ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2025 р. Справа № 910/14216/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Служби безпеки України

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2025

у справі № 910/14216/24 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Служби безпеки України

про стягнення 208 775,74 грн,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Укртрансгаз» з вимогами до Служби безпеки України про стягнення 208 775,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані, що у позивача, як у оператора газотранспортної системи (далі - оператор ГТС), на підставі п. 2 ст. 8 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» виникло право на стягнення з відповідача вартості обсягів природного газу, відібраних без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу у січні 2016 року, а також у січні, лютому та квітні 2017 року, разом з вартістю послуг з транспортування таких обсягів газу, що загалом становить 175 810,32 грн. Враховуючи наявну заборгованість відповідача, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 22 551,75 грн інфляційних втрат та 6 868,00 грн 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Служби Безпеки України на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» 175 810,32 грн заборгованості, 25 117,09 грн інфляційних втрат, 7 848,33 грн 3% річних та 2 505,31 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність грошових зобов`язань відповідача, передбачених частиною другою статті 8 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», вимоги якого є обов`язковими до виконання відповідачем.

Суд встановив, що відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу вартість природного газу, відібраного без поданих номінацій у січні 2016 року, а також у січні, лютому та квітні 2017 року, шляхом щомісячної оплати такого грошового зобов`язання рівними частинами протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021. Розмір щомісячного платежу, з урахуванням поданих розрахунків, становить 4?224,69 грн.

Окрім того судом встановлено, що вартість послуг з транспортування відібраного без номінацій природного газу за січень 2016 року в загальному обсязі 70?000 куб. м, розрахована відповідно до цін, визначених постановою НКРЕКП №?3159 від 29.12.2015, становить 47?443,20 грн. У зв`язку з цим відповідач зобов`язаний сплатити зазначену суму позивачу щомісяця рівними частинами протягом 72 місяців, починаючи з 01.09.2022, по 658,93 грн щомісячно.

При цьому суд зазначив на відсутність підстав для застосування до позовних вимог правил про позовну давність, оскільки такий строк позивачем не був пропущений.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 175 810,32 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Служба безпеки України звернулась через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 по справі № 910/14216/24 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки позивачем не вказав на поважні причини пропуску ним вказаного строку. На думку апелянта, надані позивачем до суду докази на підтвердження факту обсягів природного газу, відібраного без поданих номінацій у січні 2016 року, а також у січні, лютому та квітні 2017 року не є належними та допустимими.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2025 матеріали апеляційної скарги Служби безпеки України у судовій справі № 910/14216/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 відкрито апеляційне провадження та вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

30.04.2025 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Щодо строків позовної давності , які апелянт вважав пропущеними , то позивач послався на імперативну дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» та п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, відповідно до яких, серед іншого, перебіг строків позовної давності зупиняється на строк дії карантину та військового стану ,відповідно.

Водночас, позивач просив суд здійснити розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права при вирішенні позову, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено місцевим господарським судом, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (оператор ГТС) до 31.12.2019 виступало оператором газотранспортної системи - суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснював діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Відповідно до положень пункту 37 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» Служба безпеки України є споживачем - юридичною особою, яка отримувала природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (далі також - споживач).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» Кабінет Міністрів України затверджував своїми постановами від 01.10.2015 № 758, від 22.03.2017 № 187, від 19.10.2018 № 867 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу .

Зокрема, вказаними Положеннями було покладено спеціальні обов`язки на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цими Положеннями.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Деякі питання опалювального сезону 2016/17», від 04.10.2017 № 720-р «Деякі питання опалювального сезону 2017/2018 року», від 03.10.2018 № 717-р «Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року» покладено на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» обов`язок разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювальних сезонів 2016/17, 2017/2018, 2018/19 безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах, у тому числі, Службі безпеки України.

Як зазначав позивач, Служба безпеки України є захищеним споживачем природного газу у розумінні пункту 10 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», оскільки здійснює надання важливих суспільних послуг та є виробником теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року» на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та постачальників природного газу перед початком опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 № 357 «Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії» та з дотриманням принципу недискримінації.

На виконання Закону України «Про ринок природного газу» та Розпоряджень Кабінету Міністрів України від 07.10.2015 № 1064-р «Деякі питання опалювального сезону 2015/2016», від 05.10.2016 № 742-р «Деякі питання опалювального сезону 2016/17» між Службою безпеки України та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» були укладені договори № 2636/15-ТЕ(Т)-41 від 02.03.2015, 4926/17-ТЕ(Т)-41 від 03.01.2017, 4927/17-ТЕ(Т)-41 від 03.01.2017, 00723/17-ТЕ(Т)-41 від 28.04.2017

За результатом опрацювання номінацій позивачем було встановлено відсутність поданих номінацій АТ «НАК «Нафтогаз України» у спірному періоді у вказаних обсягах для Служби безпеки України.

При цьому позивачем також установлено відсутність будь-якого замовника послуг транспортування та фактичної передачі природного газу в порядку, визначеному Кодексом ГТС, будь-яким суб`єктом ринку природного газу (зокрема будь-яким постачальником) в обсязі в обсязі 70,000 тис. м. куб у січні 2016 року, 1,500 тис. м. куб у січні 2017 року, 1,313 тис. м. куб у лютому 2017 року та 23,397 тис. м. куб у квітні 2017 року.

Позивач зазначав, що вказані обсяги відбору відповідачем природного газу підтверджуються:

1) реєстром реалізації природного газу за прямими договорами НАК «Нафтогаз України» промисловими підприємствами у січні 2016 року, січні, лютому та квітні 2017 року та реєстрами теплопостачальних підприємств, з якими документально оформлені обсяги газу за прямими договорами НАК «Нафтогаз України» у січні 2016 року, січні, лютому та квітні 2017 року, серед яких відповідач відсутній;

2) реєстром обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК «Нафтогаз України» із мереж ПАТ «Київрогаз» за січень 2016 року, відповідно до якого обсяг спожитого газу згідно підтвердженої номінації становить 0 м. куб., обсяг фактично спожитого газу, згідно алокації становить 88,887 тис. м.куб;

3) реєстрами обсягів газу, що були використані споживачем по укладених договорах з НАК «Нафтогаз України» із мереж ПАТ «Київгаз», відповідно до якого обсяг фактично спожитого газу згідно алокації за січень 2016 року становить 78,887 тис. м. куб., за січень 2017 року -108,700 тис. м. куб, у лютому 2017 року - 79,891 тис. м. куб. та у квітні 2017 року - 3,870 тис. м. куб;

4) актами приймання-передачі природного газу, підписаними між Службою безпеки України та АТ «НАК «Нафтогаз України»: від 31.01.2016 на обсяг 18,887 тис. м. куб.; від 31.01.2017 на обсяг 108,700 тис. м. куб.; від 28.02.2017 на обсяг 79,891 тис. м. куб.; від 30.04.2017 на обсяг 3,870 тис. м. куб.

А відтак, з посиланням на частину 2 статті 8 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», позивач стверджує, що на відповідача покладено обов`язок протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, щомісяця, рівними частинами, компенсувати позивачу вартість відібраного у січні 2016 року, січні, лютому та квітні 2017 року без номінацій обсягів природного газу.

Позивачем проведені розрахунки вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу у січні 2016 року, січні, лютому та квітні 2017 року у розмірі 96,210 тис. м. куб. за цінами реалізації природного газу по категоріям споживачів загалом, що становить 304 177,94 грн.

Цю заборгованість, вказував позивач, відповідач зобов`язаний сплатити протягом 72 місяців, починаючи з жовтня 2021 року, щомісяця, рівними частинами, тобто розмір щомісячної оплати становить 4 224,69 грн на місяць.

Крім того, за розрахунком позивача, вартість наданих послуг із транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за січень 2016 загальним обсягом 70,000 тис. куб. м. за цінами, визначеними відповідно до постанови НКРЕКП № 3159 від 29.12.2015, загалом становить 47 443,20 грн, яку відповідач зобов`язаний сплатити протягом 72 місяців, починаючи з 1 вересня 2022 року, щомісяця рівними частинами. Розмір щомісячної оплати (починаючи з 01.09.2022) вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу становить 658,93 грн.

Таким чином, позивач зазначав, що станом на 17.10.2024 строк оплати (за період 01.10.2021 - 01.10.2024) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, а тому з відповідача підлягають стягненню у примусовому порядку 152 088,84 грн (4 224,69*36 платежів).

Крім того, станом на 17.10.2024 строк оплати (за період 01.10.2021 - 01.10.2024) вартості наданих послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, а тому з відповідача підлягають стягненню у примусовому порядку 23 721,48 грн (658,93*36 платежів)

Позивач також просив суд на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача за час прострочення ним грошових зобов`язань інфляційні втрати в розмірі 25 117,09 грн та 3% річних у розмірі 7 848,33 грн.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що додані до позову позивачем документи в обґрунтування заявлених вимог є неналежними доказами, оскільки не доводять виникнення у відповідача грошового зобов`язання за вказаний позивачем період.

Колегія суддів погоджується з викладеними у рішенні висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.

Кабінет Міністрів України відповідно до ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» прийняв постанови від 01.10.2015 № 758, від 22.03.2017 № 187 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (далі - Положення).

Указані постанови зобов`язували АТ «НАК «Нафтогаз України» постачати природний газ виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів, у тому числі і виробнику - ТОВ «ЖЕО «Софія Київська».

Колегія суддів звертає увагу на те, що, незважаючи на вказані зобов`язання, постачання природного газу повинно було відбуватися з урахуванням вимог, які визначалися чинними нормативно-правовими актами , такими як- от: Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом ГТС.

Разом з тим 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VIII (Закон № 1730), який визначав комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, а згодом , 29.08.2021, також набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 № 1639-IX (Закон № 1639).

Оскільки на практиці виникали ситуації, коли АТ «НАК «Нафтогаз України» не подавав номінацій оператору ГТС, а виробники теплової енергії продовжували споживати природний газ, АТ «Укртрансгаз» довелося балансувати газотранспортну систему за рахунок власного природного газу. Враховуючи ці обставини, законодавець визначив умови та суб`єкта ринку природного газу, якому споживач повинен сплатити вартість спожитого природного газу за відсутності підтверджених номінацій, адже не може залишатися без урегулювання ситуація, коли особа спожила природний газ, проте нікому не оплатила його вартості.

За змістом статті 1 Закону № 1730 заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є, зокрема кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування.

Відповідно до статті 2 Закону № 1730 його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.

Так, Законом № 1639 внесені численні зміни до Закону № 1730, зокрема, розширено сферу його дії, у тому числі, шляхом викладення статті 2 в новій редакції та доповнено статтю 8 частиною 2.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону № 1730, у редакції Закону № 1639, установлено, що підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які протягом періоду з 01.12.2015 по 31.12.2019 здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих номінацій, зобов`язані протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, щомісяця рівними частинами компенсувати особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно, вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», чинних протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів.

Аналіз наведених приписів Закону № 1730 дає підстави для висновку, що необхідними та визначальними умовами для застосування положень статті 8 цього Закону є суб`єктний склад учасників процедури врегулювання заборгованості, якими є підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно;

предмет врегулювання - заборгованість, яка склалася з вартості об`ємів природного газу, відбір якого відбувався без поданих постачальником газу номінацій та за умови відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів;

період виникнення предмету врегулювання - відбір природного газу упродовж 01.12.2015-31.12.2019, та строк виникнення оплати настав з 01.10.2021.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2023 у справі № 914/1940/22 та від 16.02.2024 у справі № 905/2044/19.

Як вірно установлено місцевим господарським судом, відбір природного газу у січні 2016 року, січні, лютому та квітні 2017 року відповідачем здійснювався без поданих постачальником газу (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») номінацій та за відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів у спірний період.

При цьому обсяг природного газу у вказаних періодах визначений позивачем у розмірі 96 210 тис. мі. за принципом алокації .

Розрахунок вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу , загальним обсягом 96?210 тис. мі, здійснено позивачем відповідно до цін реалізації природного газу для відповідних категорій споживачів, що діяли у період здійснення такого відбору.

Оплату відповідачем вартості зазначених обсягів природного газу на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України», чи АТ «Укртрансгаз» матеріали справи не підтверджують, а відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 175 810,32 грн заборгованості.

Доводи апелянта, про наявність підстав для застосування при вирішенні спору правил про позовну давність підлягають відхиленню за неспроможністю, з огляду на таке.

Суд першої інстанції вірно встановив, зобов`язання щодо компенсації (оплати) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу виникло лише з 01.10.2021. А відтак, перше щомісячне зобов`язання виникло 01.11.2021.

12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 з наступними змінами).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ), відповідно до якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року).

Закон № 540-ІХ доповнив розділ ІХ «Прикінцеві положення» ГК України пунктом 7 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Разом з тим Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому неодноразово продовжено строк дії воєнного стану, який діє і на сьогоднішній день.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану» (наведена позиція щодо обчислення строку позовної давності викладена, зокрема у постанові ВС КГС від 17.04.2024 у справі № 903/877/20 (903/933/23).

Враховуючи наведене, позивач звернувся з грошовими вимогами до боржника до суду першої інстанції у межах позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, математичний розрахунок яких здійснено вірно.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Служби безпеки України на рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 у справі № 910/14216/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 у справі № 910/14216/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14216/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук