ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

24 червня 2025 року Справа № 906/261/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025

(ухвалене о 14:06 год. у м. Житомирі, повний текст складено 29.04.2025)

у справі № 906/261/21 (суддя Шніт А.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія"

до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

1) Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області

2) ОСОБА_1

3) ОСОБА_2

4) ОСОБА_3

5) ОСОБА_4

6) ОСОБА_5

7) ОСОБА_6

8) ОСОБА_7

9) ОСОБА_8

10) ОСОБА_9

11) ОСОБА_10

12) ОСОБА_11

13) ОСОБА_12

14) ОСОБА_13

15) ОСОБА_14

16) Приватне підприємство "Компанія Базіс"

17) Житомирська обласна державна адміністрація

18) Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області

19) Акціонерне товариство "Житомиробленерго"

про визнання недійсним та скасування рішення, визнання права постійного користування земельною ділянкою

за участю представників учасників справи:

від позивача - Оспанов Р.О., Хільчевський С.О.;

від відповідача - не з`явився;

від ОСОБА_2 - Давиденко В.В.

від інших третіх осіб - не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Українська генетична компанія" звернулося до господарського суду з позовом до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, згідно якого просив (з врахуванням заяви про зміну предмету позову, котру прийняв Господарський суд Житомирської області ухвалою від 12.11.2024):

- визнати недійсним рішення тридцять восьмої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою";

- скасувати рішення тридцять восьмої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою";

- визнати за Приватним акціонерним товариством "Українська генетична компанія" право постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 17,40га, розташованою на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на підставі Державного Акту про право постійного користування землею серія ЖТ-08 №000229, виданого на виконання розпорядженням Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель та виготовлення державного акта на право постійного користування землею" №34 від 13.02.1998".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням відповідача припинено право постійного користування Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія" земельною ділянкою площею 17,4га, яке підтверджується Державним актом від 28.09.1998 серії ЖТ-08 №000229, а в подальшому спірну земельну ділянку поділено та частково передано у приватну власність, на іншу частину зареєстровано право власності за територіальною громадою в особі Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Крім того, позивач подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, яку Господарський суд Житомирської області ухвалою від 09.04.2024 задовольнив частково та зупинив дію рішення Олївської сільської ради Житомирського району Житомирської області тридцять восьмої сесії VII скликання від 23.09.2020 №1263 "Про припинення права користування земельною ділянкою". В задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову відмовив.

Господарський суд Житомирської області рішенням від 10.04.2025 у справі № 906/261/21 відмовив в задоволенні позову. Скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.04.2024 у справі №906/261/21.

Вказане рішення мотивоване тим, що:

- позивач не міг набути право постійного користування;

- позовні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення відповідача №1263 від 23.09.2020 є неефективним способом захисту;

- як станом на день подання позивачем позовної заяви, так і станом на день ухвалення рішення у цій справі, спірна земельна ділянка відсутня в цивільному обороті, а тому не може бути предметом права постійного користування.

Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 14, 144 Конституції України, ст. ст. 15, 104, 108, 177, 179, 181, 184 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. ст. 3, 12, 92, 141 Земельного кодексу України (далі ЗК України), ст. ст. 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Також враховуючи ухвалення рішення суду про відмову в позові, суд керуючись приписами ст. 145 ГПК України скасував раніше вжиті заходи забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Приватне акціонерне товариство "Українська генетична компанія", у якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 у справі № 906/261/21 та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

Місцевий господарський суд дійшов помилкового та такого, що не відповідає встановленим судом обставинам справи висновку про те, що позивач не міг набути право постійного користування спірною земельною ділянкою.

Висновок про відмову в задоволенні позову через обрання позивачем неналежного (неефективного) способу захисту порушеного права є перешкодою у доступі до правосуддя.

Суд першої інстанції невірно надав оцінку висновку експерта №421/22-41 від 13.12.2022, щодо припинення існування земельної ділянки площею 17,4 га.

Місцевий господарський суд не врахував висновки Верховного Суду, відповідно до яких:

- формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб;

- в результаті об`єднання земельних ділянок не відбулося виникнення чи створення іншого нового майна, відмінного від попереднього, не має місця перетворення або переробка тощо, фактично та юридично відбулася заміна двох правовстановлюючих документів на один новий, яким засвідчено право власності на те саме майно, що й у попередніх двох документах. Залишилися попередніми як правові, так і фізичні характеристики об`єднаних ділянок, зокрема не відбулося зміни їх цільового призначення, розташування тощо. Земельна ділянка, утворена з земельних ділянок, які вибули з володіння позивача поза її волею, а тому зазначену земельну ділянку не слід вважати іншим, новоствореним майном.

За наведеного позивач вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції має бути скасовано як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, а також у зв`язку з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи.

ОСОБА_2 подав суду апеляційної інстанції відзив, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на таке.

Позивач не міг набути право постійного користування, тому що на момент видачі Державного акта на право постійного користування землею серії ЖТ-08 № 000229 від 28.09.1998 він не був державним підприємством, а був створено в процесі приватизації до моменту виникнення такого права постійного користування у підприємства-попередника.

Поведінка позивача є суперечливою, а позивач відмовився від права постійного користування, оскільки 19.10.2021 позивач звертався до Оліївської сільської ради з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди орієнтовною площею до 10,0 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Таку заяву позивача слід розцінювати як відмову від права постійного користування земельною ділянкою площею 17,4 га. Подаючи позов, позивач суперечить своїй попередній поведінці та заявам, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Позовна вимога про визнання права постійного користування земельною ділянкою площею 17,4 га є неефективним способом захисту.

Земельні ділянки перебувають у приватній власності фізичних осіб, що унеможливлює задоволення позовної вимоги про визнання права постійного користування земельною ділянкою площею 17,4 га.

За наведеного просить апеляційну скаргу ПрАТ "Українська генетична компанія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 без змін.

Позивач, у відповіді на такий відзив, вказує таке.

Відзив на апеляційну скаргу, в порушення вимоги встановленої ч. 4 ст. 263 ГПК України його було направлено не всім учасникам справи, а тому відзив на апеляційну скаргу не може бути прийнятий судом, а розгляд апеляційної скарги має бути продовжено за наявними в матеріалах справи документами.

Доводи відзиву щодо неможливості набуття позивачем права постійного користування не базуються ні на нормах діючого законодавства, ні на нормах законодавства, що діяло на момент надання права постійного користування та перетворення юридичних осіб.

Щодо доводів позивача про неприйняття відзиву ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції вказує таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ГПК України до відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи з урахуванням положень ст. 42 цього Кодексу. До відзиву застосовуються правила, встановлені ч. 10 ст. 165 цього Кодексу.

Положеннями частини 7 статті 42 ГПК України визначено, що якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Частиною 10 ст. 165 ГПК України передбачено, що суд має право вирішити справу за наявними матеріалами також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.

Дослідивши, наданий ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила, що до вказаного документу не надано доказів його надсилання всім іншим учасникам справи. Зокрема, такий відзив було надіслано лише в електронні кабінети позивача, відповідача, ГУ Держгеокадастру в Житомирській області, Житомирській обласній державній адміністрації, АТ "Житомиробленерго" (т. 12, а. с. 179-183).

Таким чином, ОСОБА_2 хоча мав обов`язок направити копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам, у яких немає електронного кабінету (зокрема фізичним особам) у паперовій формі листом з описом вкладення, однак цього обов`язку не виконав.

При цьому, апеляційний господарський суд вказує, що ГПК України не містить норми, якою передбачено залишення відзиву без розгляду або неприйняття такого відзиву судом апеляційної інстанції у зв`язку з невиконанням учасником справи ч. 4 ст. 263 ГПК України.

Тому, суд відхиляє наведені доводи скаржника щодо неприйняття відзиву ОСОБА_2 .

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області подало суду заяву, в якій повідомляє, що не брало участі у спірних правовідносинах та є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а тому просить розглядати справу без участі свого представника та вказує, що при ухваленні постанови покладається на розсуд суду.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 23.06.2025 представники скаржника підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі. Пояснили що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, а також взято до уваги судову практику, котра не є актуальною в спірних правовідносинах. З огляду на вказане, просили рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 у справі №906/261/21 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заявив, що з доводами скаржника не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Від представника ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить відкласти розгляд апеляційної скарги.

Представники позивача та представник ОСОБА_2 при вирішенні питання про відкладення розгляду справи поклалися на розсуд суду.

Мотивуючи необхідність відкладення розгляду скарги, представник посилається на його участь в інших судових засіданнях.

Розглядаючи вказане клопотання представника, суд вказує таке.

За загальним правилом відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

Суд бере до уваги, що представник не був позбавлений можливості, у визначеному законодавством порядку, взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Щодо такої підстави відкладення розгляду справи, як участь представника в іншому судовому засіданні, суд зауважує, що учасник справи на власний розсуд користується процесуальним правом участі в судовому засіданні, і у випадку збігу в часі судових засідань в різних справах, має здійснювати вибір щодо участі, зокрема, в котре саме засідання він направить представника. При цьому, законодавство не обмежує учасника справи в кількості представників.

Тому, суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні вищевказаної заяви.

В судове засідання 23.06.2025 представники інших учасників справи не з`явилися.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що учасники справи були належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать довідки про доставку електронних листів та поштова кореспонденція (т. 12, а. с. 169, 170 на звороті, 171, 188, 228, 235-252; т. 13, а. с. 1-17), а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, з огляду на заяву ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників інших учасників справи.

Статтею 219 ГПК України визначена стадія ухвалення судового рішення та передбачено, що після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

З врахуванням обставин цієї справи, її складності, судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 23.06.2025 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення у цій справі до 24.06.2025 о 14:00 год., що занесено до протоколу судового засідання (протокольна ухвала).

24.06.2025 від представника Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області надійшло клопотання про встановлення додаткового строку на подання відзиву та відкладення розгляду справи.

В той же час, з врахуванням того, що в судовому засіданні 23.06.2025 апеляційний господарський суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення, то станом на 24.06.2025 відсутні підстави для відкладення розгляду справи та надання відповідачу додаткового строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання від 24.06.2025 з`явилися представники Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія" та представник ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнати недійсним рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020, визнання за позивачем права постійного користування земельною ділянкою та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Також скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 у справі №906/261/21 в частині скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.04.2024 у справі №906/261/21 та змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 у справі №906/261/21 щодо підстав відмови в позовній вимозі про скасування рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020, виклавши її в редакції цієї постанови, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що рішенням виконкому Житомирської районної ради народних депутатів №262 від 18.12.1991 зареєстровано статут Житомирського обласного виробничого об`єднання по племінній справі в тваринництві "Облплемоб`єднання", який затверджений 27.11.1991 начальником Укрплемоб`єднанням (т. 7, а. с. 38-50).

Згідно з п. 1.1. вказаного статуту, Обласне виробниче об`єднання по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" створене наказом Держагропрому УРСР від 23.11.1988 №307 і наказом Укрплемоб`єднання від 26.11.1988 №212. Облплемоб`єднання підпорядковано Укрплемоб`єднанню.

Відповідно до технічного звіту Госпрозрахункової виробничої групи при відділі земельних ресурсів Житомирського району (1998 ІПФ 18 ЖТЖТ 000015) про встановлення меж та виготовлення державного акта на право постійного користування землею Житомирському обласному об`єднанню по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" на території Оліївської сільської ради (т. 2, а. с. 168-179), за результатами геодезичних вимірювань вирахувані координати кутів поворотів меж ділянки, складено каталог координат та вирахувана загальна площа, що складає 17,40га.

Розпорядженням Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області №34 від 13.02.1998 "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель та виготовлення державного акта на право постійного користування землею" затверджено матеріали інвентаризації земель Житомирського обласного об`єднання по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" на території Оліївської сільської ради на площі 17,40га (т. 2, а. с. 174).

Пунктом 2 вказаного розпорядження посвідчено право постійного користування землею Житомирському обласному об`єднанню по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" на площі 17,40га.

На виконання розпорядження Житомирської районної державної адміністрації від 13.02.1998 №34, Відділ земельних ресурсів Житомирського району актом від 13.02.1998 провів встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування Житомирського облплемоб`єднання з метою оформлення державного акта на право постійного користування землею. Розміри, місцеположення земельної ділянки та кути поворотів меж ділянки показані на кресленні, що додається до цього акту (т. 2, а. с. 175-179).

Наказом Регіонального відділення по Житомирській області Фонду державного майна України від 05.08.1998 №170-ПП "Про затвердження плану приватизації державного майна" затверджено план приватизації державного майна Житомирського обласного виробничого об`єднання по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" (т. 1, а. с. 52).

Таким наказом передбачено перетворення Житомирського обласного виробничого об`єднання по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" у відкрите акціонерне товариство.

Пунктом 4 вказаного наказу зобов`язано Відділ реформування власності з метою забезпечення виконання плану приватизації підготувати наказ про створення відкритого акціонерного товариства та відповідні установчі документи для державної реєстрації ВАТ.

Наказом Регіонального відділення по Житомирській області Фонду державного майна України від 31.08.1998 №182-ВАТ "Про створення акціонерного товариства" створено Відкрите акціонерне товариство "Житомироблплемоб`єднання". Передано акціонерному товариству цілісний майновий комплекс Житомирського обласного виробничого об`єднання по племінній справі в тваринництві "Облплемоб`єднання". Створено статутний фонд акціонерного товариства. Затверджено статут Відкритого акціонерного товариства "Житомироблплемоб`єднання" (т. 1, а. с. 248; т. 5, а. с. 55 на звороті - 56).

Також, на підставі розпорядження Житомирської районної державної адміністрації від 13.02.1998 №34 Житомирському обласному об`єднанню по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" видано Державний акт на право постійного користування землею Серії ЖТ-08 №000229 від 28.09.1998 (т. 1, а. с. 62-66).

Відповідно до вказаного Державного акту в постійне користування Житомирського обласного об`єднання по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" надано земельну ділянку площею 17,40га для виробничих потреб. Даний Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №229.

09.10.1998 Житомирською районною державною адміністрацією Житомирської області проведена державна реєстрація (перереєстрація) Відкритого акціонерного товариства "Житомироблплемоб`єднання" (код 00698578), про що 06.10.1998 в журналі обліку реєстраційних справ зроблено запис за №82, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи (т. 7, а. с. 70).

Крім того, 09.10.1998 Житомирською районною державною адміністрацією зареєстровано статут Відкритого акціонерного товариства "Житомироблплемоб`єднання", реєстраційний №82 (т. 1, а. с. 68-83).

Пунктом 1.1 вказаного статуту визначено, що Відкрите акціонерне товариство "Житомироблплемоб`єднання" засноване відповідно до наказу регіонального відділення Фонду Державного майна України по Житомирські області від 31.08.1998 №182-ВАТ, шляхом перетворення державного підприємства "Житомирське обласне виробниче об`єднання по племінній справі в тваринництві "Облплемоб`єднання" у відкрите акціонерне товариство згідно з Законом України "Про приватизацію державного майна" від 19.02.1997 №290/96-ВР від 10.07.1996 та "Порядком перетворення у процесі приватизації державних, орендних підприємств та підприємств зі змішаною формою власності у відкриті акціонерні товариства", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.09.1996 №1099.

Відповідно до пункту 3.3. статуту ВАТ "Житомироблплемоб`єднання", дане AT є правонаступником прав та обов`язків державного підприємства "Житомирське обласне виробниче об`єднання по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання".

Висновком Житомирської районної екологічної інспекції від 20.10.2004 попередньо погоджено зміни меж с. Оліївка Житомирського району за рахунок, в тому числі, земель Житомирського обласного племоб`єднання - 17,25га (т. 10, а. с. 82).

Згідно із довідкою Управління Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області від 07.02.2014 №476/вих вбачається, що за ВАТ "Житомироблплемоб`єднання" у постійному користуванні в межах населених пунктів на території Оліївської сільської ради станом на 01.01.2014 числиться земельна ділянка площею 17,4га. В 2011 році ВАТ "Житомироблплемоб`єднання" перейменовано на ПрАТ "Українська генетична компанія" (т. 1, а. с. 122).

Листом №642/423-18-0.15 від 13.06.2018 Міськрайонне управління у Житомирському районі та м. Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, що за ПрАТ "Українська генетична компанія" на праві постійного користування рахується земельна ділянка площею 17,40га в межах с.Оліївка Оліївської сільської ради (Державний акт серії ЖТ-08 №000229, виданий Житомирському обласному об`єднанню по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання"; т. 1, а. с. 124).

18.06.2018 за №28-6-0.2-4447/2-18 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом надіслало Приватному акціонерному товариству "Українська генетична компанія" надану Міськрайонним управлінням у Житомирському районі та м. Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області інформацію (т. 1, а. с. 123).

Відповідно до пункту 1.3. статуту Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія" (т. 1, а. с. 18-50), затвердженого протоколом позачергових загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія" №1 від 04.07.2019, Приватне акціонерне товариство "Українська генетична компанія" створене як Відкрите акціонерне товариство "Житомироблплемоб`єднання", зареєстроване 09.10.1998 в Житомирській РДА, реєстраційний №82, та проводить свою діяльність як Приватне акціонерне товариство "Українська генетична компанія" у зв`язку з перейменуванням відповідно до прийнятого рішення загальних зборів акціонерів, оформленого протоколом №3 від 22.12.2010, та приведенням у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства". Приватне акціонерне товариство "Українська генетична компанія" є правонаступником всіх прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства "Житомироблплемоб`єднання" (код 00698578).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.01.2021 щодо Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія" вбачаються такі відомості: дата державної реєстрації - 18.12.1991; дата запису - 14.06.2006; номер запису 0003905 (т. 1, а. с. 9-17).

Рішенням тридцять восьмої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою" (т. 1, а. с. 121) вирішено:

1. Припинити право користування та вилучити земельну ділянку надану Житомирському обласному об`єднанню по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" в межах села Оліївка загальною площею 17,40га у зв`язку з припиненням діяльності підприємства та віднести її до земель запасу Оліївської сільської ради для перерозподілу та використання за призначенням.

2. Вважати, що державний акт на право постійного користування землею, виданий Житомирському обласному об`єднанню по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" таким, що втратив чинність.

3. Рекомендувати ПрАТ "Українська генетична компанія" звернутися до сільської ради з метою оформлення права оренди земельної ділянки необхідної для здійснення господарської діяльності.

4. Відділу земельних відносин, екології та охорони навколишнього середовища сільської ради внести відповідні зміни в земельно-облікові та планово картографічні матеріали Оліївської сільської ради.

В преамбулі оскаржуваного рішення зазначені наступні підстави для його прийняття:

- інформація про припинення діяльності Житомирського обласного об`єднання по племінній справі у тваринництві "Облплемоб єднання";

- відсутність відомостей в Державному земельному кадастрі України по реєстрації земельної ділянки.

Як зазначає позивач, станом на 21.12.2020 земельна ділянка, яка знаходиться в його користуванні, на підставі протиправних рішень відповідача поділена на менші земельні ділянки та передана фізичним особам, зокрема, згідно відомостей Публічної кадастрової карти України станом на 09.03.2021 на земельній ділянці, що знаходилась в користуванні позивача, зареєстровані відомості про інші земельні ділянки.

З наявної в матеріалах справи Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 09.03.2021 (т. 1, а. с. 125-139); вбачається, що :

1) земельна ділянка за кадастровим номером :08:001:2719 площею 0,5га перебуває у приватній власності ОСОБА_1 . Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 08.02.2021;

2) земельна ділянка за кадастровим номером :08:001:2720 площею 0,5га перебуває у приватній власності ОСОБА_1 . Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 08.02.2021;

3) земельна ділянка за кадастровим номером :08:001:2721 площею 0,5га перебуває у приватній власності ОСОБА_1 . Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 08.02.2021;

4) земельна ділянка за кадастровим номером :08:001:2722 площею 0,5га перебуває у приватній власності ОСОБА_1 . Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 08.02.2021;

5) земельна ділянка за кадастровим номером :08:001:2726 площею 0,5 га перебуває у приватній власності ОСОБА_1 . Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 04.02.2021;

6) земельна ділянка за кадастровим номером :08:001:2728 площею 0,5га перебуває у приватній власності ОСОБА_1 . Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 04.02.2021;

7) земельна ділянка за кадастровим номером :08:001:2725 площею 0,5 га перебуває у приватній власності ОСОБА_1 . Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 04.02.2021;

8) земельна ділянка за кадастровим номером :08:001:2727 площею 0,5 га перебуває у приватній власності ОСОБА_1 . Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 04.02.2021;

9) земельна ділянка за кадастровим номером :08:001:2723, площею 2,0га перебуває у приватній власності ОСОБА_2 . Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 26.02.2021;

10) земельна ділянка за кадастровим номером :08:001:2710 площею 1,5га перебуває у комунальній власності Територіальної громади в особі Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (код 04348409). Дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 26.02.2021.

Також, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №252942546 від 16.04.2021, земельна ділянка за кадастровим номером :08:001:2710 площею 1,5га перебуває в процесі поділу на підставі витягу з рішення п`ятої сесії VІІІ скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №148 від 19.03.2021 (т. 1, а. с. 170-171).

19.10.2021 за №38 ПрАТ "Українська генетична компанія" звернулася до Оліївської сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди орієнтовною площею до 10га для ведення тваринного сільськогосподарського виробництва (т. 5, а. с. 56 на звороті 57).

Рішенням Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №419 від 05.11.2021 надано позивачу згідно додатку №3 до рішення дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в користування на умовах оренди земельної ділянки, орієнтовна площа до 10га (т. 5, а. с. 57 на звороті 58).

З довідки сертифікованого інженера - землевпорядника Лазарчук В.В. від 05.08.2022 №3 вбачається, що згідно координат поворотних точок Державного акту про право постійного користування землею серії ЖТ-08 №000329 від 28.09.1998, виданого Житомирському обласному об`єднанню по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання", виготовлено план земельної ділянки. На плані зображені земельні ділянки, зареєстровані в базі Державного земельного кадастру України з відповідними кадастровими номерами, які повністю або частково знаходяться в межах земельної ділянки відповідно до акту на право постійного користування серії ЖТ-08 №000229 від 28.09.1998 (т. 3, а. с. 6, 45).

Згідно інформаційної довідки Відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №751 від 11.12.2023, рішенням 27 сесії 8 скликання від 09.09.2022 №627 "Про розгляд клопотання АТ "Житомироблснерго" було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду АТ "Житомиробленерго", земельні ділянки з кадастровими номерами :08:001:2849 площею 0,0012 га, :08:001:2845 площею 0,0004 га, :08:001:2837 площею 0,0004 га, :08:001:2851 площею 0,0004 га :08:001:2860 площею 0,0022 га, для розміщення, будівництва експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії (т. 6, а. с. 80 на звороті).

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відносно позовної вимоги про визнання недійсним рішення тридцять восьмої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою".

Щодо способу захисту.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України).

За приписами ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В силу ч. 1 ст. 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Отже, якщо індивідуальний правовий акт, виданий органом місцевого самоврядування, не відповідає положенням цивільного законодавства та порушує права чи охоронювані законом інтереси фізичних осіб чи юридичних осіб або територіальних громад, він може бути оскаржений і визнаний недійсним у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи питання отримання захисту порушених прав у обраний пані Ейрі спосіб - шляхом отримання постанови суду про окреме проживання, у п. 23 рішення "Ейрі проти Ірландії" від 09.10.1979, розглянув твердження Уряду про те, що заявниця все одно не мала б ніякої користі від судової постанови про окреме проживання з чоловіком. Так, ЄСПЛ було відхилено такий аргумент Уряду з тих підстав, що "постанова про окреме проживання є засобом судового захисту, який гарантується законодавством Ірландії, і як такий він має бути доступним кожному, хто задовольняє передбачені для цього умови. Особа сама має вирішити, який засіб судового засобу використати; отже, навіть якби виявилося, що пані Ейрі обрала засіб судового захисту, менш підходящий для неї, ніж інші у даних обставинах, то це не мало б значення.".

Таким чином, в рішенні у справі "Ейрі проти Ірландії" від 09.10.1979 ЄСПЛ на стадії прийнятності відхилив такий аргумент уряду. Адже позивач має право на захист свого порушеного права у той спосіб, який сам обрав (якщо такий спосіб передбачений законом), а суд повинен захистити таке порушене право у обраний саме позивачем спосіб, навіть якщо він є менш ефективним, ніж інші у спірних правовідносинах, а не замість сторони судового процесу вирішувати, яким саме чином (в який спосіб) позивач має захищати своє порушене право.

У п. п. 69-73 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красуський проти Польщі" вказано, що наявність простих сумнівів щодо перспектив успіху конкретного засобу правового захисту, який не є очевидно марним, не є вагомою причиною для відмови від його використання.

Тотожна позиція викладена у п. 73 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Акдівар та інші проти Туреччини".

В п. 74 рішення "Вучкович та інші проти Сербії" ЄСПЛ вказав, щоб бути ефективним, засіб правового захисту повинен бути здатним безпосередньо виправити оскаржуваний стан справ і повинен пропонувати розумні перспективи успіху (див. Балог проти Угорщини, № 47940/99, § 30, 20.07.2004, та Сейдович проти Італії [ВП], № 56581/00, § 46, ЄСПЛ 2006?II). Однак існування самих лише сумнівів щодо перспектив успіху конкретного засобу правового захисту, який не є очевидно марним, не є поважною причиною для невичерпання цього шляху правового захисту (див. Аквідар та інші проти Туреччини, § 71, та Скоппола проти Італії (№ 2) [ВП], № 10249/03, § 70, 17.09.2009).

Слово "засіб правового захисту" в контексті ст. 13 Конвенції означає не засіб правового захисту, який має бути успішним, а просто доступний засіб правового захисту перед органом, уповноваженим розглядати скаргу по суті (рішення Європейського суду з прав людини у справі "C. проти Сполученого Королівства", 1983 рік).

Беручи до уваги, що спірне рішення відповідача є першим у ланцюжку відносин між сторонами щодо припинення права постійного користування та вчинення відповідачем, як представницьким органом територіальної громади, правомочностей власника земельної ділянки, котра перебувала в постійному користуванні позивача.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.11.2019 у справі №906/392/18 за результатом перегляду рішень судів попередніх інстанцій, якими задоволено позов про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про припинення права постійного користування земельною ділянкою, не вказала про неефективність такого способу захисту.

В постанові від 02.09.2020 у справі № 918/194/19, Верховний Суд скасував судові рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову, ухвалив нове рішення про задоволення позову, визнав недійсним рішення органу місцевого самоврядування про припинення права постійного користування земельною ділянкою та передачі її до земель запасу.

Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, обраний у цій частині позовних вимог, спосіб захисту є ефективним, оскільки прийняття судом рішення про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради про припинення права постійного користування, призведе до поновлення стану, що існував до прийняття оскаржуваного рішення.

За таких підстав, суд апеляційної інстанції не погоджується, що в цій частині позивачем обранр неефективний спосіб захисту.

Щодо вказаної позовної вимоги по суті.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а у статті 13 Конституції України серед іншого визначено, що земля та водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого відповідні права здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у визначених межах.

За змістом статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Статтею 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

ЗК України визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч. 1 ст. 92 ЗК України).

Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право. При цьому положення про обов`язок переоформити право користування земельною ділянкою у відповідний строк, передбачений у пункті 6 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України (далі - Перехідні положення Кодексу), визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 (у справі № 1-17/2005) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками).

У цьому Рішенні Конституційний Суд України вказав, що пункт 6 розділу Х Перехідних положень Кодексу зобов`язує громадян та юридичних осіб переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на земельні ділянки. При переоформленні права постійного користування у довгострокову оренду її строк визначається відповідно до закону , що є неконкретним у зв`язку з невизначеністю цього закону, як і закону, який встановив би порядок переоформлення.

Конституційний Суд України вважає, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди, до 01.01.2008 потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини другої статті 14, частини другої статті 41 Конституції України.

У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 розділу Х Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку; громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що пункт 6 розділу Х Перехідних положень Кодексу через відсутність встановленого порядку переоформлення права власності або оренди та унеможливлення безоплатного проведення робіт із землеустрою і виготовлення технічних матеріалів та документів для переоформлення права постійного користування земельною ділянкою на право власності або оренди в строки, визначені Кодексом, суперечить положенням частини четвертої статті 13, частини другої статті 14, частини третьої статті 22, частини першої статті 24, частин першої, другої, четвертої статті 41 Конституції України.

При цьому Конституційний Суд України вказав на те, що юридичні особи на цій підставі не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, документ, яким посвідчено право постійного користування земельною ділянкою (державний акт на право постійного користування землею), виданий відповідно до законодавства, яке діяло раніше, є дійсним та залишається чинним.

Підстави припинення права користування земельними ділянками наведено у статті 141 вказаного Кодексу, зокрема, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Отже, право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 названого Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 906/392/18

У вказаній постанові, Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/989/18, від 05.11.2019 у справі № 906/392/18, а також у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 6/88-Б-05 зазначено, що, вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди враховують, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України.

Позивач стверджує, що він є правонаступником всіх прав та обов`язків Житомирського обласного об`єднання по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання", в тому числі і права постійного користування земельною ділянкою площею 17,40 га на підставі Державного акту серії ЖТ-08 №000229 від 28.09.1998.

Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Статтею 106 ЦК України встановлено, що злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи (ст.108 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що наказом Регіонального відділення по Житомирській області Фонду державного майна України від 05.08.1998 №170-ПП "Про затвердження плану приватизації державного майна", затверджено план приватизації державного майна Житомирського обласного виробничого об`єднання по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання".

Вказаним наказом передбачено перетворення Житомирського обласного виробничого об`єднання по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" у відкрите акціонерне товариство.

Пунктом 4 вказаного наказу зобов`язано Відділ реформування власності з метою забезпечення виконання плану приватизації підготувати наказ про створення відкритого акціонерного товариства та відповідні установчі документи для державної реєстрації ВАТ.

За приписами ч. ч. 1, 5 ст. 18 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції чинній станом на 05.08.1998) при перетворенні державного підприємства в акціонерне товариство в процесі приватизації його засновником виступає державний орган приватизації, який діє в межах повноважень, передбачених законодавством. Створене відповідно до цієї статті акціонерне товариство є правонаступником підприємства, що приватизується.

В подальшому, наказом Регіонального відділення по Житомирській області Фонду державного майна України від 31.08.1998 №182-ВАТ "Про створення акціонерного товариства" створено Відкрите акціонерне товариство "Житомироблплемоб`єднання". Передано акціонерному товариству цілісний майновий комплекс Житомирського обласного виробничого об`єднання по племінній справі в тваринництві "Облплемоб`єднання". Створено статутний фонд акціонерного товариства. Затверджено статут Відкритого акціонерного товариства "Житомироблплемоб`єднання".

Відповідно до пункту 3.3. статуту ВАТ "Житомироблплемоб`єднання", дане AT є правонаступником прав та обов`язків державного підприємства "Житомирське обласне виробниче об`єднання по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання".

Стаття 5 Закону України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі" (в редакції станом на 05.08.1998) передбачала, що приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється шляхом перетворення їх у колективні сільськогосподарські підприємства або у відкриті акціонерні товариства за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених).

Відповідно до п. 2 Порядку перетворення в процесі приватизації державних підприємств у відкриті акціонерні товариства, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.1992 № 686 (в редакції станом на 05.08.1998) рішення про перетворення державного підприємства у відкрите акціонерне товариство приймається державним органом приватизації на підставі плану приватизації цього підприємства в 10-денний строк з дня його затвердження. План приватизації розробляється і затверджується відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 5 вказаного порядку встановлено, що з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви державного підприємства приймаються товариством. Товариство є правонаступником прав і обов`язків державного підприємства, що приватизується.

За приписами ст. ст. 5, 6 Закону України "Про підприємства в Україні" (в редакції станом на 05.08.1998) підприємство створюється згідно з рішенням власника (власників) майна чи уповноваженого ним (ними) органу, підприємства-засновника, організації або за рішенням трудового колективу у випадках і порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Рішення про створення підприємства у випадках, передбачених чинним законодавством, приймається за погодженням з Антимонопольним комітетом України. Підприємству може бути передана у колективну власність або надана у користування, в тому числі на умовах оренди, земельна ділянка в порядку, встановленому ЗК України Підприємство набуває прав юридичної особи від дня його державної реєстрації. Підприємство вважається створеним і набуває прав юридичної особи з дня його державної реєстрації.

Крім того, в силу ст. 26 ЦК Української PCP (в редакції станом на 05.08.1998) юридична особа має цивільну правоздатність відповідно до встановлених цілей її діяльності. Правоздатність юридичної особи виникає з моменту затвердження її статуту або положення, а у випадках, коли вона повинна діяти на підставі загального положення про організації даного виду, - з моменту видання компетентним органом постанови про її утворення. Якщо статут підлягає реєстрації, правоздатність юридичної особи виникає в момент реєстрації.

Юридичні особи утворюються в порядку, встановленому законодавством Союзу PCP і Української PCP (стаття 28 ЦК Української РСР).

Статтею 34 Закону України "Про підприємства в Україні" (в редакції станом на 28.02.1998) встановлено, що ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду (ч.1).

Підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України (ч. 2).

При перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства (ч.3).

Таким чином, Житомирське обласне об`єднання по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" є правопопередником ВАТ "Житомироблплемоб`єднання" та не припинило свою діяльність зі створенням останнього 31.08.1998, а продовжувало діяти як державне підприємство до моменту створення (державної реєстрації 09.10.1998) ВАТ "Житомироблплемоб`єднання".

Відповідно до пункту 1.3. статуту Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія", затвердженого протоколом позачергових загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія" №1 від 04.07.2019, Приватне акціонерне товариство "Українська генетична компанія" створене як Відкрите акціонерне товариство "Житомироблплемоб`єднання", зареєстроване 09.10.1998 в Житомирській РДА, реєстраційний №82, та проводить свою діяльність як Приватне акціонерне товариство "Українська генетична компанія" у зв`язку з перейменуванням відповідно до прийнятого рішення загальних зборів акціонерів, оформленого протоколом №3 від 22.12.2010, та приведенням у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства". Приватне акціонерне товариство "Українська генетична компанія" є правонаступником всіх прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства "Житомироблплемоб`єднання" (код 00698578).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.01.2021 щодо Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія" вбачаються такі відомості: дата державної реєстрації - 18.12.1991; дата запису - 14.06.2006; номер запису 0003905

Поруч з вказаним, відповідно до довідки Управління Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області від 07.02.2014 №476/вих, за ВАТ "Житомироблплемоб`єднання" у постійному користуванні в межах населених пунктів на території Оліївської сільської ради станом на 01.01.2014 числиться земельна ділянка площею 17,4 га. В 2011 році ВАТ "Житомироблплемоб`єднання" перейменовано на ПрАТ "Українська генетична компанія".

Відповідно до довідки Головного управління статистики у Житомирській області від 17.01.2025 №03.2-08/54-25, Житомирське обласне виробниче об`єднання по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" (Житомирська обл., м. Житомир, Богунський район, вул. Щорса, буд.269, код 00698578, форма власності загальна державна) згідно рішення Житомирської районної державної адміністрації від 09.10.1998 № 82 перереєстровано у Відкрите акціонерне товариство "Житомироблплемоб`єднання". Згідно вчиненої реєстраційної дії від 09.01.2011 №2000559 перереєстровано у приватне акціонерне товариство "Українська генетична компанія". В ЄДРПОУ значиться: Приватне акціонерне товариство "Українська генетична компанія" код - 00698578; правовий статус суб`єкта - юридична особа; місцезнаходження - 12402, Житомирська область, Житомирський район, с.Олївка, вул. Олександра Білаша, буд. 1; дата первинної реєстрації 18.12.1991 (т. 10, а. с. 194).

Крім того, суд апеляційної інстанції вказує, що відповідно до усталеної та послідовної практики Верховного Суду, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою лише посвідчує факт надання такого права конкретній юридичній особі, в той час, як порядок отримання, виникнення та оформлення такого права визначений нормами ЗК України.

За загальним правилом підставою для виникнення права користування земельною ділянкою є відповідне рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування.

Суд апеляційної інстанції вказує, що Державний акт на право постійного користування землею Серії ЖТ-08 №000229 був виданий Житомирському обласному об`єднанню по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" 28.09.1998, однак підставою видачі такого акту було розпорядження Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області №34 від 13.02.1998 "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель та виготовлення державного акта на право постійного користування землею", яке в часі передувало наказу Регіонального відділення по Житомирській області Фонду державного майна України від 31.08.1998 №182-ВАТ "Про створення акціонерного товариства".

Тому, видання 28.09.1998 Житомирському обласному об`єднанню по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання" Державного акту на право постійного користування землею Серія ЖТ-08 №000229, після видачі Регіональним відділенням по Житомирській області Фонду державного майна України наказу №182-ВАТ від 31.08.1998, яким створено Відкрите акціонерне товариство "Житомирплемоб`єднання", жодним чином не впливає на можливість набуття останнім, а відповідно і позивачем, як правонаступником, права постійного користування, яке до ВАТ "Житомирплемоб`єднання", а в подальшому до ПрАТ "Українська генетична компанія" перейшло внаслідок правонаступництва, а не отримано, як новоствореною юридичною особою, на загальних підставах.

Підсумовуючи все викладене, апеляційний господарський суд вказує, що позивач є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Житомироблплемоб`єднання", яке, у свою чергу, стало правонаступником Житомирського обласного об`єднання по племінній справі у тваринництві "Облплемоб`єднання", котре користувалося земельною ділянкою площею 17,40 га на підставі Державного акту серії ЖТ-08 №000229 від 28.09.1998.

Отже, до позивача перейшло, зокрема, і право користування земельною ділянкою площею 17,40 га на підставі Державного акту серії ЖТ-08 №000229 від 28.09.1998.

Суд бере до уваги, що в статті 27 ЗК України в редакції, чинній на момент створення ВАТ "Житомироблплемоб`єднання", так і статті 141 ЗК України в редакції, яка набрала чинності з 01.01.2002 та діяла в момент створення позивача, наведено вичерпний перелік підстав припинення права постійного землекористування, зокрема припинення діяльності підприємства.

В той же час за змістом пп. 3 ч. 1 ст. 27 ЗК України 1990 року та п «в» ч. 1 ст. 141 ЗК України 2002 року припинення права користування земельною ділянкою з підстав припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

Тобто, коли відбувається припинення юридичної особи без правонаступництва, то у такому випадку виникають підстави для припинення права користування земельною ділянкою. У разі ж реорганізації особи, зміни її організаційно-правової форми чи назви, підстави для припинення права користування земельною ділянкою не виникають.

Відповідна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 15.11.2021 у справі №906/620/19 у подібних правовідносинах.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку, не втрачається внаслідок його непереоформлення підприємством, яке за змістом чинного Земельного кодексу України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 26.09.2011 у справі № 6-14цс11, постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 914/1104/18).

Подібні правові висновки викладені також і в вищезгаданій постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Верховного Суду від 15.11.2021 у справі № 906/620/19.

Таким чином, спірне рішення відповідача №1263 від 23.09.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою" порушує права позивача як законного користувача вказаних земельних ділянок, до якого перейшло право постійного користування земельною ділянкою внаслідок правонаступництва.

Тому позов про визнання недійсним рішення тридцять восьмої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою" є обґрунтованими та підлягає задоволенню.

Відносно посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №918/194/19, то суд апеляційної інстанції вказує, що такою постановою судові рішення місцевого та апеляційного господарських судів скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду, Верховний Суд постановою від 02.09.2020 скасував постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 та рішення Господарського суду Рівненської області від 13 .0 2.2020 у справі № 918/194/19, якими в позові відмовлено, та ухвалив нове рішення про задоволення позову. Визнав недійсним рішення чотирнадцятої сесії VII скликання Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 29.08.2018 №449 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою та передачі її до земель запасу".

Крім того, апеляційний господарський суд вказує, що звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив (з врахуванням останньої заяви про зміну предмету позову) також і скасувати рішення тридцять восьмої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою".

Поряд з цим, суд зазначає, що не відповідає законодавству одночасне визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування. Такі вимоги за своєю суттю є альтернативними, оскільки мають різні правові наслідки, зокрема, через різницю у часі дії такого акта. У разі визнання акта недійсним у суду немає потреби скасовувати його, оскільки визнання його недійсним означає, що він не створює правових наслідків з моменту його вчинення. Скасування ж акта означає втрату чинності таким актом на майбутнє з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням.

Оскільки вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про визнання недійсним рішення тридцять восьмої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою", то позовна вимога про його скасування не підлягає до задоволення.

З врахуванням того, що в цій частині суд першої інстанції відмовив в позові, однак з інших підстав (неефективний спосіб захисту), то рішення місцевого господарського суду в цій частині слід змінити, виклавши мотиви відмови в такій позовній вимозі, в редакції цієї постанови.

Відносно позову в частині визнання за Приватним акціонерним товариством "Українська генетична компанія" права постійного користування земельною ділянкою, суд вказує таке.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 ЦК України).

Згідно із ч. 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом ч. 2 статті 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України одним зі способів захисту порушеного права на земельні ділянки є визнання права.

Судом встановлено відсутність будь-яких доказів в матеріалах справи на підтвердження того, що уповноваженим органом приймалося рішення в частині відмови від земельної ділянки чи її відчуження, право постійного користування позивачем не може вважатися припиненим.

В той же час, матеріалами справи підтверджується, що відповідач - Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області не визнає речове право позивача (ПрАТ "Українська генетична компанія") на спірну земельну ділянку, що підтверджується, в тому числі і спірним рішенням №1263 від 23.09.2020, та позиція відповідача, викладена в поданих до суду процесуальних документах.

Наведені обставини наділяють позивача правом на судовий захист своїх невизнаних речових прав на земельну ділянку шляхом подання цього позову, і, зважаючи на встановлену законність набуття ним права постійного користування земельною ділянкою, суд повинен був захистити такі права у передбачений законом спосіб.

Отже, позов в частині визнання за позивачем права постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 17,40 га, розташованою на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на підставі Державного акту про право постійного користування землею серія ЖТ-08 №000229, виданого на виконання розпорядженням Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель та виготовлення державного акта на право постійного користування землею" №34 від 13.02.1998, підлягає задоволенню.

Щодо посилання суду першої інстанції на те, що спірна земельна ділянка відсутня в цивільному обороті, через що вона не може бути предметом права постійного користування, то апеляційний господарський суд вказує таке.

Дійсно, наявними в справі доказами підтверджується та учасниками справи не заперечується, що в період перед зверненням позивача з позовом у цій справі до суду, Оліївською сільською радою здійснено виділ окремих земельних ділянок, які передано фізичним та юридичним особам, котрі залучені до участі в цій справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у пункті 56 постанови від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, в якому зазначено, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик, не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Також, суд апеляційної інстанції бере до уваги висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 25.07.2018 у справі №640/8456/16-ц, за яким в результаті об`єднання земельних ділянок не відбулося виникнення чи створення іншого нового майна, відмінного від попереднього, не має місця перетворення або переробка тощо, фактично та юридично відбулася заміна двох правовстановлюючих документів на один новий, яким засвідчено право власності на те саме майно, що й у попередніх двох документах. Залишилися попередніми як правові, так і фізичні характеристики об`єднаних ділянок, зокрема не відбулося зміни їх цільового призначення, розташування тощо.

Тому, апеляційний господарський суд не погоджується із вищезгаданими висновками суду першої інстанції, оскільки поділ чи інші зміни характеристик земельної ділянки (у тому числі присвоєння нового кадастрового номера) не призводять до припинення існування земельної ділянки, як об`єкту цивільного права, відповідно і до неможливості захисту речового права на таку земельну ділянку.

При перегляді рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд враховує також і правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 26.01.2022 у справі №908/846/19, ухвалену в подібних правовідносинах.

Також, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, то не підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, котрі Господарський суд Житомирської області вжив ухвалою від 09.04.2024.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, частково знайшли своє відображення під час апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права (п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 у справі №906/261/21 слід скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнати недійсним рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020, визнання за позивачем права постійного користування земельною ділянкою та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Також слід скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 у справі №906/261/21 в частині скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.04.2024 у справі №906/261/21 та змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 у справі №906/261/21 щодо підстав відмови в позовній вимозі про скасування рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020, виклавши її в редакції цієї постанови.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 зазначила, що процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим. Суд має застосовувати зазначені положення процесуального закону за наявності одночасно у сукупності таких умов: 1) вирішення судом спору по суті; 2) встановлення судом одного із таких випадків: зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Враховуючи, що спір виник внаслідок дій відповідача, а саме внаслідок прийняття останнім спірного у цій справі рішення №1263 від 23.09.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою", то апеляційний господарський суд дійшов висновку про покладення судових витрат позивача, в частині судового збору на відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 у справі №906/261/21 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнати недійсним рішення тридцять восьмої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою" та визнання за Приватним акціонерним товариством "Українська генетична компанія" права постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 17,40 га, розташованою на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на підставі Державного акту про право постійного користування землею серія ЖТ-08 №000229, виданого на виконання розпорядження Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель та виготовлення державного акта на право постійного користування землею" №34 від 13.02.1998.

Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

3. Рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 у справі №906/261/21 скасувати в частині скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.04.2024 у справі №906/261/21.

4. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 у справі №906/261/21 щодо підстав відмови в позовній вимозі про скасування рішення тридцять восьмої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою", виклавши її в редакції цієї постанови.

5. В решті рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 у справі №906/261/21 залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в редакції:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним рішення тридцять восьмої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою".

3. Визнати за Приватним акціонерним товариством "Українська генетична компанія" (12402, Україна, Житомирський р-н, Житомирська обл., село Оліївка, вулиця Олександра Білаша, будинок, 1, код 00698578) право постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 17,40 га, розташованою на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на підставі Державного акту про право постійного користування землею серія ЖТ-08 №000229, виданого на виконання розпорядження Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель та виготовлення державного акта на право постійного користування землею" №34 від 13.02.1998.

4. В задоволенні позову про скасування рішення тридцять восьмої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1263 від 23.09.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою" - відмовити.

5. Стягнути з Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (12402, Україна, Житомирський р-н, Житомирська обл., село Оліївка, вулиця Леоніда Ступницького, будинок, 68, код 04348409) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія" (12402, Україна, Житомирський р-н, Житомирська обл., село Оліївка, вулиця Олександра Білаша, будинок, 1, код 00698578) - 9 838 грн судового збору за подання позовної заяви.".

6. Стягнути з Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (12402, Україна, Житомирський р-н, Житомирська обл., село Оліївка, вулиця Леоніда Ступницького, будинок, 68, код 04348409) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія" (12402, Україна, Житомирський р-н, Житомирська обл., село Оліївка, вулиця Олександра Білаша, будинок, 1, код 00698578) - 14 757 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Господарському суду Житомирської області видати накази на виконання цієї постанови.

8. Справу №906/261/21 надіслати Господарському суду Житомирської області.

9. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "30" червня 2025 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.