РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.06.2025Справа №910/1647/25

За позовомПриватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги"
простягнення заборгованості у розмірі 8 912 454,74 грн
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:Мартьянова Л.В.
від відповідача:Жовтун О.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2025 року Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" про стягнення заборгованості у розмірі 8 912 454,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" стверджує про прострочення відповідачем свого грошового зобов`язання за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0205-02024 від 01.01.2019 з оплати наданих у період з червня по жовтень 2023 року послуг з передачі електричної енергії в розмірі 695 171 850,20 грн, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" нарахованих за період з 17.11.2023 по 31.01.2024 інфляційних втрат у розмірі 5 848 356,67 грн та 3% річних у розмірі 3 064 098,07 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 (постановленою після усунення недоліків позовної заяви, встановлених в ухвалі суду від 17.02.2025) відкрито провадження у справі №910/1647/25; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив; підготовче засідання призначено на 01.04.2025.

19.03.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" надійшло відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що у порушенні зобов`язання перед позивачем відсутня вина відповідача, оскільки у останнього настали форс-мажорні обставини, якими, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги", є повномасштабна військова агресія Російської Федерації проти України. Також відповідач зазначає, що на неможливість виконання зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0205-02024 від 01.01.2019 внаслідок форс-мажорних обставин вплинули прийняті ряд нормативно-правових актів в енергетичній галузі України, які іншим чином врегульовують правовідносини на ринку електричної енергії, ніж вони були до повномасштабної збройної агресії. Так, відповідач посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206, якою встановлена заборона на відключення / обмеження споживання електричної енергії споживачам та нарахування і стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та / або неповне внесення населенням плати за спожиту електричну енергію. Як зазначає відповідач, у зв`язку з прийняттям даної постанови Кабінету Міністрів України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" законодавчо позбавлене можливості на будь-яке компенсування втрат, що викликані несвоєчасністю здійснення оплати споживачами за спожиту електричну енергію. Також відповідач вказує, наказом Міністерства енергетики України від 04.03.2022 №104 та наказом Міністерства енергетики України від 13.04.2022 №148 на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги", як на постачальника універсальної послуги, були покладені додаткові обов`язки з постачання електричної енергії споживачам, які раніше не були і не мали бути споживачами відповідача, а мали б бути споживачами постачальника "останньої надії", який є іншим учасником ринку електричної енергії. Таким чином, починаючи з 01.03.2022 до 12.04.2022 всі споживачі, які з будь-яких причин не мали (втрачали) постачальника електричної енергії автоматично ставали споживачами Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги", незалежно від волі останнього (відповідно до діючого законодавства зміна записів в реєстрах споживачів постачальника здійснюється операторами системи без згоди постачальників). А з 16.05.2022 й до цього часу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" вимушене було відповідно до законодавства постачати електроенергію всім споживачам, які втратили попереднього електропостачальника з причини визнання його "Дефолтним" або в зв`язку з зупиненням дії ліцензії відповідного постачальника. На підтвердження настання форс-мажорних обставин Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" надало Сертифікат Київської обласної (регіональної) Торгово-промислової палати №3200-23-0754 від 15.02.2023 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Відтак, на думку відповідача, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним з огляду на те, що строк виконання зобов`язань відкладається на підставі п. 10.1 Договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0205-02024 від 01.01.2019 на строк дії форс-мажорних обставин.

25.03.2025 Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" сформовано в системі "Електронний суд" відповідь на відзив на позов, в якій позивач, посилаючись на судову практику касаційних судів, вказує, що статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, у той час як норми статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (частина перша статті 625 Цивільного кодексу України). Крім того, позивач зазначає, що однієї констатації факту наявності форс-мажорних обставин недостатньо для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання. Обов`язковим елементом, необхідним для звільнення боржника від відповідальності з цієї підстави, є причинно-наслідковий зв`язок між такими обставинами та неможливістю виконати зобов`язання. Окрім цього, позивач звертає увагу суду, що матеріали справи не містять відомостей про те, що Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" перебуває в кращому становищі порівняно з Товариством з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги", з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини стосуються обох сторін Договору.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2025 задоволено клопотання відповідача про відкладення засідання; відкладено підготовче засідання до 29.04.2025.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2025 закрито підготовче провадження у справі №910/1647/25; встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення в матеріалах справи; призначено розгляд справи №910/1647/25 по суті на 20.05.2025.

Оскільки проведення засідань, призначених з 10:00 год. по 12:00 год. 20.05.2025 було унеможливлене через виникнення виробничої необхідності, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 призначено судове засідання у справі №910/1647/25 на 20.05.2025 о 12:40 год.

19.05.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" надійшла заява про відстрочення виконання рішення строком на один рік, яка мотивна тим, що наслідком вторгнення Російської Федерації в Україну та ведення бойових дій та постійних обстрілів було прийняття ряду нормативно-правових актів в енергетичній галузі України, які іншим чином врегульовують правовідносини на ринку електричної енергії, ніж вони були до повномасштабної збройної агресії. Зокрема на відповідача було покладено додаткові обов`язки - постачальника універсальних послуг та встановлено заборону нарахування штрафних санкцій. Таким чином відповідач законодавчо позбавлений можливості на будь-яке компенсування втрат, що викликані несвоєчасністю здійснення оплати споживачами, в тому числі промисловістю, за спожиту електричну енергію, за яку Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги", в свою чергу, сплатило та сплачує в період споживання такої електричної енергії споживачами. Окрім порушення робочого процесу самого Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги", такого ж впливу зазнають і споживачі, здійснення їх звичайної господарської діяльності та життєдіяльності, умов проживання громадян, що проявляється, як у вигляді пошкоджень об`єктів споживачів, так і щодо перебування людей у бомбосховищах. Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" робить все можливе для оплати за послуги з передачі та сплачує заборгованість (якщо вона виникає) за послуги з передачі одразу як є така можливість. Сума, що стягується у даній справі не є боргом за надані послуги за договором, проте на сьогоднішній день у відповідача немає фінансової можливості виконати рішення суду у повному обсязі, оплата усієї суми є неможливою для Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" на даний час.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 запропоновано позивачу надати розрахунок позовних вимог по справі на яку він посилається, а також пояснення щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду; оголошено перерву в судовому засіданні до 05.06.2025.

02.06.2025 Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" сформовано в системі "Електронний суд" заперечення щодо задоволення клопотання про відстрочення виконання рішення суду, в яких позивач зазначає, що для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. На думку позивача, відповідачем не було подано до суду жодних доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема довідки з обслуговуючих банків про відсутність грошових коштів на рахунках, а також довідки про відсутність майна у власності. Також позивач зазначає, що тяжка економічна ситуація в країні, спричинена військовою агресією, носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін. Як позивач, так і відповідач несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики.

В судове засідання 05.06.2025 з`явились представники сторін, надали пояснення по суті спору, за змістом яких представник позивача вимоги підтримав та просив задовольнити, а представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, а у разі задоволення позову - відстрочити виконання рішення суду на один рік.

У судовому засіданні 05.06.2025 судом було завершено розгляд справи №910/1647/25 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються правові позиції сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 55 частини першої статті 1 Закону України від 13.04.2017 №2019-VIII "Про ринок електричної енергії" НЕК "Укренерго" виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Відносини на ринку електричної енергії регулюються нормами чинного законодавства, зокрема Законом України "Про ринок електричної енергії", Кодексом системи передачі (надалі - КСП), затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 14.03.2018 №309 (зі змінами), Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №307 (зі змінами), Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (зі змінами), Кодексом системи розподілу, Кодексом комерційного обліку.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з передачі електричної енергії.

01.01.2019 між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" укладено Договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0205-02024 (надалі - Договір).

Порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" своїх зобов`язань по оплаті основного боргу за отриману згідно Договору послугу за період з червня по жовтень 2023 року (п`ять рахунків) стало підставою для звернення Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у листопаді 2023 року до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" стягнення 926 494 317,94 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024, у справі №910/17252/23 провадження у справі №910/17252/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" про стягнення 926 494 317,94 грн в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 695 171 850,20 грн закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2024 у справі №910/17252/23 мотивоване тим, що предмет спору (стягнення основного боргу в сумі 695 171 850,20 грн) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, оскільки був сплачений відповідачем. Щодо вимоги про стягнення пені, то суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 183 077 718,65 грн, нарахованої унаслідок прострочення оплати послуг за період з червня 2023 по жовтень 2023 року, оскільки нарахування та стягнення штрафних санкцій зупинене на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування. Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, що були заявлені за період з 03.06.2023 по 02.11.2023, то суд відмовив у задоволенні цих вимог, оскільки дійшов висновку, що внаслідок настання для Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" форс-мажорних обставин, в силу п. 10.2 Договору термін виконання зобов`язань за цим Договором у разі форс-мажорних обставин відкладається на строк дії таких обставин.

Постановою Верховного Суду від 25.09.2024 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2024 у справі №910/17252/23 в частині відмови у стягненні 1 203 870,18 грн інфляційних втрат та 47 040 878,91 грн 3% річних скасовано. Справу №910/17252/23 в цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

В обґрунтування своєї постанови касаційний суд вказав, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Також Верховний Суд зазначив, що як невиконання або неналежне виконання користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з приписами статей 611, 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2025, позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 3% річних у розмірі 12 433 289, 91 грн та судовий збір у сумі 12 606,48 грн. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Повернуто Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 855,30 грн.

Вказані судові рішення (за наслідками нового розгляду) мотивовані тим, що, здійснивши перерахунок інфляційних втрат за весь період, місцевим господарським судом встановлено, що в період з 05.07.2023 по 10.08.2023, з 11.07.2023 по 10.08.2023, з 03.08.2023 по 10.09.2023, з 11.08.2023 по 10.09.2023 сума дефляції перевищує суму нарахованої позивачем інфляції, а відтак в кінцевому підрахунку остання є від`ємною, що свідчить про відсутність підстав для її стягнення на користь позивача. Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних, то судами встановлено, що позивачем хибно визначена заборгованість на яку нараховується 3% річних за перший період прострочення. Замість, існуючої заборгованості у сумі 108 089,46 грн, вказано 34 715 678,46 грн. Враховуючи зазначене, суди прийшли до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню у сумі 12 433 289,91 грн.

Прийняті за наслідками нового розгляду судові рішення в касаційному порядку не оскаржувались та набрали законної сили.

Спір у справі №910/1647/25 стосується стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 5 848 356,67 грн та 3% річних у розмірі 3 064 098,07 грн, нарахованих на суму основного боргу, стягнення якої було предметом спору у справі №910/17252/23, проте за інший період - з 17.11.2023 по 31.01.2024.

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Частинами 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/9823/17.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі, в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

При цьому, суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 в справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.11.1999 в справі "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Христов проти України" від 19.02.2009 та "Пономарьов проти України" від 03.04.2008).

Так, остаточними судовими рішеннями - рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 у справі №910/17252/23 встановлено факт прострочення Товариством з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" виконання свого грошового зобов`язання перед Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" із оплати наданих позивачем згідно Договору послуг вартістю 695 171 850,20 грн та як наслідок - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" 3% річних у розмірі 12 433 289, 91 грн.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи заявлений позивачем період для нарахування інфляційних втрат та 3% річних - з 17.11.2023 по 31.01.2024, то для вирішення даної справи відсутня необхідність для визначення дат настання строку виконання обов`язку з оплати спірного боргу у розмірі 695 171 850,20 грн, а достатнім є встановлення факту в межах справи №910/17252/23, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" є таким, що прострочило виконання своїх грошових зобов`язань за Договором.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Отже, за змістом ст.ст. 598-609 Цивільного кодексу України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Тобто наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи платіжних доручень, Товариством з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" було сплачено наявний перед Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" борг у розмірі 695 171 850,20 грн наступним чином:

1) 29.12.2023 згідно платіжних інструкцій №3268623 від 29.12.2023 на суму 1 712,02 грн, №3268626 від 29.12.2023 на суму 1 202 989,40 грн, №3268627 від 29.23.2023 на суму 8 766 334,63 грн, №3268622 від 29.12.2023 на суму 51 839 096,37 грн, №3268621 від 29.23.2023 на суму 100 205 182,10 грн, №3268624 від 29.12.2023 на суму 138 652 000,00 грн, №3268625 від 29.23.2023 на суму 148 966 105,88 грн;

2) 31.01.2024 згідно платіжних інструкцій №3307711 від 31.01.2024 на суму 74 400 000,00 грн, №3307749 від 31.01.2024 на суму 31 019 645,00 грн, №3307758 на суму 26 180 354,40 грн, №3307747 від 31.01.2024 на суму 3 112,59 грн, №3307710 від 31.01.2024 на суму 2 516 540,58 грн, №3307748 від 31.01.2024 на суму 11 554 066,74 грн, №3307746 від 31.01.2024 на суму 13 720 777,03 грн, №3307708 від 31.01.2024 на суму 23 663 813,82 грн, №3307707 від 31.01.2024 на суму 29 641 948,79 грн, №3307709 від 31.01.2024 на суму 169 777 696,81 грн.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, про існування обставин форс-мажору (які впливають на настання строку оплати) та про те, що спірні правовідносини регулюються спеціальним законодавством, яке також впливає на настання строку оплати, суд зазначає, що строк оплати послуг за Договором досліджувався судами у справі №910/17252/23, та не входить до предмета доказування у даній справі.

ТОВ "Київські енергетичні послуги" у відзиві вказує, що як позивач, так і відповідач повідомляли один одного про настання форс-мажорних обставин з посиланням на лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, тобто визнають існування таких обставин; ТОВ "Київські енергетичні послуги" отримало сертифікат Київської обласної (регіональної) ТПП №3200-23-0754 від 15.02.2023 на підтвердження настання форс-мажорних обставин. Вважає, що як лист, так і сертифікат підтверджують існування обставин непереборної сили.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язанням (неналежне виконання).

З частин 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до положень абз. 1 ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України та ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язанням несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язанням виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У ст. 625 Цивільного кодексу України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13, від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, на яку послався скаржник).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на які посилається скаржник).

У постанові Верховного Суду від 24.07.2018 у справі №905/1722/17 вказано: "статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, у той час як норми статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (частина перша статті 625 Цивільного кодексу України). Отже, порушення відповідачем умов договору щодо оплати вартості наданих послуг є підставою для нарахування визначених статтею 625 Цивільного кодексу України платежів, а наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами".

У справі №910/1647/25 ТОВ "Київські енергетичні послуги" вказувало на наявність обставин непереборної сили, пов`язаних із введенням на території України воєнного стану. На підтвердження наявності форс-мажорних обставин надало лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1. та сертифікат Київської обласної (регіональної) ТПП №3200-23-0754 від 15.02.2023.

Верховний Суд у постанові від 25.09.2024 у справі №910/17252/23 зазначив, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №910/8741/22.

Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст. 617 Цивільного кодексу України та ст. 218 Господарського кодексу України, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Отже, як встановлено остаточними судовим рішенням по справі №910/17252/23 відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений Договором та законодавством строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає право кредитора вимагати сплату боргу з нарахованими на нього 3% річних та інфляційними втратами за весь час прострочення.

Використання у вказаній нормі закону формулювання "за весь час прострочення" свідчить про те, що законодавець передбачив право кредитора на відшкодування інфляційних втрат та 3% річних від дати, з якої боржник є таким, що прострочив, до дати припинення обов`язку зі сплати коштів, зокрема внаслідок виконання боржником свого грошового зобов`язання зі сплати суми основного боргу.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон" з врахуванням визначеного позивачем періоду їх нарахування, суд приходить до висновку, що правомірним є нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" інфляційних втрат у розмірі 5 848 356,67 грн та 3% річних у розмірі 3 064 098,07 грн.

За таких обставин позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" підлягає задоволенню повністю, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 5 848 356,67 грн та 3% річних у розмірі 3 064 098,07 грн.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду на один рік.

Відповідач мотивує заяву про відстрочення тим, що примусове стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" наведених у позовній заяві відсотків річних та втрат від інфляції загрожує серйозними ускладненнями для господарської діяльності відповідача. До того ж, відповідач вказує про відсутність у нього можливості погасити усю суму заборгованості одним платежем та одночасно забезпечити можливість подальшого виконання обов`язків покладених на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги", як на постачальника універсальних послуг на території м. Київ.

Позивач заперечив проти відстрочення виконання рішення, оскільки відповідачем не доведено існування обставин, які, згідно зі статтею 331 Господарського процесуального кодексу України є підставою для відстрочення виконання рішення.

Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки / розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Подібна за своїм змістом правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19 та від 03.09.2020 у справі №905/30/16.

Особа, яка подала заяву про відстрочку / розстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі, а також повідомити суд, що така обставина зникне за час на який здійснена відстрочка виконання рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" входить до групи ДТЕК (DTEK Group) - диверсифікованого енергетичного холдингу - найбільшого приватного національного інвестора та інтегрованої європейської енергетичної компанії.

Підприємства групи ДТЕК виробляють електроенергію на сонячних, вітрових та теплових електростанціях, добувають вугілля та природний газ, здійснюють трейдинг енергоресурсами на українському та міжнародному ринках, розподіляють електроенергію та управляють інфраструктурою електромереж, постачають електроенергію споживачам та пропонують рішення з енергоефективності і розвивають мережу швидких зарядних станцій для електромобілів.

Загальновідомість фактів військової агресії проти України, критичне погіршення ситуації в енергосистемі України з жовтня 2022 року, ракетні обстріли об`єктів критичної інфраструктури є загальновідомими обставинами, що в силу приписів ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказуванню.

Як і не потребують доказуванню обставини встановлення державою Україна специфічного регулювання в енергетичній галузі України через військову агресію проти України з метою забезпечення споживачів доступною електроенергією, зокрема встановлення мораторію на застосування штрафних та оперативно-господарських (відключення / обмеження споживання електричної енергії) санкцій до споживачів за порушення ними своїх грошових зобов`язань перед постачальниками комунальних послуг (електроенергії) і покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" обов`язків постачальника універсальних послуг.

Таким чином, держава Україна фактично поклала на групу ДТЕК вцілому та Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" зокрема додаткові обов`язки, виконання яких є необхідним для забезпечення населення електроенергією, обороноздатності нашої країни, підтримання нормального функціонування економіки нашої держави в умовах війни.

В свою чергу, як вбачається із офіційного сайту групи ДТЕК, з початку повномасштабного російського вторгнення група ДТЕК виділила близько 800 млн гривень на підтримку Збройних Сил України та гуманітарну допомогу. Компанія безкоштовно забезпечила електроенергією військових, лікарні та об`єкти критичної інфраструктури в Києві, Дніпропетровській та Донецькій областях на майже 350 млн гривень; відновила електропостачання для 7,2 мільйонів споживачів у регіонах, постраждалих від бойових дій країни-агресора.

Суду та всій країні в цілому відомо про докладання компаніями групи ДТЕК неймовірних зусиль для відновлення енергозабезпечення населення після ракетних обстрілів та направленість ударів на енергетичні об`єкти.

При цьому суд також розуміє ключову роль і Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" для забезпечення країни електроенергією. Проте Національна енергетична компанія "Укренерго" - приватне акціонерне товариство зі 100% акцій у власності держави, що належить до сфери управління Міністерства енергетики України. Статус Національної енергетичної компанії "Укренерго" дозволяє компанії залучати грантові кошти від Євросоюзу (Євросоюз виділив "Укренерго" 100 млн євро грантових коштів на відновлення та захист), від урядів інших країни ("Укренерго" залучило через KfW 15 млн євро грантових коштів Європейського Союзу для реконструкції підстанцій після масованих російських атак по енергетиці України; "Укренерго" залучило 30,4 млн євро від уряду Німеччини для підвищення надійності роботи української енергетичної інфраструктури тощо).

Натомість група ДТЕК (DTEK Group) - найбільший приватний національний інвестор, якому складніше отримувати підтримку як від нашої держави, так і від інших країн.

Разом з тим, суд враховує, що запровадження на території України воєнного стану не може бути безумовною підставою для відстрочення виконання судового рішення, при цьому, збройна агресія РФ мала негативний вплив як на відповідача, так і на позивача, майно якого також піддається постійним ворожим обстрілам та наслідки російської агресії тягнуть за собою завдання великих розмірів збитків обом сторонам у справі.

Однак, за переконанням суду, ненадання відстрочки виконання рішення у даній справі може призвести до загрози настання негативних наслідків для кінцевих споживачів, оскільки наразі першочерговим є спрямування коштів на відновлення енергетичної інфраструктури та забезпечення нормальної життєдіяльності населення.

В той же час, суд враховує обставини повного погашення відповідачем суми основного боргу у розмірі 695 171 850,20 грн, в той час як спір між сторонами стосується лише наслідків несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, які у випадку їх належного та вчасного виконання могли і не настати. При цьому, відповідною заявою про відстрочення виконання рішення суду відповідач лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити у майбутньому повне виконання рішення та погашення заборгованості перед стягувачем.

У той же час, суд враховує, що за практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що строк відстрочення виконання даного рішення на 12 місяців, у тому числі зважаючи на необхідність таких дій задля забезпечення балансу інтересів всіх учасників відносин у сфері енергетики, жодним чином не зумовить порушення гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції позивачу права на суд.

Відтак, суд доходить висновку, що затримка в отриманні позивачем коштів за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором не призведе до значних збитків для позивача.

При цьому суд звертає увагу, що передбачена процесуальним законом можливість відстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог стягувача, проте надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін, а саме: для боржника - загроза неможливості подальшого виконання своїх зобов`язань та припинення своєї господарської діяльності, а для стягувача - загроза можливості неотримання одразу протягом тривалого часу присудженої до стягнення суми коштів внаслідок переходу боржника у стан неплатоспроможності.

Відтак, суд задовольняє заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" про відстрочення виконання рішення суду на один рік.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача з огляду на задоволення позову повністю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 31; ідентифікаційний код 41916045) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; ідентифікаційний код 00100227) інфляційні втрати у розмірі 5 848 356 (п`ять мільйонів вісімсот сорок вісім тисяч триста п`ятдесят шість) грн 67 коп., 3% річних у розмірі 3 064 098 (три мільйони шістдесят чотири тисячі дев`яносто вісім) грн 07 коп. та судовий збір у розмірі 106 949 (сто шість тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) грн 46 коп. Видати наказ.

3. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" про відстрочення виконання рішення суду задовольнити.

4. Відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2025 у справі №910/1647/25 на один рік, тобто до 05.06.2026.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 01.07.2025.

Суддя Р.В. Бойко