РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025Справа № 910/4130/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справу

за позовом Приватного підприємства «ДОНЕЦЬКА МЕХКОЛОНА-95»

до Державного підприємства «Об`єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація»

про стягнення 1 172 272,08 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов «ДОНЕЦЬКА МЕХКОЛОНА-95» до Державного підприємства «Об`єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» про стягнення 1 172 272,08 грн, з яких: 3% річних у розмірі 193 853,72 грн та інфляційні втрати у розмірі 978 418,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду № 4/ОР-23 на виконання робіт від 05.07.2023 в частині своєчасної оплати за виконані роботи, що встановлено при розгляді справи № 910/8769/24, у зв`язку з чим з відповідача за період з 13.07.2024 по 28.02.2025 відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати за порушення грошових зобов`язань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позову.

09.04.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4130/25, розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання). Встановлено сторонам строки для подання відзиву на позову, відповіді на відзив, заперечень, а також заяв/клопотань.

24.04.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

28.04.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив в порядку ст. 167, 251 ГПК України не скористався.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд уважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.07.2023 за результатами процедури закупівлі UA-2023-05-10-009284-a між Приватним акціонерним товариством «ДОНЕЦЬКА МЕХКОЛОНА-95» (надалі - позивач, підрядник) та Державним підприємством «Об`єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» (надалі - відповідач, замовник) укладено договір підряду №4/ОР-23 на виконання робіт (надалі - договір), за умовами п. 1.1. якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується відповідно до проєктно-кошторисної документації, з використанням власних матеріалів та устаткування на власний ризик та у передбачений договором строк виконати та здати: «Роботи з рекультивації східного торця розрізної траншеї дільниці відкритих робіт (колишній розріз «Морозівський») з прилеглими ділянками згідно з проєктом ліквідації ДП «Бурвугілля» (45112000-5 землерийні та інші земляні роботи) (надалі - роботи), а замовник зобов`язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх у порядку та на умовах, обумовлених цим договором.

Склад, обсяги та інші характеристики робіт, що виконуватимуться відповідно до умов цього договору, визначені проєктно-кошторисною документацією, яка передається замовником підряднику, та наведені в Позиційному списку (Додаток №1 до договору), що є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2. договору).

Роботи за цим Договором виконуються підрядником за адресою: Україна, 28022, Кіровоградська обл., Олександрійський район, с. Новоселівка, ДП «Бурвугілля» (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору підрядник зобов`язується виконати роботи за цим договором з моменту підписання Договору до 31 грудня 2024 року та дати виконані належним чином роботи за цим договором замовнику. Підрядник може виконати роботи достроково (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору договірна ціна за цим договором становить 98 608 770 грн 64 коп. у т.ч. ПДВ. Договірна ціна вказана у Додатку №2 (п.3.2. договору).

Грошові зобов`язання замовника за договором виникають за наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань після взяття на облік органом Державної казначейської служби України плану використання бюджетних коштів (п. 3.13. договору).

Згідно з п. 3.14. договору договірна ціна робіт може бути зменшена сторонами залежно від реального фінансування за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідних додаткових угод до цього договору.

Пунктом 3.15. договору передбачено, що замовник сплачує підряднику ціну цього договору шляхом проміжних платежів за виконані роботи протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів після посвідчення підписами та печатками сторін Акту приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3, та по мірі надходження відповідних бюджетних коштів.

Під час воєнного стану розрахунки здійснюються з урахуванням вимог Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 № 590 (п. 3.16. договору).

Прийняття замовником робіт, виконаних підрядником за цим договором, оформлюється Актами КБ-2в та Довідкою КБ-3 (п. 4.1. договору).

Відповідно до п .4.2. договору підрядник після закінчення виконання робіт надає замовнику в 3 (трьох) примірниках оформлені та підписані Акти КБ-2в та Довідку КБ-3. Замовник розглядає надані йому підрядником Акт КБ-2в та Довідку КБ-3 та у разі відсутності у нього зауважень до результатів виконаних робіт, посвідчує їх своїм підписом та печаткою і повертає по одному примірнику Акту КБ-2в та Довідки КБ-3 підряднику. Відповідно до п. 4.4. договору замовник має право відмовитись від підписання Акту КБ-2в та Довідки КБ-3 і прийняття виконаних робіт за цим Договором у разі неналежного, несвоєчасного виконання робіт, виконання робіт неналежної якості або виявлення в них недоліків.

Додатком 4 до Договору є Календарний графік виконання робіт, до якого сторони шляхом укладення додаткової угоди № 2 від 06.07.2023 вносили зміни.

Водночас, 05.07.2023 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої договір доповнено додатком 4а «Графік фінансування» та доповнено п.п. 3.1.1. договору та викладено його у такій редакції: « 3.1.1. З договірної ціни, зазначеної у п. 3.1. фінансування 2023 року складає 34 369 700,00 грн в т.ч. ПДВ згідно з Додатком 4ф до цього договору; фінансування 2024 року буде визначено окремою угодою».

20.09.2023 сторони уклали додаткову угоду № 3 до договору, якою внесли зміни до п.п. 3.1.1. договору та виклали його в такій редакції: « 3.1.1. З договірної ціни, зазначеної в п. 3.1. фінансування 2023 року складає 61 798 000,00 грн, в т.ч. ПДВ згідно з Додатком 4а до цього договору; фінансування 2024 року буде визначено окремою угодою», а також внесли зміни до додатку № 4а «Графік фінансування».

За доводами позивача, останній здійснив частину робіт без будь-яких зауважень з боку відповідача. Відповідач прийняв роботи та сплатив за них 26 425 790,24 грн з ПДВ.

Факт прийняття відповідачем робіт на вказану суму підтверджується Звітом про виконання договору про закупівлю UA-2023-05-10-009284-a, у якому вказана сума оплати за договором - 26 425 790,24 грн (в тому числі ПДВ - 4 404 298,37 грн).

Після прийнятих робіт на вказану суму підрядник продовжив виконання робіт за договором підряду. У жовтні 2023 року Позивачем було надано на підписання відповідачу Акт КБ-2в №6 від 20.10.2023 за вересень 2023 року на суму 5 424 883,99 грн, довідку КБ-3 від 20.10.2023 за вересень 2023 року, а також Акт КБ-2в №7 від 20.10.2023 за жовтень 2023 року на суму 4 806 118,45 грн, довідку КБ-3 від 20.10.2023 за жовтень 2023 року.

Як зазначає позивач, у зв`язку з тим, що в процесі листування між сторонами відповідач відмовився від підписання вищевказаних актів за вересень та жовтень 2023 року без належних на те підстав, позивач 01.05.2024 підписав ці акти відповідно до положень ч. 4 ст. 882 ЦК України.

07.05.2024 позивач направив відповідачу листа-претензію від 06.05.2024, у якому повідомив, що Акти за вересень та жовтень 2023 року на загальну суму 10 231 002,44 грн були підписані з боку позивача відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України та просив відповідача здійснити оплату за виконані роботи на вказану суму коштів відповідно до вимог п. 3.15. договору - протягом 15 робочих днів з дня підписання актів, тобто, до 16.05.2024 включно.

У відповідь на вказаний лист позивача відповідач листом від 16.05.2024 № 240 повернув позивачу надіслані ним документи на підтвердження виконання робіт на суму 10 231 002,44 грн.

У зв`язку з відмовою відповідача у здійсненні оплати, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Державного підприємства «Об`єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» заборгованості за договором у розмірі 10 278 933,98 грн, з яких: 10 231 002,44 грн основна заборгованість, 3% річних у розмірі 47 931,54 грн, нарахованих за період прострочення оплати з 17.05.2024 по 12.07.2024.

04.12.2024 Господарським судом міста Києва прийнято рішення у справі № 910/8769/24 (суддя Лиськов М.О.) за вказаним позовом, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ДОНЕЦЬКА МЕХКОЛОНА-95» задоволено повністю, ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 10 231 002,44 грн та 3% річних у розмірі 47 931,54 грн.

Звертаючись до суду із даним позовом у справі № 910/4130/25, позивач вказує, що відповідач вищевказане рішення суду у справі № 910/8769/24 виконав лише 28.02.2025, у зв`язку з чим позивач здійснив нарахування та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 193 853,72 грн та інфляційні втрати у розмірі 978 418,36 грн за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 13.07.2024 до 28.02.2025.

Відповідач, у свою чергу, заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до Статуту Державного підприємства «Об`єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» останнє утворене з метою здійснення некомерційної діяльності (без мети отримання прибутку), фінансування підприємства здійснюється виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, тобто лише за наявності відповідного бюджетного фінансування. Водночас, документами з бюджетного фінансування Державного підприємства «Об`єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» на 2025 рік не передбачено взяття бюджетних зобов`язань щодо сплати санкцій за порушення господарських зобов`язань минулих періодів, у зв`язку з чим відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, правові відносини між сторонами виникли на підставі договору підряду №4/ОР-23 на виконання робіт від 05.07.2023, а тому до вищевказаних відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як встановлено ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Судом встановлено, що питання порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором було предметом розгляду у господарській справі № 910/8769/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «ДОНЕЦЬКА МЕХКОЛОНА-95» до Державного підприємства «Об`єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» про стягнення заборгованості в розмірі 10 278 933, 98 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2024 у справі № 910/8769/24, яке набрало законної сили 27.12.2024, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ДОНЕЦЬКА МЕХКОЛОНА-95» до Державного підприємства «Об`єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» про стягнення заборгованості в розмірі 10 278 933, 98 грн задоволено повністю, ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 10 231 002,44 грн та 3% річних у розмірі 47 931,54 грн.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, наявність грошового зобов`язання відповідача по сплаті позивачу коштів за виконані позивачем за договором роботи у розмірі 10 231 002,44 грн, підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2024 у справі № 910/8769/24 та повторного доведення не потребує.

При цьому суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Пунктом 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

При цьому норма ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, наявність судового рішення про стягнення основної заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі №902/330/17).

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, а також у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №922/795/19.

Відтак, у розумінні положень ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач 28.02.2025 сплатив кошти у загальному розмірі 10 402 281,19 грн (заборгованість у розмірі 10231002,44 грн, 3% річних у розмірі 47 931,54 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 123 347,21 грн) на користь позивача, що підтверджується платіжною інструкцією, долученою позивачем до позовної заяви.

Так, у справі № 910/8769/24 було присуджено до стягнення з відповідача за прострочення оплати виконаних робіт 3% річних у розмірі 47 931,54 грн за період прострочення з 17.05.2024 по 12.07.2024. Водночас, за даним позовом позивачем нараховано 3% річних у розмірі 193 853,72 грн та інфляційні втрати у розмірі 978 418,36 грн на суму несвоєчасно сплаченої заборгованості за договором у розмірі 10 231 002,44 грн за період прострочення з 13.07.2024 по 28.02.2025.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив його часткову необґрунтованість, оскільки дата фактичної оплати відповідачем заборгованості (28.02.2025) не повинна включатися у період прострочення. Відтак, здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення з відповідача нарахувань за період прострочення з 13.07.2024 по 27.02.2025, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 978 418,36 грн (помилкове врахування дати оплати у періоді прострочення не вплинуло суму інфляційних втрат) та 3% річних у розмірі 193 012,81 грн.

Отже, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Наведені відповідачем заперечення щодо заявлених позовних вимог судом відхиляються, оскільки не є такими, що звільняють відповідача від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.10.2005 року в справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та в рішенні від 30.11.2004 року в справі «Бакалов проти України» зазначив, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Тобто, з наведеного випливає, що відсутність надходжень бюджетних коштів не нівелює обов`язку з оплати товарів, робіт, послуг за відповідним правочином.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 року в справі № 923/1292/16, від 23.03.2018 року в справі № 904/6252/17, від 28.01.2019 року в справі № 917/611/18.

Суд зауважує, що спірні правовідносини між сторонами у даній справі є не бюджетними, а господарськими (цивільними), які відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, що регулюються актами цивільного законодавства України, а відтак наведені відповідачем посилання на відсутність бюджетного фінансування для сплати санкцій за порушення господарських зобов`язань, не спростовують наявності його зобов`язань зі своєчасної оплати виконаних позивачем робіт.

Водночас, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звертався до позивача із вимогою про відстрочку платежів, відповідно до п. 3.21. договору.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням встановлених обставин, відповідно до ст. 86 ГПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Приватного підприємства «ДОНЕЦЬКА МЕХКОЛОНА-95» з покладенням на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України витрат по сплаті судового збору за звернення із даним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Об`єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» (пров. Приладний, 2А, м. Київ, 03142; ідентифікаційний код 39244468) на користь Приватного підприємства «ДОНЕЦЬКА МЕХКОЛОНА-95» (вул. Мазепи Івана, 202-В, м. Покровськ, Покровський район, Донецька область, 85306; ідентифікаційний код 33913704) 978 418,36 грн інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 193 012,81 грн та 14 057,17 грн судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного рішення: 30.06.2025.

Суддя Т. Ю. Трофименко