозрюваний, обвинувачений, підсудний, свідок, позивач, відповідач).

Згідно пункту 2.3 договору клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокатському бюро в розмірі та в строк погоджені між ними; вчасно забезпечувати адвокатське бюро всім необхідним для виконання його доручень, передбачених даним договором, в тому числі документами в необхідній кількості екземплярів, внутрішніми нормативними актами, які регулюють діяльність клієнта, у випадку необхідності транспортними засобами; при вирішенні господарських спорів клієнта з іншими підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами-підприємцями оперативно надавати достовірну інформацію для прийняття правильного рішення, що відповідає нормативним актам; інформувати адвокатське бюро про всі документи та відомі обставини, які можуть мати суттєве значення для прийняття та виконання адвокатським бюро доручення відповідно до цього договору; не вимагати виконання дій, що виходять за межі професійних прав і обов`язків адвокатського бюро.

Пунктами 4.1, 4.2 договору встановлено, що на визначення розміру гонорару адвокатського бюро впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару. Гонорар адвокатського бюро погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до « 31» грудня 2024 року. Цей Договір може бути розірваний згідно вимог чинного законодавства України (пункт 3.1, 3.2 договору).

20.03.2024 року між адвокатським бюро та клієнтом було підписано додаткову угоду до договору-доручення про надання правничої допомоги від 20.03.2024 (далі додаткова угода), за умовами пункту 1 якої, відповідно до пункту 4.2. договору сторони дійшли згоди, що гонорар бюро за надання первісної консультації, формування правової позиції, ведення досудово-претензійної роботи щодо стягнення заборгованості: за договором транспортного експедирування №22-025-Е від 06.12.2022р., який укладено з ТОВ «КРАТОС Україна», становить 10000 (десять тисяч) гривень; за договором суборенди залізничних вагонів №23-005-О від 10.11.2023р., який укладено з ТОВ «КРАТОС Україна», становить 10000 (десять тисяч) гривень.

02.07.2024 року між адвокатським бюро та клієнтом було підписано додаткову угоду №2 до договору-доручення про надання правничої допомоги від 20.03.2024 (далі додаткова угода №2), за умовами пункту 1 якої, відповідно до пункту 4.2 договору сторони дійшли згоди, що гонорар бюро за: підготовку та подання позовної заяви про стягнення заборгованості за договором транспортного експедирування №22-025-Е від 06.12.2022, який укладено клієнтом з ТОВ «Кратос Україна», та представництво інтересів клієнта у відповідній справі в суді першої інстанції, становить 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень (п. 1.1 додаткової угоди №2); підготовку та подання позовної заяви про стягнення заборгованості за договором суборенди залізничних вагонів №23-005-О від 10.11.2023, який укладено клієнтом з ТОВ «Кратос Україна», та представництво інтересів клієнта у відповідній справі в суді першої інстанції, становить 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень(п. 1.2 додаткової угоди №2).

Пунктом 2, 3 додаткової угоди №2 встановлено, що гонорар бюро, визначений у п. 1.1 даної додаткової угоди сплачується клієнтом наступним чином: 25000.00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.) - до 31.07.2024 (включно); 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.) - до 31.12.2024 (включно). Гонорар бюро, визначений у п. 1.2 даної додаткової угоди сплачується клієнтом наступним чином: 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.) - до 31.07.2024 (включно); 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.) - до 31.12.2024 (включно).

23.12.2024 року між адвокатським бюро та клієнтом було підписано додаткову угоду №3 до договору-доручення про надання правничої допомоги від 20.03.2024 (далі додаткова угода №3), за умовами пункту 1 якої сторони дійшли згоди викласти пункт 3.1 договору-доручення про надання правничої допомоги від 20 березня 2024 року у новій редакції, а саме: « 3.1. Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до «31» грудня 2025 року».

Згідно пункту 2 додаткової угоди №3 в усьому іншому, що не передбачено цією додатковою угодою, обов`язковим будуть умови договору-доручення про надання правничої допомоги від 20 березня 2024 року.

На підтвердження оплати наданих послуг правничої допомоги позивачем було надано платіжні інструкції №29 від 20.03.2024 на суму 20000,00 грн, №1238 від 26.06.2024 на суму 25000,00 грн, №1264 від 27.12.2024 на суму 25000,00 грн.

Судом встановлено, що Пєнязькова Ольга Олександрівна є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру; - погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та постанові Верховного Суду від 30.01.2024 року у справі №904/9441/21 наголошено на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.

При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №910/429/21 та від 11.11.2022 у справі №909/50/22.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №922/2666/21.

При цьому, судом враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів учасника справи (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17 та від 21.10.2021 у справі №420/4820/19).

В той же час, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач у заяві про ухвалення додаткового рішення у справі №910/9604/24, в порядку статті 126 Господарського процесуального кодексу України наводить детальний опис робіт (наданих послуг), а саме: надання первісної консультації щодо обставин справи з вивченням документів; проведення аналізу актуальної судової практики в аналогічних спорах та узгодження правової позиції з клієнтом; підготовка та складання претензії до ТОВ «Кратос Україна», яка подана ТОВ «Ексфер» 23.05.2024 за вих. №23/05-2; підготовка та подання 02.08.2024 до Господарського суду міста Києва позовної заяви про стягнення 239834,74 грн; ознайомлення та аналіз відзиву на позовну заяву ТОВ «Кратос Україна» від 28.08.2024 у справі № 910/9604/24; підготовка та подання 02.09.2024 до Господарського суду міста Києва відповіді на відзив у справі № 910/9604/24; підготовка та подання 20.09.2024 до Господарського суду міста Києва додаткових пояснень у справі № 910/9604/24; підготовка та подання 03.04.2025 до Господарського суду міста Києва додаткових пояснень у справі №910/9604/24.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат через призму приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд враховує, що включення до складу наданих адвокатом послуг, таких послуг як «надання первісної консультації щодо обставин справи з вивченням документів» та «узгодження правової позиції з клієнтом» не може бути виділена в окремий вид послуг, позаяк є обов`язковою передумовою для складення та написання заяв по суті спору та здійснення представництва та захисту інтересів клієнта у справі, а відтак поглинається послугою «підготовка та подання 02.08.2024 до Господарського суду міста Києва позовної заяви про стягнення 239834,74 грн».

Разом з тим, суд зазначає, що включення до складу наданих адвокатом послуг з проведення аналізу актуальної судової практики в аналогічних спорах, не можуть бути виділені в окремий вид послуг, з підстав, що наведені судом вище, при цьому, зі змісту позову, вбачається, що вони не містять жодного посилання на практику Верховного Суду в подібних правовідносинах, як і не зазначено як проведений адвокатом аналіз актуальної судової практики вплинув на результат вирішення справи та захист інтересів клієнта.

Судом також взято до уваги, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/9620/24, представництво у якій здійснює Адвокатське бюро «Ольги Пєнязькової», а предметом її розгляду є питання, пов`язані з неналежним виконанням відповідачем (ТОВ «Ексфер») умов договору суборенди залізничних вагонів №23-005-О від 10.11.2023.

Водночас дана справа є суттєво подібною зі справою №910/9604/24, оскільки обидві справи ґрунтуються на подібних фактичних обставинах, виникають зі схожих договірних правовідносин і регулюються тими ж самими нормами матеріального права, у зв`язку з цим у суду наявні обґрунтовані підстави вважати, що підготовка адвокатом процесуальних документів та заяв по суті спору у межах цієї справи №910/9604/24 не потребувала значних зусиль, аналізу спірних правовідносин, документів та відповідно витрат часу.

Таким чином, господарський суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом фактичні обставини справи не є безумовною підставою для стягнення судом витрат на професійну правничу допомогу з відповідача саме в розмірі 60000,00 грн, адже цей розмір має бути документально обґрунтований, відповідати критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат, співмірності з ціною позову та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги.

Беручи до уваги те, що суду необхідно надати оцінку розміру витрат сторони на правничу допомогу з урахуванням всіх аспектів і категорії складності справи, враховуючи предмет спору та розмір заявлених позовних вимог у співвідношенні до заявлених витрат на правову допомогу, приймаючи до уваги надані позивачеві послуги та зважаючи на обсяг і зміст наданих позивачем під час судового розгляду справи №910/6579/22 процесуальних документів, суд приходить до висновку, що зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до розміру 30000,00 грн від попередньо заявленої суми, яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані представником позивача докази, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, та висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000,00 грн.

Керуючись статтями 123, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексфер» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/9604/24 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кратос Україна» (02081, м. Київ, Дніпровська набережна, буд. 23, офіс 309; ідентифікаційний код 44830793) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексфер» (08502, Київська обл., м. Фастів, вул. Козятинська, буд. 20, кв. 21; ідентифікаційний код 41869021) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання додатковим рішенням суду законної сили.

4. В іншій частині заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексфер» про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 27.06.2025.

СуддяТ.В. Васильченко