СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Харків Справа № 922/115/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Стойка О.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя Попков Д.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Східно-український банк «Грант» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.03.2025 у справі №922/115/25

за позовом Акціонерного товариства «Східно Український банк «Грант», м.Харків,

до Захарян Юрія Імрановича, м.Харків,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - фізичної особи-підприємця Мартіросової Ельзи Михайлівни, м.Харків,

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа №922/115/25 за позовом Акціонерного товариство «Східно Український банк «Грант» (далі- Позивач, Банк) до Захарян Юрія Імрантовича (далі- Відповідач) за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - фізичної особи-підприємця Мартіросової Ельзи Михайлівни, м.Харків (далі- Третя особа) про звернення стягнення на предмет іпотеки на задоволення вимог Акціонерного товариства «Східно Український банк «Грант» за кредитним договором № 2 від 12.01.2012 року з додатковими угодами до нього: № 1 від 04.01.2013 року, № 2 від 03.01.2014 року, № 3 від 19.05.2015 року, № 4 від 26.02.2016 року, № 5 від 04.01.2017 року, № 6 від 03.01.2020 року, № 7 від 11.02.2020 року, № 9 від 04.01.2021 року, № 10 від 24.02.2021 року, № 11 від 05.08.2021 року, № 12 від 16.12.2021 року, укладеними між ним та фізичною особою - підприємцем Мартіросовою Ельзою Михайлівною, у загальній сумі 98 293,91 євро, з яких: 83 840,00 євро заборгованість по основній сумі кредиту, 14 453,91 євро заборгованість по процентах за користування кредитом.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.03.2025 у справі №922/115/25 зупинено провадження у справі №922/115/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №922/62/25, зобов`язано сторін повідомити про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі № 922/115/25.

Позивач, не погодившись з означеною ухвалою суду, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, за змістом якої просив ухвалу скасувати і направити справу №922/115/25 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Позивач зазначав, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а саме:

суд першої інстанції безпідставно зупинив провадження у справі, оскільки у справах різниться суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет спору), тобто означені справи не є тотожними;

- зупиняючи провадження, суд не навів мотивів необхідності вчинення такої процесуальної дії з викладенням обставин, оскільки наявних в матеріалах справи доказів достатньо для розгляду справи по суті і судом не обґрунтовано, чим саме викликана неможливість вирішення даного спору по суті за відсутності рішення у іншій судовій справі;

- висновки суду першої інстанції про те, що одночасне звернення стягнення на предмети іпотеки є по-суті подвійним стягненням є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з положеннями чинного законодавства України та суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі №361/7543/1 та у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 212/10211/14-ц та від 27.09.2018 у справі № 910/23408/17.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О., суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 задоволено заяву судді Здоровко Л.М. про самовідвід у справі №922/115/25. Справу №922/115/25 передано для повторного автоматизованого розподілу.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/115/25, необхідні для розгляду скарги, та ухвалено надіслати їх до Східного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №922/115/25.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.04.2025 у справі №922/115/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи у строк до 08.05.2025р. (включно), а також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідач надіслав на адресу суду відзив, відповідно до якого заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою. Зокрема, зазначав, що справи № 922/115/25 та № 922/62/25 мають частково споріднений предмет розгляду та заявлені позовні вимоги, в обох цих справах предметом виступає звернення стягнення на предмет іпотеки на нерухоме майно за сформованою заборгованістю в межах одного і того кредитного договору № 2 від 12.01.2012 на одну й ту ж суму заборгованості, а одночасний розгляд обох справ може привести до стягнення на користь Кредитора однієї і тієї суми заборгованості одночасно двох різних майнових поручителів за рахунок належного їм майна.

Відзивів від інших учасників справи у визначений судом строк не надходило.

У зв`язку із відпусткою головуючого, судді-доповідача з розгляду справи №922/115/25 Пуль О.А., за розпорядженням керівника апарату суду проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2025 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий, суддя-доповідач Стойка О.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Попков Д.О.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ч.1 п.12 ст.255, ч.2 ст.271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження у справі розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, обставин справи, що зумовлюють розгляд даної апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, судовою колегією не встановлено.

Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду -скасуванню, виходячи із наступного.

Згідно п. 5 ч. 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 229 ГПК України встановлено, що провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є звернення стягнення на предмет іпотеки- нежитлові приміщення, що належать Відповідачу на праві власності, як іпотекодавцю за іпотечним договором нерухомого майна № 1/2/3/юр від 12 січня 2012 р. (з врахуванням подальших договорів про зміну його умов), укладеним між сторонами в забезпечення виконання Третьою особою зобов`язання за кредитним договором № 2 від 12.01.2012 р. ( з додатковими угодами ), укладеними між ним та Третьою особою у загальній сумі 98 293,91 євро - шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У відзиві по позовну заяву Відповідач заперечив проти позову лише у зв`язку з одночасним зверненням Позивача до суду з аналогічним позовом, але до іншого іпотекодавця, про стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення того ж самого боргу в межах іншої справи №922/62/25, за мотивами можливого подвійного стягнення на користь Позивача однієї і тієї суми заборгованості з двох різних майнових поручителів за рахунок належного їм майна, а також за мотивами намагання укласти з Позивачем мирову угоду.

Інших заперечень по суті спору Відповідачем у відзиві на позову заяву не наведено.

Суд першої інстанції, виходячи з того, що обидві господарські справи мають спільну мету для захисту права Банку погасити одну кредитну заборгованість ( за кредитним договором № 2 від 12 січня 2012 року, укладеним між Банком та Третьою особою) через звернення стягнення на різні предмети іпотеки Відповідачів в обох справах, дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду даної справи до вирішення справи № 922/62/25, оскільки обставини, які встановлюються у справі № 922/62/25, впливають на оцінку судом доказів у справі № 922/115/25, а також з посиланням на можливість подвійного задоволення грошових вимог Банку з погашення однієї суми заборгованості, яка обліковується за Третьою особою.

Суд зазначив про пов`язаність даних справ через майбутнє преюдиціальне значення обставин, встановлених судовим рішенням в іншій справі та неможливість їх встановлення господарським судом самостійно в цій справі оскільки:

- судом у справі № 922/62/25 фактично буде встановлено права вимоги Банку за основними зобов`язанням - кредитним договором № 2 від 12 січня 2012 року та визначено розмір заборгованості, який обліковується за Третьою особою;

- предметом судового розгляду у даній справі є звернення стягнення на майно Відповідача, як предмету іпотеки, укладеного на забезпечення виконання кредитного зобов`язання по кредитному договору № 2 від 12 січня 2012 року, що, по суті, зводиться до встановлення судом обставин щодо тотожних у справі № 922/62/25, зокрема щодо встановлення чіткої суми боргу Третьої особи за кредитним договором № 2 від 12 січня 2012 року.

Суд зазначив, що оскільки пункт 5 частини 1 статті 227 ГПК України є нормою імперативної дії, а відтак такою нормою встановлено обов`язок суду зупинити провадження по справі у випадку встановлення судом підстав необхідних для зупинення провадження по справі.

Заперечення Позивача з приводу відсутності підстав для зупинення провадження у цій справі через фактичне погашення заборгованості лише внаслідок реалізації звернення стягнення на предмет іпотеки, що відбувається на етапі виконання судового рішення - суд відхилив, вважаючи, що предметом розгляду в межах обох господарських справ є не тільки наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, а також визначення розміру суми боргу Третьої особи за кредитним договором № 2 від 12 січня 2012 року.

Такі висновки суду першої інстанції, судова колегія вважає помилковими з огляду на наступне.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статей 227, 228 ГПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний або ж має право зупинити провадження у справі.

За змістом пункту 4 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження в якій зупинено.

Колегія суддів вважає, що підставою зупинення провадження за пунктом 5 частини першої статті 227 ГПК України може бути об`єктивна неможливість суду встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних у матеріалах справи доказів, неможливість здійснити перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, відповідно до викладених у ньому висновків.

В контексті зазначеного колегія суддів виходить з того, що, зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції повинен був зазначити, які саме обставини не можуть бути встановлені у даній справі до розгляду іншої справи, оскільки у даній справі та у справі №922/62/25 досліджуються різні предмети позову, що заявлені до різних відповідачів.

Щодо зазначення суду про преюдиційність висновків суду в іншій справі, так відповідно до вимог ст. 75 ГПК України це стосується можливості звільнення від доказування обставин, що мають значення для даної справи, але які є встановленими в рішення суду в межах іншої господарської справи за участю тих же сторін.

Проте, на час зупинення провадження у даній справі, справу №922/62/25 ще не було розглянуто судом та обставини, які б мали значення для даної справи №922/115/25, суд мав встановити самостійно.

Висновки суду першої інстанції щодо уникнення подвійного стягнення також є помилковими, оскільки йдеться не про стягнення суми, а про звернення стягнення на майно шляхом продажу його за допомогою аукціону, отже момент та розмір фактичної компенсації за невиконане грошове зобов`язання буде встановлений на стадії виконання рішення, а не внаслідок його прийняття.

До того ж, покладаючи в основу рішення висновок про подвійне стягнення, суд першої інстанції не врахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №361/7543/17.

При цьому, колегія суддів зауважує, що наявність рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором у непогашеній частині заборгованості, оскільки застосування кредитором іншого законного способу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягнення заборгованості.

Зазначена позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №21/107/15-г (провадження №12-117гс18) від 18 вересня 2018 року, постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, справа №761/31346/13-ц (провадження №61-3691св18).

Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) від 04 липня 2018 року, в якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Тобто, наявність рішення суду про звернення стягнення на майно ще не означає його фактичного виконання, воно є лише підставою для початку виконавчого провадження, а фактичне стягнення відбувається в процесі виконавчого провадження.

Таким чином, висновки суду про подвійне стягнення заборгованості є помилковими.

Щодо висновку суду про тотожність даних справ, то, така обставина мала б бути підставою до закриття провадження, а не зупинення, проте ці справи не є тотожними, оскільки у даних справах різниться суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет спору).

Так, справа №922/62/25 та дана справа є відмінними за складом сторін, а також за об`єктами стягнення та договорами іпотеки, хоча й на забезпечення одного й того ж самого кредиту, де основним боржником в обох справах виступає Третя особа.

Зазначена пов`язаність справ не свідчить про неможливість розгляду однієї з них до розгляду іншої справи, а з клопотання Відповідача та ухвали суду першої інстанції не вбачається, що обставини, які можуть бути встановлені судом під час розгляду справи №922/62/25 матимуть вирішальне значення для розгляду справи №922/115/25.

Колегія суддів звертає увагу, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що свідчить про порушення положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»).

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Враховуючи положення пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч.3 ст. 271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням вищевикладених обставин справи у їх сукупності, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Східно-український банк «Грант» підлягає задоволенню, ухвала господарського суду Харківської області від 27.03.2025 - скасуванню, а справа №922/115/25- направленню до господарського суду Харківської області для продовження розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч.3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи по суті, згідно із загальними правилами ст.129 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Східно-український банк «Грант» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.03.2025 у справі №922/115/25 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 27.03.2025р. у справі №922/115/25 скасувати.

Справу №922/115/25 направити для продовження розгляду до господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Д.О. Попков