ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 року м.Дніпро Справа № 912/1545/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дарміна М.О. - доповідач,

судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 07.10.2024 у справі №912/1545/24 (суддя Кабакова В.Г.)

за позовом Керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області, вул. Братів Лисенків, 5, м. Знам`янка, Кіровоградська область, 27400, в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), вул. Героїв АТО, 92, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50103

до Комунального підприємства "Молодіжненське ВКС", пр. Миру, 11, смт Молодіжне, Кропивницький район, Кіровоградська область, 28524

про стягнення 149 538,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області, в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) до Комунального підприємства "Молодіжненське ВКС" про стягнення збитків, заподіяних самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) в сумі 149 538,37 грн, з покладенням судового збору.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 07.10.2024 року у справі № 912/1545/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Молодіжненське ВКС" на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) збитків, заподіяних самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) в сумі 44861,51 грн, зарахувавши кошти на рахунок: (IBAN) UA0011525, отримувач: ГУК у Кіровоградській обл./тг м. Долинська, і.к. 37918230, код класифікації доходів бюджету 24062100, МФО 899998.

Стягнуто з Комунального підприємства "Молодіжненське ВКС" на користь Кіровоградської обласної прокуратури 3028,00 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що на підставі складених у ході проведеної позапланової перевірки матеріалів, посадовими особами Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) здійснено розрахунок розміру збитків, заподіяних самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) КП "Молодіжненське ВКС" у період з 23.08.2022 до 12.03.2024 у розмірі 149 538,37 грн. Під час проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0000006 від 18.01.2024 встановлено, що відповідно до рішення Долинської міської ради від 12.08.2022 року № 3797 "Про передачу комунального майна Долинської міської територіальної громади" КП "Молодіжненське ВКС" 23.08.2022 передані на баланс (акти приймання передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 23.08.2022 року) свердловини, які використовуються для подачі питної води населенню: артезіанська свердловина № 1 с. Олександрівка, свердловина № 2/21 с. Згода, свердловина № 3/21 с. Богданівка, свердловина с. Новогригорівка Перша та шахтні колодязі №1, 2, 3.

КП "Молодіжненське ВКС" отримано дозвіл на спеціальне водокористування №22КР/49д-24 від 13.03.2024 на забір води з підземних джерел водопостачання (свердловин та шахтних колодязів), з терміном дії до 13.03.2027. Відповідач не заперечував, що в період з 23.08.2018 до 12.03.2024 здійснено забір води в кількості 24279,65 куб. м.

Господарський суд визначив, що при нарахуванні розміру збитків, позивач застосував ставку рентної плати в сумі 123,18 грн за 100 куб. м, без застосування коефіцієнту 0,3, передбаченого п. 255.7. ст. 255 Податкового кодексу України.

При цьому, господарський суд під час здійснення перерахунку суми, заявленої позивачем до стягнення визначив, що загальний розмір збитків за період з 23.08.2022 по 12.03.2024, виходячи із встановленої позивачем кількості використаної води (24279,65 куб.м.) становить 44 861,51 грн, на підставі чого позовні вимоги судом першої інстанції задоволено частково.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, через систему "Електронний суд", Кіровоградська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 07.10.2024 у справі № 912/1545/24 у частині, що стосуються відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким задовольнити позов керівника Знам`янської окружної прокуратури у повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь Кіровоградської обласної прокуратури судові витрати, пов`язані з розглядом справи на р/р UA0004600 в банку Державна Казначейська служба України, м. Київ МФО 820172, отримувач Кіровоградська обласна прокуратура, код ЄДР 02910025.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Скаржник не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині зроблених висновків, що стали підставою для відмові у частині позовних вимог, а саме щодо того, що КП «Молодіжненське ВКС» не є підприємством з прямоточною системою водопостачання.

Апелянт звертає увагу, що підставою для здійснення посадовими особами Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) розрахунку розміру збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) КП «Молодіжненське ВКС» у період з 23.08.2022 по 12.03.2024, за результатами якого заподіяні збитки становлять 149 538,37 грн стало положення пункту 9 Методики: «Для житлово-комунальних підприємств та теплоелектростанцій з прямоточною системою водопостачання показник Тар застосовується без понижуючих коефіцієнтів».

За доводами скаржника, наявні у матеріалах справи докази вказують на відсутність фактів використання КП «Молодіжненське ВСК» води у системах оборотного чи повторного водопостачання, відтак є обґрунтованим застосування показника Тар при здійсненні розрахунку розміру відшкодування збитків без понижуючих коефіцієнтів.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

26.11.2024 до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, за змістом якого відповідач зауважує, що підставою для застосування понижуючого коефіцієнту 0,3 для відповідача є приписи Податкового кодексу України.

Відповідач зазначає, що жодних перевірок Державна екологічна інспекція Придніпровського округу у відповідача не проводила. Проведення планових заходів державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів Державною екологічною інспекцією припинено до 12 серпня 2024 р.

Відповідач вважає, що позов про стягнення збитків в ході проведення правоохоронними органами слідчих дій може були задоволений лише судом при ухваленні обвинувального вироку або господарським судом за результатом ухвалення судом обвинувального вироку або закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, і не інакше.

Відповідач звертає увагу, що він як комунальне підприємство, здійснює надання населенню та суб`єктам господарювання послуги з водопостачання, здійснює господарське-питне водопостачання (централізоване та нецентралізоване) територій (ГОСТ 17.1.1.04-80). При цьому, відповідач зазначає, що він здійснював дії щодо отримання відповідного дозволу, який було отримано 13.03.2024, але від дати передачі йому артезіанських свердловин і до дати отримання дозволу на спеціальне водокористування, він постачав воду для господарсько-питного водопостачання (централізованого та нецентралізованого) територій, так як діяв в стані крайньої необхідності.

Також відповідач зауважує, що в його діях відсутня вина (умисел або необережність). Відповідачем здійснювалися дії щодо обліку відібраної води, подання звітів про використання води, оплата сум рентної плати за спеціальне водокористування до бюджету, відповідач розпочав процедуру щодо отримання дозволу на спеціальне водокористування задовго до його отримання. Поведінка відповідача не свідчить, що він приховував від державних органів факт водокористування та обсяги відібраної води.

Відповідач не заперечує, що в період з 23.08.2018 до 12.03.2024 здійснено забір води в кількості 24279,65 м куб., але розмір збитків обраховано не вірно і не враховано на зменшення суми збитків, як коефіцієнт зменшення рентної плати для підприємств ЖКХ, так платежі відповідача з рентної плати за спеціальне водокористування. Нараховуючи розмір збитків, позивач, всупереч вимогам Методики, застосував ставку рентної плати в сумі 123,18 грн за 100 куб. метрів, без застосування коефіцієнту 0,3, передбаченого п. 255.7. ст. 255 Податкового кодексу України. При розрахунку розміру збитків відповідачу, яке є житлово-комунальним підприємством, мало бути використано ставку рентної плати в сумі 37,14 грн. (= 123,18 грн. х 0,3) за 100 куб. метрів у відповідності до статті 255 Податкового кодексу України за спеціальне використання підземних вод у Кіровоградській області. Отже, загальний розмір збитків (рентної плати в 5-кратному розмірі) за період з 23.08.2022 до 12.03.2024, виходячи із встановленої позивачем кількості використаної води (24279,65 м куб.) не може перевищувати 44861,51 грн.

Окрім того відповідач вказує, що сплачував за період з 23.08.2018 до 12.03.2024 до бюджету Долинської міської ради рентну плату за спеціальне водокористування, зокрема, за 4 квартал 2023 р. та 1 квартал 2024 р. відповідач сплачував рентну плату у 5-кратному розмірі (відповідно до ст. 255 ПКУ).

З огляду на позицію відповідача та норми ПКУ щодо застосування знижуючого коефіцієнту 0,3 для підприємств ЖКХ, різниця між сплаченою відповідачем рентною платою (збитками) та збитками (рентною платою), які відповідають нормам ст. 255 ПКУ (44861,51 грн), складає 29525,26 грн, яку відповідач вважає обґрунтованою (44861,51 грн 15336,25 грн = 29525,26 грн).

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 05.11.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2024р. витребувано у Господарського суду Кіровоградської області матеріали справи/копії матеріалів справи №912/1545/24. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Кіровоградської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 07.10.2024 у справі №912/1545/24 (суддя Кабакова В.Г.) до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Кіровоградської області.

18.11.2024р. матеріали справи № 912/1545/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Кіровоградської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 07.10.2024 у справі №912/1545/24 (суддя Кабакова В.Г.), для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

18.01.2024 начальником Долинського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області внесено відомості до ЄРДР за № 0000006 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, за фактом незаконного видобування корисних копалин КП "Молодіжненське ВКС".

Постановою від 29.02.2024 начальник Долинського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області у кримінальному провадженні № 0000006 від 18.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України залучив в якості спеціалістів по кримінальному провадженню для участі у проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, зокрема для фіксування фактів видобування корисних копалин без передбаченого законом дозволу, встановлення обсягів самовільно забраної води та розрахунку завданих збитків внаслідок таких протиправних дій працівників Державної екологічної інспекцією Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області).

На підставі вищевикладеного, Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) у відповідності до вимог ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 21 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2020, Положення про Державну екологічну інспекцію Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 24.02.2023 № 40, на підставі постанови начальника Долинського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області у кримінальному провадженні № 0000006 від 18.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, проведено фіксування фактів видобування Комунальним підприємством "Молодіжненське ВКС" корисних копалин без передбаченого законом дозволу, встановлення обсягів самовільно забраної води та розрахунку завданих збитків внаслідок таких протиправних дій.

Таким чином, Державною екологічною інспекцією не здійснювалася планова чи позапланова перевірка КП "Молодіжненське ВКС". Працівників ДЕІ залучено в рамках кримінального провадження в якості спеціалістів та ними в рамках кримінального провадження встановлено факт користування надрами та факт водокористування без спеціальних дозволів та здійснено розрахунок розміру завданої шкоди внаслідок вказаної протиправної діяльності.

Перевіркою встановлено, що КП "Молодіжненське ВКС" у період з 23.08.2022 до 12.03.2024 здійснено самовільний забір води в загальній кількості 24279,65 метрів кубічних, а саме зі свердловини № 1 с. Олександрівка - 1050,5 куб. м, зі свердловини № 3/21 с. Богданівка - 264,8 куб. м, зі свердловини без номеру с. Новогригорівка Перша - 10266,05 куб. м, зі свердловини № 2/21 с. Згода - 10521,8 куб. м, з шахтного колодязя № 2 с. Лаврівка - 104,2 куб. м, з шахтного колодязя № 3 с. Лаврівка - 2072,3 куб. м.

На підставі складених у ході проведеної позапланової перевірки матеріалів, посадовими особами Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) здійснено розрахунок розміру збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) КП "Молодіжненське ВКС" у період з 23.08.2022 до 12.03.2024, за результатами якого заподіяна шкода становить 149 538,37 грн, що і стало підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Даний спір виник в зв`язку з реалізацією Прокурором повноважень, взиначених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо представництва інтересів держави у суді.

Оскільки рішення суду оскаржується лише позивачем і лише в частині доведеності розміру заподіяних внаслідок порушень природоохоронного законодавства збитків, колегія суддів здійснює перегляд рішення саме в цій частині, не надаючи оцінку наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, колегією суддів в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорених сторонами обставин справи відносно того, що: 18.01.2024 начальником Долинського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області внесено відомості до ЄРДР за № 0000006 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, за фактом незаконного видобування корисних копалин КП "Молодіжненське ВКС". Постановою від 29.02.2024 начальник Долинського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області у кримінальному провадженні № 0000006 від 18.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України залучив в якості спеціалістів по кримінальному провадженню для участі у проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, зокрема для фіксування фактів видобування корисних копалин без передбаченого законом дозволу, встановлення обсягів самовільно забраної води та розрахунку завданих збитків внаслідок таких протиправних дій працівників Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області). Державною екологічною інспекцією Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) на підставі постанови начальника Долинського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області у кримінальному провадженні № 0000006 від 18.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, проведено фіксування фактів видобування Комунальним підприємством "Молодіжненське ВКС" корисних копалин без передбаченого законом дозволу, встановлення обсягів самовільно забраної води та розрахунку завданих збитків внаслідок таких протиправних дій. Працівників ДЕІ залучено в рамках кримінального провадження в якості спеціалістів та ними в рамках кримінального провадження встановлено факт користування надрами та факт водокористування без спеціальних дозволів та здійснено розрахунок розміру завданої шкоди внаслідок вказаної протиправної діяльності. Перевіркою встановлено, що КП "Молодіжненське ВКС" у період з 23.08.2022 до 12.03.2024 здійснено самовільний забір води в загальній кількості 24279,65 метрів кубічних, а саме зі свердловини № 1 с. Олександрівка - 1050,5 куб. м, зі свердловини № 3/21 с. Богданівка - 264,8 куб. м, зі свердловини без номеру с. Новогригорівка Перша - 10266,05 куб. м, зі свердловини № 2/21 с. Згода - 10521,8 куб. м, з шахтного колодязя № 2 с. Лаврівка - 104,2 куб. м, з шахтного колодязя № 3 с. Лаврівка - 2072,3 куб. м. На підставі складених у ході проведеної позапланової перевірки матеріалів, посадовими особами Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) здійснено розрахунок розміру збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) КП "Молодіжненське ВКС" у період з 23.08.2022 до 12.03.2024, за результатами якого заподіяна шкода становить 149 538,37 грн.

Предметом апеляційного перегляду є висновки суду першої інстанції в частині наявності підстав для застосування, коефіцієнту 0,3 передбаченого п. 255.7. ст. 255 Податкового кодексу України при кінцевому розрахунку розміру збитків для рентної плати в сумі 123,18 грн за 100 куб. м.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так в постанові Касаційного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року у справі №560/10132/21 викладено наступний правовий висновок: « … ключовим питанням, що належало вирішити судам в цій частині, було правильність застосування житлово-комунальними підприємствами коефіцієнту « 0,3» до ставок рентної плати при постачанні води вторинним водокористувачам.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.59 пункту 14.1 статті 14 ПК України, житлово-комунальні підприємства - суб`єкти господарювання, які безпосередньо виробляють, створюють та/або надають житлово-комунальні послуги (застосовується до розділу IX цього Кодексу).

Згідно наведеного у пункті 5 частини першої статті 1 Закону №2189-VIII визначення, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 42 Водного кодексу України водокористувачі можуть бути первинними і вторинними. Первинні водокористувачі - це ті, які мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води, а також отримують воду з каналів зрошувальних і осушувальних систем, водосховищ, ставків, водогосподарських систем, каналів та водогонів (водопроводів) міжбасейнового та внутрішньобасейнового перерозподілу водних ресурсів. Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, які не мають власних водозабірних споруд, отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води у системи таких первинних водокористувачів на підставі договору про водопостачання (поставку води) та/або про водовідведення без отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Згідно з частиною першої статті 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Порядок і умови сплати рентної плати унормовано у розділі IX «Рентна плата» ПК України, у якому знаходиться стаття 255 ПК України, яка деталізує порядок сплати рентної плати за спеціальне використання води.

Відповідно до пункту 255.1 вказаної статті платниками рентної плати за спеціальне використання води є:

первинні водокористувачі - суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують та/або передають вторинним водокористувачам воду, отриману шляхом забору води з водних об`єктів;

суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

Не є платниками рентної плати за спеціальне використання води водокористувачі, які використовують воду виключно для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення (сукупності людей, які знаходяться на даній території в той чи інший період часу, незалежно від характеру та тривалості проживання, в межах їх житлового фонду та присадибних ділянок), у тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та платників єдиного податку. Для цілей цієї статті під терміном "санітарно-гігієнічні потреби" слід розуміти використання води в туалетних, душових, ванних кімнатах і умивальниках та використання для утримання приміщень у належному санітарно-гігієнічному стані (пункт 255.2 статті 255 ПК України).

Об`єктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання води є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі (пункт 255.3 статті 255 ПК України).

При цьому у пункті 255.4 статті 255 ПК України перелічені напрямки постачання води, за яку рентна плата за спеціальне використання води не справляється, тобто, випадки, за яких платник податків звільняється від сплати рентної плати за обсяги води, що використовуються на зазначені у вказаному пункті потреби. Зокрема, рентна плата не справляється за воду, що використовується для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення (сукупності людей, які знаходяться на даній території в той чи інший період часу, незалежно від характеру та тривалості проживання, в межах їх житлового фонду та присадибних ділянок), у тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та платників єдиного податку (пункт 255.4.1 пункту 255.4 статті 255 ПК України).

Пункт 255.5 статті 255 ПК України встановлює відповідні розміри ставок рентної плати за спеціальне водокористування.

Водночас, пунктами 255.6-255.7 статті 255 ПК України передбачені податкові преференції для певних видів підприємств у вигляді застосування зниженого коефіцієнта при обчисленні рентної плати за спеціальне використання води. Так, житлово-комунальні підприємства застосовують до ставок рентної плати коефіцієнт 0,3 (пункт 255.7 статті 255 ПК України).

Порядок нарахування податкових зобов`язань з рентної плати за спеціальне використання води врегульовано пунктом 255.11 статті 255 ПК України.

За правилами підпункту 255.11.2 пункту 255.11 статті 255 ПК України рентна плата обчислюється виходячи з фактичних обсягів використаної води (підземної, поверхневої) водних об`єктів, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування, лімітів використання води, ставок рентної плати та коефіцієнтів.

З аналізу наведених норм права слідує, що податковий обов`язок із сплати рентної плати за спеціальне використання води виникає у первинних водокористувачів, які здійснюють забір води і використовують та/або передають її вторинним водокористувачам. Об`єктом оподаткування рентною платою є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі, за виключенням обсягів води, поставленої у напрямках, визначених пунктом 255.4 статті 255 ПК України.

При цьому житлово-комунальні підприємства, здійснюючи діяльність із безпосереднього вироблення, створення та/або надання житлово-комунальних послуг, користуються податковою преференцією і застосовують коефіцієнт « 0,3» до ставки рентної плати, незалежно від того, хто є вторинним водокористувачем…

… Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що об`єкт оподаткування рентною платою поділяється на 3 складові частини залежно від напрямку використання (постачання) води, у зв`язку з чим мають бути застосовані коефіцієнти « 0», « 1», « 0,3». Так, аналізовані вище норми ПК України не передбачають поділу обсягів води для визначення об`єкта оподаткування залежно від специфіки її подальшого використання. Аналогічно і пункт 255.7 статті 255 ПК України поширює свою дію на увесь обсяг належної до сплати житлово-комунальними підприємствами рентної плати за спеціальне використання води.

При цьому колегія суддів враховує, що Законом України від 30 листопада 2021 року № 1914-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень», який набрав чинності з 01 січня 2022 року, пункт 255.7 статті 255 ПК України викладено у новій редакції: «Житлово-комунальні підприємства застосовують до ставок рентної плати коефіцієнт 0,3 в частині обсягів води технологічних нормативів використання питної води, визначених відповідно до законодавства про питну воду, питне водопостачання та водовідведення».

Таким чином, лише з 01 січня 2022 року при обчисленні рентної плати житлово-комунальні підприємства застосовують податкову преференцію у вигляді коефіцієнта 0,3 лише до певного обсягу води, а саме у розмірі технологічних нормативів використання питної води, визначених відповідно до законодавства про питну воду, питне водопостачання та водовідведення. Натомість, застосування такого поділу до 01 січня 2022 року суперечитиме приписам статті 58 Конституції України...».

Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зауважує, що предметом доказування у даній справі є наявність підстав для визнання Відповідача суб`єктом господарювання, який безпосередньо виробляє, створює та/або надає житлово-комунальні послуги, тобто є житлово-комунальним підприємством в розумінні розділу IX цього Податкового Кодексу.

Згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності відповідача є: забір, очищення та постачання води.

Відповідно до довідки Долинської міської ради від 07.10.2024 у населених пунктах Долинської міської територіальної громади, а саме: селах Богданівка, Марфівка, Згода, Новогригорівка Перша, Олександрівка, Лаврівка здійснюється централізоване водопостачання, мережі водовідведення (каналізація) відсутні. Водовідведення споживачами (жителями) здійснюється в індивідуальні септики. У селищі Молодіжне в наявності централізоване водопостачання. Водовідведення населеного пункту здійснюється централізовано зі скидом стічних вод на поля фільтрації. Скидання каналізаційних стоків у річку чи інші водойми не здійснюється.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом і підтверджується позицією відповідача, яка викладена в його відзиві на позовну заяву : « … Відповідач не заперечує, що в період з 23.08.2018 до 12.03.2024 було здійснено забір води в кількості 24 279,65 куб. м, але розмір збитків обраховано не вірно і не враховано на зменшення суми збитків , як коефіцієнт зменшення рентної плати для підприємств ЖКХ, так платежі відповідач з рентної плати за спеціальне водокористування…» (т.1 а.с. 119).

Відповідно до частин статті 166 Господарського процесуального кодексу України :

1. У відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.

3. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1,4, пунктів 4-6 частини 3 статті 165 Господарського процесуального кодексу України:

1. У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

3. Відзив повинен містити:

4) обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується;

5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права;

6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання;

4. Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Колегія суддів констатує, що надаючи свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення, прокурор у своїй відповіді на відзив зазначав про наступне: « … КП «Молодіжненське ВКС» є житлово-комунальним підприємством з прямоточної системою водопостачання, оскільки добута вода в подальшому скидаєтеся не знову подається до виробничої мережі підприємства після її відповідної обробки…» (т.1 а.с. 230).

Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заявами по суті справи , відповідно до частини 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України, є : позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Враховуючи зміст заяв по суті, які надавалися прокурором і відповідачем до суду першої інстанції і безпосередньо в апеляційну інстанцію, колегія суддів в порядку частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, констатує як обставину, яка визнається учасниками справи той, факт, що відповідач є житлово-комунальним підприємством в розумінні розділу IX цього Податкового Кодексу України, а тому, місцевий господарський суд правомірно застосував: « при розрахунку розміру збитків відповідачу, яке є житлово-комунальним підприємством, мало бути використано ставку рентної плати в сумі 37,14 грн (= 123,18 грн х 0,3) за 100 куб. метрів відповідно до статті 255 Податкового кодексу України за спеціальне використання підземних вод у Кіровоградській області…».

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі в частині: «…Підставою для здійснення посадовими особами Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) розрахунку розміру збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) КП "Молодіжненське ВКС" у період з 23.08.2022 по 12.03.2024, за результатами якого заподіяні збитки становить 149 538,37 грн. стало положення пункту 9 Методики: «Для житлово-комунальних підприємств та теплоелектростанцій з прямоточною системою водопостачання показник Тар застосовується без понижуючих коефіцієнтів». Водночас, Суд прийшов до висновку про необхідність застосування у даній справі п. 255.7. ст. 255 Податкового кодексу України, яким передбачено, що житловокомунальні підприємства застосовують до ставок рентної плати коефіцієнт 0,3 в частині обсягів води технологічних нормативів використання питної води, визначених відповідно до законодавства про питну воду, питне водопостачання та водовідведення, тобто застосування понижуючого коефіцієнту. Зазначений висновок обґрунтовано посиланням на наукові джерела, згідно із якими мережі водопостачання промислових підприємств можуть бути прямоточними, зворотним або з послідовним використанням води. Як вбачається, основна відмінність між зазначеними видами системи водопостачання полягає у можливості повторного використання води. Так, при прямоточному водопостачанні після використання у виробничому процесі вода по каналізаційній мережі поступає на очисні споруди для очищення або без очищення скидається у річку. При зворотному водопостачанні використана вода не скидається до річки, а після відповідної обробки знов подається до виробничої мережі підприємства. Послідовне водопостачання займає місце між прямоточним та зворотним. Так, кількість води, яка відбирається від джерела при послідовному водопостачанні менше, ніж при прямоточному, але більше, ніж при зворотному. Одним із документів, який згідно п. 9.2 Методики використовується для фактичного об`єму води, що використана самовільно без дозволу на спеціальне водокористування є звіт про використання води за формою № 2ТП-водгосп (річна). Форма зазначеної звітності затверджена наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 78 від 16.03.2015. Цим же наказом затверджено Порядок ведення державного обліку водокористування (далі Порядок), яким передбачено, що державний облік водокористування ведеться з метою забезпечення систематизації даних про забір та використання вод, скидання зворотних вод та забруднюючих речовин, наявність систем оборотного водопостачання та їх потужність, про діючі системи очищення стічних вод та їх ефективність. Пунктом 6.2 Порядку визначено, що прямотокова система водопостачання це система водопостачання з одноразовим використанням води та подальшим її скидом до об`єктів водного фонду або подальшою передачею її після використання іншим водокористувачам.

Оборотну систему водопостачання визначено як систему водопостачання, яка передбачає багаторазове використання води у технологічному циклі і безпосередньо не зв`язана з об`єктами водного фонду, за винятком наливних водосховищ та ставків-охолоджувачів, які за проектом є частиною такої оборотної системи. У відповідності до п. 1.3. Порядку державний облік водокористування здійснюється шляхом подання водокористувачами звітів про використання води за формою звітності № 2ТП-водгосп (річна) (далі Звіт). Таблиця 3 Звіту призначена для обліку додаткових показників використання води. Так, згідно п. 6.2. Порядку у рядку 1 таблиці 3 Звіту зазначається об`єм води, що використовується у системах оборотного водопостачання, у рядку зазначається об`єм води у системах повторного водопостачання (сумарний об`єм повторно використаної води протягом року на декількох виробничих майданчиках (у цехах, установках тощо) одного водокористувача, який вимірюється у місцях подачі води на другий, третій і наступні виробничі майданчики (у цехи, установки тощо). Відповідно до наявних у матеріалах справи Звітів КП «Молодіжненське ВСК» про використання води форми № 2ТП за 2022 та 2023 рік, зазначеним підприємством при подачі даної звітності не відображено використання води у системах оборотного та повторного водопостачання (рядки 1,2 таблиці 3 звітів). Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 321 від 13.03.2002 затверджено Порядок видачі дозволів на спеціальне водокористування. Відповідно до п. 5 зазначеного Порядку у дозволі, поряд із іншим, зазначаються інші характеристики водокористування (передача води, скидання зворотних (стічних) вод, використання води в системах оборотного та повторного водопостачання). Згідно з отриманими КП «Молодіжненське ВСК» дозволами на спеціальне водокористування № 22/КР/49д-24 та № 69/КР/49д-20 у таблиці «Інші характеристики спеціального водокористування» в рядках «Використання води в системах водопостачання: -оборотного, -повторного» будь-які показники відсутні. Відповідно до наданої представником Відповідача довідки Долинської міської ради від 07.10.2024 у населених пунктах Долинської міської територіальної громади здійснюється централізоване водопостачання, мережі водовідведення (каналізація) відсутні, водовідведення споживачами (жителями) здійснюється в індивідуальні септики. У селищі Молодіжне в наявності централізоване водопостачання. Водовідведення населеного пункту здійснюється централізовано зі скидом стічних вод на поля фільтрації. Скидання каналізаційних стоків річку чи інші водойми не здійснюється. Враховуючи вищезазначене, наявні у матеріалах справи докази вказують на відсутність фактів використання КП «Молодіжненське ВСК» води у системах оборотного чи повторного водопостачання, відтак є обґрунтованим застосування показника Тар при здійсненні Розрахунку розміру відшкодування збитків без понижуючих коефіцієнтів. …» відхиляються колегією суддів як такі, що не містять в собі доказів на спростування того факту, що Відповідач є житлово - комунальним підприємством в розумінні розділу IX цього Податкового Кодексу України і суперечать правовим висновкам, викладеним в постанові Касаційного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року у справі №560/10132/21, яка підлягає врахуванню в порядку частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Згідно зі ст. 151 Господарського кодексу України, суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

Частиною 3 ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Водного кодексу України, завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Водного кодексу України, води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Згідно зі ст. 46 Водного кодексу України, водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Частиною 2 ст. 48 Водного кодексу України встановлено, що спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України, водокористувачі зобов`язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.

Частиною 2 ст. 49 Водного кодексу України встановлено, що дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Згідно з ч. 4 ст. 49 Водного кодексу України, видача (переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється безоплатно.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Згідно зі ст. 21 Кодексу України про надра, надра у користування для видобування підземних вод (крім мінеральних) і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу, що видаються після попереднього погодження з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Отже, законодавством встановлений обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому, спеціальний дозвіл на користування надрами надає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) регламентовано Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389 та зареєстрованою в Мін`юсті України від 14.08.2009 за №767/16783 зі змінами та доповненнями (далі - Методика).

Відповідно до п. 1.7 Методики, самовільне водокористування - використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Згідно з п. 9.1. Методики, розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою Зсам = 5 x W x Тар (грн.),

де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, м-3;

Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 м-3, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 м-3, води, яка входить до складу напоїв, - грн/м-3). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.

Відповідно до п. 9.2 Методики, фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Водного кодексу України, порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Пунктом 6 ч. 3 ст. 110 Водного кодексу України встановлено, що відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Згідно з ч. 1 ст. 111 Водного кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Водного кодексу України, порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Частиною 3 ст. 68 Водного кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Водного кодексу України, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: протиправна поведінка боржника, збитки, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина боржника.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Водного кодексу України, видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Відповідно до абз. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", об`єкт, на який видається документ дозвільного характеру (далі - об`єкт), - природні ресурси, земельна ділянка, ґрунтовий покрив земельних ділянок, споруда, будівля, приміщення, устаткування, обладнання та механізми, що вводяться в експлуатацію або проектуються, окрема операція, господарська діяльність певного виду, робота та послуга, а також документи, які використовуються суб`єктом господарювання у процесі проходження погоджувальної (дозвільної) процедури (проектна документація на будівництво об`єктів, землевпорядна документація, містобудівна документація, гірничий відвід).

Частиною 5 ст. 41 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" встановлено, що підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є: подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком; виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей; негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру. Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру. Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення в апеляційному порядку

Твердження відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу в частині того, що : « … різниця між сплаченою відповідачем рентною платою (збитками) та збитками (рентною платою), які відповідають нормам ст. 255 ПКУ (44861,51 грн), складає 29525,26 грн, яку відповідач вважає обґрунтованою (44861,51 грн 15336,25 грн = 29525,26 грн)…» відхиляються колегією суддів як такі, що знаходяться поза межами вимог апеляційної скарги і можуть бути підставою для подання окремої апеляційної скарги відповідача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Кіровоградської області від 07.10.2024 у справі №912/1545/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Кіровоградської обласної прокуратури на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 07.10.2024 у справі №912/1545/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 07.10.2024 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 4542,00 грн покласти на Кіровоградську обласну прокуратуру.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв