УХВАЛА

18 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/4766/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» - Ткаченка Р.Ю.,

Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Дудченко В.В., Пахомової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 (у складі колегії суддів: Сітайло Л.Г. (головуючий), Андрієнко В.В., Шапран В.В.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

у справі № 910/4766/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»

до Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про усунення перешкод у користуванні майном та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» (далі - ТОВ «ЙЕ Енергія») звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз»), у якому, з урахуванням уточнень, просило суд усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні 88508,631 тис. куб. м природного газу, що належить на праві власності ТОВ «ЙЕ Енергія», і зберігається в підземному сховищі газу, яким користується оператор газосховищ, шляхом:

- обліку на рахунку зберігання ТОВ «ЙЕ Енергія» 88508,631 тис. куб. м природного газу, що належить на праві власності ТОВ «ЙЕ Енергія», і зберігається в підземному сховищі газу, яким користується оператор газосховищ;

- документального оформлення в односторонньому порядку акту про рух 88508,631 тис. куб. м природного газу, що належить на праві власності ТОВ «ЙЕ Енергія», і зберігається в підземному сховищі газу, яким користується оператор газосховищ;

- підтвердження торгових сповіщень про передачу (відчуження) 84 399,90 тис. куб. м природного газу, що належить на праві власності ТОВ «ЙЕ Енергія», і зберігається в підземному сховищі газу, яким користується оператор газосховищ, від ТОВ «ЙЕ Енергія» до АТ «Вінницягаз» обсягом 9 031,20 тис. куб. м природного газу, АТ «Волиньгаз» обсягом 2 475,00 тис. куб. м природного газу, АТ «Дніпропетровськгаз» обсягом 5 918,00 тис. куб. м природного газу, АТ «Житомиргаз» обсягом 2 233,00 тис. куб. м природного газу, АТ «Закарпатгаз» обсягом 7 218,00 тис. куб. м природного газу, АТ «Запоріжгаз» обсягом 7 670,00 тис. куб. м природного газу, АТ «Івано- Франківськгаз» обсягом 3908 тис. куб. м природного газу, АТ «Київоблгаз» обсягом 17485 тис. куб. м природного газу, АТ «Криворіжгаз» обсягом 3606 тис. куб. м природного газу, АТ «Львівгаз» обсягом 9332,3 тис. куб. м природного газу, АТ «Миколаївгаз» обсягом 1101 тис. куб. м природного газу, АТ «Рівнегаз» обсягом 3619 тис. куб. м природного газу, АТ «Сумигаз» обсягом 1443 тис. куб. м природного газу, АТ «Хмельницькгаз» обсягом 5 063,00 тис. куб. м природного газу, АТ «Чернігівгаз» обсягом 4 297,40 тис. куб. м природного газу;

- підтвердження торгових сповіщень про прийом (набуття) 84399,90 тис. куб. м (вісімдесят чотири мільйони триста дев`яносто дев`ять тисяч дев`яносто кубічних метрів) природного газу, що належить на праві власності ТОВ «ЙЕ Енергія», і зберігається в підземному сховищі газу, яким користується оператор газосховищ, від ТОВ «ЙЕ Енергія» до АТ «Вінницягаз» обсягом 9 031,20 тис. куб. м природного газу, АТ «Волиньгаз» обсягом 2 475,00 тис. куб. м природного газу, АТ «Дніпропетровськгаз» обсягом 5 918,00 тис. куб. м природного газу, АТ «Житомиргаз» обсягом 2 233,00 тис. куб. м природного газу, АТ «Закарпатгаз» обсягом 7 218,00 тис. куб. м природного газу, АТ «Запоріжгаз» обсягом 7 670,00 тис. куб. м природного газу, АТ «Івано- Франківськгаз» обсягом 3908 тис. куб. м природного газу, АТ «Київоблгаз» обсягом 17485 тис. куб. м природного газу, АТ «Криворіжгаз» обсягом 3606 тис. куб. м природного газу, АТ «Львівгаз» обсягом 9332,3 тис. куб. м природного газу, АТ «Миколаївгаз» обсягом 1101 тис. куб. м природного газу, АТ «Рівнегаз» обсягом 3619 тис. куб. м природного газу, АТ «Сумигаз» обсягом 1443 тис. куб. м природного газу, АТ «Хмельницькгаз» обсягом 5 063,00 тис. куб. м природного газу, АТ «Чернігівгаз» обсягом 4 297,40 тис. куб. м природного газу.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправними діями відповідача щодо невиконання умов договору зберігання від 22.06.2018 № і вимог Кодексу газосховищ, неналежного обліку природного газу під час зберігання; відмови документально оформлювати приймання-передачу природного газу, у зв`язку з його зберіганням; не забезпечення належного адміністрування передачі природного газу, що зберігається в газосховищах; не відображенні руху природного газу замовника в газосховищі.

На думку позивача, не підтвердження (відхилення) відповідачем торгових сповіщень фактично чинить перешкоди у здійсненні ТОВ «ЙЕ Енергія» права користування та розпорядження належним останньому на праві власності природним газом обсягом 88 508,631 тис. куб. м, що зберігаються в підземному сховищі газу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у квітні 2025 року ТОВ «ЙЕ Енергія» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.05.2025 відкрито касаційне провадження у справі № 910/4766/23 за касаційною скаргою ТОВ «ЙЕ Енергія» з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.06.2025.

АТ «Укртрансгаз» у відзиві на касаційну скаргу зазначає про правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

17.06.2028 ТОВ «ЙЕ Енергія» через систему «Електронний суд» подало клопотання про передачу справи № 910/4766/23 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відповідно до частини 2 статті 302 ГПК, оскільки вважає, що існують підстави для відступу від правових позицій Верховного Суду, викладених в ухвалі від 29.08.2024 у справі № 910/13361/23.

Відповідно до частини 2 статті 302 ГПК суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Як свідчить зміст ухвали Верховного Суду від 29.08.2024 у справі № 910/13361/23, суд касаційної інстанції закрив касаційне провадження у цій справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи України», про визнання недійсним підпункту договору, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2024. Підставою закриття касаційного провадження зазначено пункт 5 часини 1 статті 296 ГПК.

Як наслідок закриття касаційного провадження у справі згідно з пунктом 5 часини 1 статті 296 ГПК є неподібність правовідносин у справі, що розглядається, з правовідносинами у справі, на висновки у постанові Верховного Суду в якій послався скаржник в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК.

Оскільки Верховний Суд у справі № 910/13361/23 закрив касаційне провадження і в ухвалі від 29.08.2024 не викладав висновки щодо застосування норм права, підстави для задоволення клопотання ТОВ «ЙЕ Енергія» відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

При вирішенні спору судами попередніх інстанцій установлено, що 22.06.2018 між АТ «Укртрансгаз» (оператор) та ТОВ «РГК Трейдінг» (замовник, теперішня назва - ТОВ «ЙЕ Енергія») укладено договір № зберігання (закачування, відбору) природного газу, до якого в подальшому вносились зміни відповідними додатковими угодами.

У листі від 19.04.2022 ТОВ «ЙЕ Енергія» просило відповідача зарахувати і обліковувати на рахунку зберігання позивача відповідно до договору № зберігання (закачування, відбору) природного газу від 22.06.2018 природний газ в обсязі 88508,631 тис. куб. м, який знаходиться в підземному сховищі газу АТ «Укртрансгаз», що переданий приватним виконавцем від ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ТОВ «ЙЕ Енергія». З майже аналогічним листом ТОВ «ЙЕ Енергія» зверталось до АТ «Укртрансгаз» і 20.02.2023, посилаючись на наявність у нього газу в загальному обсязі 88508,631 тис. куб. м, у ПСГ, просило надати рахунок на оплату вартості замовленої потужності по договору № зберігання природного газу з урахуванням відображення на рахунку 88508,631 тис. куб. м газу, який на думку позивача, знаходиться в ПСГ і належить позивачу.

Проте, як зазначає позивач, ці листи залишилися без належного реагування відповідача в частині відображення обсягів газу у кількості 88508,631 тис. куб. м на рахунку позивача.

28.02.2023 ТОВ «ЙЕ Енергія» через інформаційну платформу АТ «Укртрансгаз» надало на підтвердження торгові сповіщення про передачу 84399,90 тис. куб. м природного газу в підземному сховищі до АТ «Житомиргаз», АТ «Дніпропетровськгаз», АТ «Київоблгаз», АТ «Криворіжгаз», АТ «Сумигаз», АТ «Рівнегаз», АТ «Чернігівгаз», АТ «Хмельницькгаз», АТ «Запоріжгаз», АТ «Миколаївгаз», АТ «Волиньгаз», АТ «Львівгаз», АТ «Вінницягаз», АТ «Івано-Франківськгаз», АТ «Закарпатгаз», з якими позивач укладав договори купівлі-продажу природного газу, який, за його твердженням, був переданий позивачу в рамках виконання рішень Господарського суду Луганської області, що підтверджується актами приватного виконавця Пишного А.В., про фактичне виконання рішень та передачу обсягів газу стягувачу ТОВ «ЙЕ Енергія».

28.02.2023 АТ «Укртрансгаз» відхилило зазначені торгові сповіщення, зокрема, з причин відсутності достатнього обсягу на рахунку зберігання.

ТОВ «ЙЕ Енергія» вважає дії АТ «Укртрансгаз» такими, що порушують право позивача на користування та розпорядження належним йому на праві власності природним газом в обсязі 88508,631 тис. куб. м, що знаходиться на зберіганні у ПСГ АТ «Укртрансгаз».

ТОВ «ЙЕ Енергія» звернулося до суду з позовом до АТ «Укртрансгаз» про усунення перешкод у користуванні природним газом (товаром), належним на праві власності позивачу у спосіб, що визначений у позові, відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), оскільки, за твердженням позивача, він є власником природного газу в обсязі 88508,631 тис. куб. м, який передано товариству приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пишним А. В. на підставі актів вилучення та передачі майна стягувачу від 22.06.2021 та від 28.09.2021 у межах виконавчих проваджень з виконання трьох рішень Господарського суду Луганської області від 03.10.2017 у справі № 913/561/17, від 05.12.2017 у справі № 913/872/17, від 23.01.2018 у справі № 913/873/17.

Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, у задоволенні позову відмовив і, застосувавши стандарт доказування, мотивував таке рішення тим, що позивач не довів суду наявність порушеного права, оскільки матеріалами справи з більшою вірогідністю спростовується факт реального набуття позивачем права власності на природний газ у ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» та ПАТ «Рівнеазот», враховуючи відсутність в реальності такого об`єму газу у останніх у ПСГ, яким оперує АТ «Укртрансгаз», загальним обсягом 88508,631 тис. куб. м, з огляду на відсутність такого ресурсу у ПСГ взагалі.

ТОВ «ЙЕ Енергія» у поданій касаційній скарзі підставу касаційного оскарження судових рішень обґрунтовує, зокрема, неправильним застосуванням судами при вирішення спору норм матеріального та процесуального права і не врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.12.2023 в справі № 924/355/23, стосовно того, що Кодекс газосховищ не є актом цивільного законодавства, тому він не може регулювати цивільні відносини, зокрема і щодо порядку виконання договорів, до спірних відносин щодо переходу права власності на природний газ, який зберігається у газосховищах, застосуванню підлягають норми ЦК; та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.09.2024 у справі № 201/9127/21 стосовно того, що застереження законодавця щодо неможливості повернення майна в натурі та необхідності відшкодування його вартості стосується насамперед речей, визначених індивідуальними ознаками, адже речі, визначені родовими ознаками, є замінними, тобто такими, що не можуть бути безповоротно втрачені.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення у межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 ГПК, частиною 2 якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.

Такі процесуальні обмеження щодо касаційного оскарження судових рішень не суперечать положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України застосовується судами України як частина національного законодавства, і відповідають практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

Умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», серія A, N 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden», серія A, N 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

При цьому, необхідно зазначити, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. Відсутність такої подібності зумовлює закриття касаційного провадження.

Проаналізувавши висновки, викладені у зазначених постановах Верховного Суду, на які послався скаржник у касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень у справі № 910/4766/23, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, суд касаційної інстанції вважає, що правовідносини у зазначених справах не є подібними з огляду на таке.

Так, у справі, що розглядається, предметом позову є вимога ТОВ «ЙЕ Енергія» про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні 88508,631 тис. куб. м природного газу, що належить на праві власності позивачу, і зберігається в підземному сховищі газу, яким користується оператор газосховищ, шляхом вчинення певних дій, і за обставин не доведення позовних вимог суди попередніх інстанцій у задоволенні позову відмовили.

Натомість у справі № 924/355/23, предметом позову якої була вимога ТОВ «ЙЕ Енергія» до АТ «ОГС «Хмельницькгаз» про визнання зобов`язання припиненим виконанням, проведеним належним чином, Верховний Суд постановою від 19.12.2023 скасував судові рішення попередніх інстанцій про задоволення позову і передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки правовідносинам, які виникли між позивачем та відповідачем, передчасно дійшли висновку про визнання зобов`язання ТОВ «ЙЕ Енергія» перед АТ «ОГС «Хмельницькгаз`ТОВ у частині передачі газу у підземному сховищі обсягом 5 063 000 м3 в лютому 2023 року припиненим виконанням, проведеним належним чином.

Тобто у цій справі спір по суті остаточно не вирішений, що не дає підстав для висновку про неврахування судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, висновків у цій справі в контексті підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК.

Тим більше у касаційній скарзі скаржник не зазначив, щодо застосування яких саме норм матеріального права не було враховано висновки Верховного Суду при вирішенні спору саме у подібних правовідносинах, та які саме норми матеріального права було порушено судами попередніх інстанцій при вирішенні справи № 910/4766/23 саме щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК.

У справі № 201/9127/21, на яку послався скаржник в обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, предметом позову є вимога про відшкодування вартості безпідставно збереженого майна в порядку статті 1212 ЦК за обставин відчуження транспортного засобу позивача на підставі фіктивних правочинів.

Проте правовідносини у справі, що розглядається, і в зазначеній скаржником справі № 201/9127/21 істотно відмінні за змістовним критерієм, підставами позову і фактично-доказовою базою, а також встановленими судами попередніх інстанцій обставинами у кожній справі і зібраними та дослідженими в них доказами, залежно від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення. Наведене не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними, у тому числі з урахуванням змісту правовідносин та доводів учасників справи, якими вони обґрунтовували свої позиції.

При цьому необхідно зазначити, що у справі № 910/4766/23, яка розглядається, судами попередніх інстанцій при вирішенні спору з огляду на предмет і підстави позову положення статті 1212 ЦК не застосовувалися.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що цитування скаржником окремих висновків, наведених у зазначених вище постановах Верховного Суду без вказівки на те, які саме норми права було неправильно застосовано судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, з урахуванням спірних правовідносин, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2024 у справі № 910/4766/23.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: В.А. Зуєв

І.С. Міщенко