РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.07.2025Справа № 910/4332/25

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Багатопрофільна фірма

ТЕТТРА" вул. Харчовиків, 28, м. Полтава, Полтавська обл., 36014

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування"

вул. Кудрявська, 26/28, м. Київ, 04053

про стягнення коштів у розмірі 240 532,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Багатопрофільна фірма ТЕТТРА" (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі-відповідач) про стягнення коштів у розмірі 240 532,18 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.04.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/4332/25 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

16.04.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти позову заперечує та зазначає ним до позивача, як до Виконавця була застосована оперативно-господарська санкція, а саме притримана (зарахована) оплата за послуги на суму нарахованих штрафних санкцій - 240 532,18 грн.

21.04.2025 позивачем подано відповідь на відзив.

25.04.2025 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між Акціонерним товариством «Украгазвидобування» в особі головного інженера філії ГПУ «Полтавагазвидобування» Олександра Золотоуса (далі - Замовник) та ТОВ «БАГАТОПРОФІЛЬНА ФІРМА ТЕТТРА» (далі - Виконавець) укладений договір про надання послуг №134/24 від 29.03.2024 року (далі - Договір).

Відповідно до умов вказаного Договору Виконавець зобов`язується своїми силами, засобами, а також необхідними матеріалами надати послуги з ремонту та технічного обслуговування .козлового крана Центрального складу, а саме козлового крана марки ККЛ2 (далі-обладнання), зазначені в пункті 1.2 Договору, а Замовник - прийняти і оплатити належним чином якісно надані послуги згідноз умовами цього Договору.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що найменування послуг, місце та кількісні характеристики, послуг за цим Договором визначені в Додатку №1 «Інформація про необхідні технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі (Технічне завдання) (далі - Технічне завдання), що є невід`ємного частиною цього Договору.

Пунктом 3.1. передбачено, що загальна ціна Договору визначена в Додатку №2 «калькуляція вартості послуг з ремонту та. технічного обслуговування обладнання (козловий кран- марки ККЛ2)», що є невід`ємною частиною цього Договору, та не може перевищувати 2093700,00 коп., у тому числі ПДВ.

Відповідно до п. 4.1. Договору, розрахунки з Виконавцем за надані послуги здійснюються шляхом перерахування на поточний рахунок Виконавця протягом 30 календарних днів, з дати підписання кожного акту здачі - приймання послуг та отримання рахунку.

Пунктами 5.1 та 5.2 Договору передбачені умови строку та місце надання послуг:

5.1. Строк (термін) надання послуг: з дати укладання Договору і до 31.10.2024 року.

5.2. Місце надання послуг - місце знаходження обладнання Замовника: 39430, Полтавська область Машівський p-я, с. Селещина, Центральний Склад ГНУ «Полтавагазвидобування».

Доставка працівників Виконавця до місця надання послуг та у зворотному напрямку відбувається силами та за рахунок Виконавця.

Відповідно до п. 6.1. Договору: Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за якісно надані послуги Виконавцю на підставі кожного акта здачі-приймання наданих послуг. Пунктом 6. 1.2 також перебачено, Замовник зобов`язаний приймати надані послуги згідно з актом здачі-приймання наданих послуг.

Відповідно до п. 6.4. Договору Виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за якісно надані послуги.

18 грудня 2024 р. Сторони підписали Акт здачі - приймання наданих послуг № 1 відповідно до якого здані/прийняті послуги згідно калькуляції:

З боку Замовника були відсутні будь - які претензії, заперечення та зауваження, останнім був підписаний акт приймання - передачі наданих послуг №1 від 18.12.2024 р.

18 грудня 2024 р. на виконання умов Договору, Виконавцем було надано рахунок на оплату № 29 від 18 грудня 2024 р. на суму 1 606 353,60 грн.

Згідно платіжної інструкції № від 17.01.2025р. Відповідачем було перераховано на рахунок Позивача 1 606 353,60 грн.

30 грудня 2024 р. Сторони підписали Акт здачі - приймання наданих послуг № 2 відповідно до якого здані/прийняті послуги згідно калькуляції.

З боку Замовника були відсутні будь - які претензії, заперечення та зауваження, останнім був підписаний акт приймання - передачі наданих послуг №2 від 30.12.2024 р.

30 грудня 2024 р. на виконання умов Договору, Виконавцем було надано рахунок на оплату № 32 від 30 грудня 2024 р. на суму 407 665,20 грн.

За твердженням позивача, Товариство свої зобов`язання з ремонту та технічного обслуговуванню козлового крана виконало в повному обсязі, надавши послуги належної якості.

Відповідно до п. 4.1. Договору, Замовник мав розрахуватися з Виконавцем за надані послуги, шляхом перерахування на поточний рахунок протягом 30календарних днів, з дати підписання акту здачі - приймання послуг та отримання рахунку.

Враховуючи відсутність (до 30.01.2025 р.) сплати коштів за Актом №2 від 30.12.2024 р. протягом 30 календарних днів, з дати підписання акту здачі - приймання послуг та направлення рахунку, з метою досудового врегулювання спору Товариство звернулось з вимогою від 11.02.2025 р. за вих. № 7/01/25 до AT «Украгазвидобування» в особі філії ГПУ «Полтавагазвидобування» з вимогою добровільного погашення суми заборгованості в розмірі 407 665,20 грн.

Вказана вимога була отримана AT «Украгазвидобування» в особі філії ГПУ «Полтавагазвидобування» 12.02.2025 р.

Відповідачем було частково виконано фінансове зобов`язання щодо сплати за договором, згідно платіжної інструкції № від 14.02.2025 р. на рахунок Позивача вже з порушенням строку передбаченого п.4.1 Договору, але частково все ж таки надійшли в розмірі 167 133,02 грн.

Таким чином, AT «Украгазвидобування», всупереч зобов`язань, що покладені умовами Договору (п.4.1) не в повній мірі сплатило грошові кошти ТОВ «БАГАТОПРОФІЛЬНА ФІРМА ТЕТТРА» за надані послуги, що зафіксовані у Акті №2 від 30.12.2024 р. у розмірі 240532,18 грн., чим допустило порушення умов Договору.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач вказує, що ні в строки передбачені умовами Договору, ні на день подачі цього позову Відповідач розрахунки за надані послуги не здійснив.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами встановлено, що між Позивачем та Відповідачем укладено Договір надання послуг.

Судом встановлено, що акти наданих послуг підписані обома сторонами без жодних зауважень та заперечень щодо кількості та якості наданих робіт.

Заперечення відповідача проти суми заборгованості зводяться до того, що за порушення строку надання послуг Виконавцю були нараховані штрафні санкції. Загальний розмір нарахованої пені та штрафу за Договором про надання послуг № 134/24 від 29.03.2024 р. склав - 240 532,18 грн. 03.02.2025 року за № ПГВ004.1.14-267 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «БПФ ТЕТТРА» була направлена вимога про сплату в семиденний строк суми нарахованих штрафних санкцій - 240 532,18 грн.

Водночас, суд приймає до уваги той факт, що Акти наданих послуг №1 та №2 підписані Акціонерним товариством "Укргазвидобування" без жодних зауважень та заперечень щодо строків наданих послуг.

Окрім того, судом критично оцінюється факт направлення Акціонерним товариством "Укргазвидобування" Товариству з обмеженою відповідальністю «БПФ ТЕТТРА» вимоги про сплату штрафних санкцій у 240 532,18 грн. саме 03.02.2025 після спливу 30-тиденного строку для оплати наданих послуг, що встановлений умовами Договору.

Суд зауважує, що підставність нарахування штрафних санкцій Акціонерним товариством "Укргазвидобування" за порушення строків надання послуг за Договором не є предметом позову у справі, а отже ці обставини не досліджуються судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Відповідач у встановлений вищевказаним договорами строк не розрахувався чим порушив умови договору, а відтак, доводи позивача останнім було належним чином надано Товариству послуги, частина з яких у сумі 240 532,18 грн. так і не була оплачена, є не спростованими.

Відповідач належними засобами доказування доказів протилежного не довів.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, відповідачем, не було оплачено частини наданих послуг, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 240 532,18грн.

Таким чином, враховуючи надані суду докази суд дійшов висновку про порушення умов укладеного між сторонами договору з боку відповідача в частині проведення повної оплати за надані послуги у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 240 532,18 грн. є обґрунтованими.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, атакож вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач довів належними та допустимими доказами свою правову позицію.

Аргументи та заперечення відповідача проти позову суд розглянув та відхилив, як такі, що не спростовують заявлених позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вул. Кудрявська, 26/28, м. Київ, 04053; код ЄРПОУ 3001775) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Багатопрофільна фірма ТЕТТРА" вул. Харчовиків, 28, м. Полтава, Полтавська обл., 36014; код ЄРПОУ 21052509) основного боргу у розмірі 240 532,18 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 607,98 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов