ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року Справа № 924/13/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Руденко О.А.

прокурор: Мельничук Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Укрком" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року у справі №924/13/25 (повний текст складено 18 березня 2025 року, суддя Яроцький А.М.)

за позовом Заступника керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кам`янець-Подільської міської ради

до Приватного підприємства "Укрком"

про стягнення 625 764,99 грн. безпідставно збережених коштів пайової участі

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Кам`янець-Подільської міської ради звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Приватного підприємства "УКРКОМ" про стягнення 625764,99 грн. безпідставно збережених коштів пайової участі.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року у справі №924/13/25 позов задоволено. Присуджено до стягнення з Приватного підприємства "Укрком" на користь Кам`янець-Подільської міської ради 625764,99 грн безпідставно збережених коштів пайової участі та 9368,47 грн судового збору на користь Хмельницької обласної прокуратури.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. При перевірці поданого прокуратурою обрахунку розміру безпідставно збереженого майна (коштів) відповідачем у вигляді пайової участі, судом встановлено обґрунтованість останнього.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалите нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що судом першої інстанції було вказано, що у відповідача виник обов`язок протягом семи календарних днів звернутись у міську раду з заявою про укладання договору про пайову участь (тобто до 28 січня 2019 року), в той же час безпідставно вказує про початок прострочення сплати позивачу коштів пайової участі наступного дня, після прийняття об`єкту в експлуатацію, що свідчить про невідповідність висновків суду встановленим обставинам. В даному випадку саме після спливу семиденного строку 28 січня 2019 року у відповідача виник обов`язок сплати позивачу коштів пайової участі.

Відповідач стверджує, що правовідносини із сплати пайової участі на підставі договору у сторін не виникли. Для підтвердження суми безпідставно збережених коштів пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України прокурор посилається на сертифікат від 03 липня 2024 року №XМ35, яким засвідчено відповідність вказаного закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. При цьому, зазначає, що на дату прийняття об`єкта в експлуатацію (згідно із сертифікатом від 03 липня 2024 року №XМ35) діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 31 липня 2024 року №764. Зокрема вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) на території Хмельницької області (станом на 01 липня 2024) становила 21 363 гривень. Прокурор здійснюючи розрахунок суми пайового внеску як безпідставно збережених коштів застосовує ставку опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України та відсоток (2%) за 2024 рік, тоді як вказане значення відсотка згідно пункту 2 встановлено законом лише для застосування у 2020 році. Водночас, ключовим і визначальним, є саме строк, коли забудовник порушив визначенні законом зобов`язання. Як вже зазначалося, саме після спливу семиденного строку 28 січня 2019 року у відповідача виник обов`язок сплати позивачу коштів пайової участі. Отже, на переконання апелянта, застосування позивачем при здійсненні розрахунку розміру пайової участі на підставі нормативів, які не діяли станом на момент виникнення у відповідача обов`язку на його сплату, прямо суперечить статті 5 Цивільного кодексу України, оскільки станом на момент виникнення між сторонами спірних відносин за приписами підпункту 4 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ було чітко визначено, що пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Скаржник стверджує, що у разі якщо будівництво об`єкта, відносно якого заявлено позов, було розпочато з дати вказаної у дозволі на будівництво з 21 січня 2019 року то обов`язок із сплати пайової участі у відповідача виник з 21 січня 2019 року і, відповідно, для правильного розрахунку слід застосовувати показники опосередкованої вартості спорудження житла, які діяли на цю дату 11 404 грн., а не 21 363 грн., як вказує прокурор. При цьому, посилається на постанову Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року у справі № 140/5484/21.

Крім того, апелянт посилається на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки ухвала про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 04 лютого 2025 року на адресу відповідача не надходила, як і не надходили будь-які інші повідомлення про призначення підготовчого засідання. Враховуючи ту обставину, що відповідач не був повідомлений належним чином про призначення підготовчого засідання та дізнався про встановлений судом строк для подання відзиву після його закінчення і не мав об`єктивної можливості надати до суду відзив на позовну заяву та відповідні докази, відповідачу було незаконно відмовлено у задоволенні клопотання про повернення до розгляду справи на стадію підготовчого провадження.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 квітня 2025 року для розгляду справи №924/13/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Мельник О.В., суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08 квітня 2025 року у справі №924/13/25 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Укрком" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року залишено без руху та надано 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків.

17 квітня 2025 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подано належні докази сплати судового збору в розмірі 11263,77 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 квітня 2025 року у справі №924/13/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Укрком" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року у справі №924/13/25 та призначено розгляд апеляційної скарги на 03 червня 2025 року о 16:00 год.

20 травня 2025 року від Кам`янець-Подільської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

26 травня 2025 року через систему ЄСІТС "Електронний суд" від Приватного підприємства "Укрком" надійшла заява, в якій останнє просить суд провести усі судові засідання у справі №924/13/25 за участі його представника - адвоката Руденка Олександра Анатолійовича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 травня 2025 року у справі №924/13/25 задоволено заяву Приватного підприємства "Укрком" про участь в усіх судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі №924/13/25.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03 червня 2025 року у справі №924/13/25 оголошено перерву в судовому засіданні у справі №924/13/25 та повідомлено учасників справи про те, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 24 червня 2025 року о 14:00 год.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 червня 2025 року, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Мельника О.В., внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03 червня 2025 року у справі №924/13/25 прийнято апеляційну скаргу Приватного підприємства "Укрком" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року у справі №924/13/25 до свого провадження у новому складі суду. Розгляд апеляційної скарги призначено на 03 липня 2025 року об 14:20 год.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 липня 2025 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Петухова М.Г., внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Гудак А.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 червня 2025 року у справі №924/13/25 прийнято апеляційну скаргу Приватного підприємства "Укрком" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року у справі №924/13/25 до свого провадження у новому складі суду.

В судовому засіданні 03 липня 2025 року, яке проводилось в режимі відеоконференції у відповідності до статті 197 ГПК України, представник відповідача та прокурор повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача та прокурора, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з Єдиного порталу Державної електронної системи у сфері будівництва, 21 січня 2019 року Відділом Державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янець-Подільської міської ради видано Приватному підприємству "УКРКОМ" (забудовнику) дозвіл на виконання будівельних робіт №ХМ78 на об`єкті - Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями по вул. Пушкінська, 18 у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області" (станом на 01 січня 2021 року вул. Івана Мазепи, 18). Земельна ділянка площею 0,2186 га, кадастровий номер :16:001:0043. Техніко-економічні показники: загальна площа будівлі - 2238,3 кв.м., загальна площа приміщень 1866,1 кв.м.

Згідно з відомостями з Єдиного порталу Державної електронної системи у сфері будівництва, 03 липня 2024 року Відділом Державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янець-Подільської міської ради видано Приватному підприємству "УКРКОМ" сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Датою початку будівництва визначено 21 січня 2019 року, датою завершення будівництва 13 березня 2024 року. Підставою для звільнення від сплати пайової участі визначено пункт 13 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року №132-ІХ. Техніко-економічні показники: загальна площа квартир у будинку - 1464,6 кв.м.

В подальшому, на Єдиному порталі Державної електронної системи у сфері будівництва реєстратором внесено акт готовності об`єкта до експлуатації №1, що знаходиться за адресою: вул. Пушкінська, 18 у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області" (станом на 01 січня 2021 року) вул. Івана Мазепи, буд. 18, забудовником якого визначено ПП "УКРКОМ". Дата затвердження проектної документації 28 травня 2024 року. Підставою для звільнення від сплати пайової участі визначено пункт 13 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року №132-ІХ, замовник до оплати пайової участі - не залучався.

Згідно з наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України "Про затвердження показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розрахованих станом на 01 липня 2024 року) вартість 1 кв.м. загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) для Хмельницького регіону становить 21363 грн.

31 серпня 2024 року Кам`янець-Подільська окружна прокуратура звернулась до Кам`янець-Подільської міської ради з листом, в якому зазначено про виявлення порушення ПП "УКРКОМ" прав ради на отримання коштів пайової участі до бюджету міської територіальної громади. У листі міститься прохання щодо надання інформації про надходження до бюджету Кам`янець-Подільської територіальної громади коштів пайової участі від замовника будівництва об`єкта по вул. Пушкінській 18, м. Кам`янець-Подільський. У разі не сплати коштів до бюджету суб`єктами господарювання, прокуратура просить повідомити про вжиті заходи радою щодо їх примусового стягнення у судовому порядку або причини їх не вжиття.

Згідно листа Кам`янець-Подільської міської ради від 13 вересня 2024 року прокуратуру повідомлено, що протягом 2020-2024 замовник будівництва не звертався до органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо завершеного будівництвом об`єкта. Рада вказала, що кошти пайової участі до місцевого бюджету не перераховувались.

25 вересня 2024 року Кам`янець-Подільська окружна прокуратура звернулась до Кам`янець-Подільської міської ради з повідомленнями про встановлення підстав для застосування прокурором визначених Конституцією України та Законом України "Про прокуратуру" представницьких повноважень, а 13 грудня 2024 року - з повідомленням про намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.

05 листопада 2024 року прокуратура звернулась до позивача з листом, в якому просила надати розрахунки пайової участі по об`єкту будівництва станом на дату прийняття останнього в експлуатацію. У відповідь на лист, Кам`янець-Подільська міська рада 01 листопада 2024 року повідомила про відсутність можливості визначення реального розміру пайової участі.

Враховуючи порушення інтересів держави у сфері бюджетних правовідносин, недоотримання місцевим бюджетом коштів, прокурор звернувся з позовом до суду.

До матеріалів справи додано наказ Міністерства розвитку громад та територій України №286 від 02 грудня 2019 року та наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №335 від 06 грудня 2018 року "Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України" станом на 01 жовтня 2018 року та станом на 01 жовтня 2019 року.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо представництва прокурором інтересів держави.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина 4 статті 53 ГПК України).

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Також Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Частиною 1 статті 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад.

Згідно зі статтею 172 Цивільного кодексу України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до статті 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Відповідно до статті 2 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

За приписами частини 1 статті 10 вищевказаного Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно статті 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Саме Кам`янець-Подільська міська рада розробляє, затверджує місцевий бюджет і наділена повноваженнями контролю за виконанням бюджету. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців міста.

Відтак, зважаючи на викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що Кам`янець-Подільська міська рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, а тому є належним позивачем у цій справі.

З матеріалів справи судами встановлено, що 31 серпня 2024 року Кам`янець-Подільська окружна прокуратура зверталась до Кам`янець-Подільської міської ради з листом, в якому зазначала про виявлення порушення ПП "УКРКОМ" прав ради на отримання коштів пайової участі до бюджету міської територіальної громади. У листі міститься прохання щодо надання інформації щодо надходження до бюджету Кам`янець-Подільської територіальної громади коштів пайової участі від замовника будівництва об`єкта по вул. Пушкінській 18, м. Кам`янець-Подільський. У разі не сплати коштів до бюджету суб`єктами господарювання, прокуратура просила раду повідомити про вжиті заходи щодо їх примусового стягнення у судовому порядку або причини їх не вжиття.

Згідно листа Кам`янець-Подільської міської ради від 13 вересня 2024 року прокуратуру повідомлено, що протягом 2020-2024 замовник будівництва не звертався до органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо завершеного будівництвом об`єкта. Рада вказала, що кошти пайової участі до місцевого бюджету не перераховувались.

Враховуючи викладене, 25 вересня 2024 року Кам`янець-Подільська окружна прокуратура надіслала Кам`янець-Подільській міській раді з повідомленнями про встановлення підстав для застосування прокурором визначених Конституцією України та Законом України "Про прокуратуру" представницьких повноважень, а 13 грудня 2024 року - з повідомленням про намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У даній справі керівник Кам`янець-Подільської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Кам`янець-Подільської міської ради з вимогою до Приватного підприємства "УКРКОМ" про стягнення 625 764,99 грн. пайової участі у розвиток інфраструктури населеного пункту, оскільки Кам`янець-Подільська міська рада не вжила заходів щодо усунення порушень чинного законодавства України.

У спірних правовідносинах порушення інтересів держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних відносинах Кам`янець-Подільської міської ради полягає у недоотриманні бюджетом територіальної громади значної суми коштів, оскільки кошти, які надходять від забудовників на розвиток інфраструктури та благоустрій міста є одним із основних джерел формування останнього.

За таких обставин, оскільки прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, враховуючи, що міська рада самостійно не звернулася до суду, про що повідомила прокуратуру, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі органу, уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах Кам`янець-Подільської міської ради.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що прокурором було дотримано порядок, передбачений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" при поданні даного позову до суду.

Щодо суті спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Частиною першою статті 2 цього Закону вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

З дослідженого судами, а саме зі змісту поданих прокурором витягів з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва встановлено, що Відділом Державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янець-Подільської міської ради:

- 21 січня 2019 року видано Приватному підприємству "УКРКОМ" (забудовнику) дозвіл на виконання будівельних робіт №ХМ78 на об`єкті - Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями по вул. Пушкінська, 18 у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області" (станом на 01 січня 2021 року вул. Івана Мазепи, 18). Земельна ділянка площею 0,2186 га, кадастровий номер :16:001:0043. Техніко-економічні показники: загальна площа будівлі - 2238,3 кв.м., загальна площа приміщень 1866,1 кв.м.

- 03 липня 2024 року видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Датою початку будівництва визначено 21 січня 2019 року, датою завершення будівництва 13 березня 2024 року. Підставою для звільнення від сплати пайової участі визначено пункт 13 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року №132-ІХ. Техніко-економічні показники: загальна площа квартир у будинку - 1464,6 кв.м.

В подальшому, на Єдиному порталі Державної електронної системи у сфері будівництва реєстратором внесено відомості про акт готовності об`єкта до експлуатації №1, що знаходиться за адресою: вул. Пушкінська, 18 у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області" (станом на 01 січня 2021 року), вул. Івана Мазепи, буд. 18, забудовником якого визначено ПП "УКРКОМ". Дата затвердження проектної документації 28 травня 2024 року. Підставою для звільнення від сплати пайової участі визначено пункт 13 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року №132-ІХ, замовник до оплати пайової участі - не залучався.

До 01 січня 2020 року відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами статті 40 вказаного Закону.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції чинній до 01 січня 2020 року) замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини третьої статті 40 цього Закону полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частина 9 статті 40 Закону в редакції чинній до 01 січня 2020 року).

Відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Стаття 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання.

Разом з тим, 01 січня 2020 року набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року № 132-IX, якими статтю 40 Закону №3038-VI виключено.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

За змістом цього Закону та Прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року.

У постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.

Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону № 3038-VI після втрати нею чинності.

Разом з тим, пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 01 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.

Наведені вище правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання відступу від правових позицій касаційних судів та визначаючи належний спосіб захисту порушеного права у справі №643/21744/19, також зауважила, що:

"- з 1 січня 2020 року скасовано дію статті 40 Закону №3038-VI, яка передбачала обов`язкове укладення договору, тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом. Відтак якщо на час здачі новозбудованого об`єкта до експлуатації або ухвалення судового рішення було скасовано норму статті закону, яка зобов`язувала укласти договір про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, то суд не має підстав для задоволення позову обраним позивачем способом, а саме зобов`язати укласти договір або визнати договір укладеним.

- у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі №909/1143/19, від 30 вересня 2020 року у справі №904/4442/19, від 04 лютого 2021 року у справі №904/2468/19 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі №201/14195/18 суди розглянули спори про визнання укладеним договору про пайову участь замовника будівництва у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту при чинності на час виникнення спірних правовідносин та на момент звернення позивача до суду норми статті 40 Закону №3038-VI, яка зобов`язувала замовника будівництва укласти вказаний договір, однак за відсутності вказаної норми на час розгляду справи. Водночас у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі №922/267/20 та від 23 березня 2021 року у справі №904/454/18 суди розглянули вказані вище спори при втраті чинності норми статті 40 Закону №3038-VI ще на час звернення позивача до суду, однак вона також була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

- відмовляючи у задоволенні позовних вимог, касаційні суди дійшли висновку про те, що необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність на час виникнення правовідносин відповідних положень закону про обов`язковість укладення договору. Однак, оскільки станом на час розгляду справи відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, суд не наділений повноваженнями визнати укладеним такий договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена;

- зазначені висновки касаційного суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у цій справі, а тому підстав для відступу від правових висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду немає;

- у зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України;

- у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування."

Нормами статті 40 Закону №3038-VI було визначено обов`язок у передбачених цим Законом випадках щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття такого об`єкта в експлуатацію, а також обов`язок щодо укладення відповідного договору про пайову участь, положеннями якого мала бути визначеною належна до перерахування сума (розмір пайової участі).

При цьому, частиною дев`ятою статті 40 Закону №3038-VI було передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до Закону №132-IX статтю 40 Закону №3038-VI було виключено з 01 січня 2020 року.

Таким чином, починаючи з 01 січня 2020 року передбачений до цього статтею 40 Закону №3038-VI обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.

Разом з тим, законодавцем під час внесення змін до Закону №3038-VI (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону №132-IX) було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) (абзац другий пункт 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX у такому розмірі та порядку:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Отже, у даному випадку, обов`язок відповідача, як замовника будівництва, здійснити оплату пайового внеску у 2020 році визначений безпосередньо приписами пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX, якими також визначено порядок розрахунку такого внеску.

Колегія суддів зазначає, що передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для:

- об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01 січня 2020 року не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01 січня 2020 року не були укладені;

- об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тобто, у вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01 січня 2020 року вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01 січня 2020 року;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Наведене свідчить про те, що норми абзацу першого та другого пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі №910/9548/21.

З матеріалів справи вбачається, що між Кам`янець-Подільською міською радою та Приватним підприємством "УКРКОМ" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста щодо об`єкта будівництва: "Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями по вул. Пушкінська, 18 у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області" не укладався, а відповідні грошові кошти до бюджету, в тому числі на виконання вимог Закону №132-IX, відповідачем не сплачувалися (натомість, у якості підстави для звільнення від сплати пайової участі відповідач вказав норми пункту 13 розділу І Закону №132-IX).

Враховуючи, що згідно дозволу на виконання будівельних робіт від 21 січня 2019 року та акта готовності об`єкта до експлуатації від 28 травня 2024 року будівництво об`єкта розпочалось в січні 2019 року, тобто до набрання чинності як Законом №132-ІХ в цілому (17 жовтня 2019 року), так і до набрання чинності його окремої частини - пункт 13 розділу І (01 січня 2020 року), відповідач зобов`язаний був у період з початку будівельних робіт забудови і до 01 січня 2020 року звернутися до Кам`янець-Подільської міської ради із заявою про укладення договору про пайову участь, до якої додати документи, що підтверджують кошторисну вартість будівництва об`єкта та очікувати від ради відповідного розрахунку та примірника договору, чого як вбачається з матеріалів справи відповідач не зробив, відповідно порушив норму статті 40 Закону №3038-VI щодо обов`язкової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту, яка на момент початку побудови об`єкта і до 01 січня 2020 року була чинною.

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що враховуючи, що у цій справі будівництво об`єкта розпочате у січні 2019 року, абзацом другим пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що усупереч вищезазначеним вимогам законодавства щодо містобудівної діяльності, відповідач до Кам`янець-Подільської міської ради протягом 10 робочих днів після 01 січня 2020 року з заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва "Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями по вул. Пушкінська, 18 у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області" не звернувся.

У постановах від 07 вересня 2023 року у справі №916/2709/22 та від 15 серпня 2024 року у справі №914/2145/23 Верховний Суд зазначив, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог підпункту 3 абзацу 2 пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14 грудня 2021 року зі справи №643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування (в інтересах якого у цій справі діє прокурор) з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20 липня 2022 року у справі №910/9548/21, від 13 грудня 2022 року у справі №910/21307/21, від 07 вересня 2023 року у справі №916/2709/22.

Надаючи оцінку доводам апелянта, суд апеляційної інстанції звертається до висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі №910/9548/21 про те, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01 січня 2020 року не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01 січня 2020 року не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Такі висновки Верховного Суду у цій справі відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01 січня 2020 року та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону №3038-VI) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01 січня 2020 року, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01 січня 2020 року з метою уникнення сплати пайової участі.

Враховуючи викладене, колегія суддів звертає увагу апелянта, що принцип рівності та справедливості повинен бути застосований до забудовників, а не органу місцевого самоврядування.

Таким чином, прокурором доведено обов`язок відповідача, як замовника будівництва здійснити оплату пайової участі щодо об`єкта будівництва до прийняття його в експлуатацію, що визначено безпосередньо пунктом 4 частини 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-ІХ.

Враховуючи наведене, у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати пайової участі за розрахунком, право міськради на отримання цих коштів є порушеним і у неї виникає право вимагати стягнення цих коштів, обов`язок сплати яких виникає безумовно, через пряму вказівку закону. У такому разі замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок міськради зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути такі кошти на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Правові висновки щодо ефективного способу захисту порушеного права у правовідносинах з оплати пайової участі наведені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19.

Отже, обраний прокурором спосіб захисту при зверненні до суду з позовом в інтересах держави в особі міськради про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів пайової участі є ефективним та призведе до поновлення порушеного права позивача.

Невиконання відповідачем законодавчо закріпленого обов`язку щодо сплати пайової участі у зв`язку з будівництвом об`єкта саме до введення об`єкта в експлуатацію надає право на стягнення цих коштів відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, колегія суддів зазначає, що замовник будівництва (відповідач) зобов`язаний перерахувати органу місцевого самоврядування (позивачу) безпідставно збережені грошові кошти пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Такі висновки сформульовані також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 та Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі №910/9548/21.

Щодо визначення розміру даної пайової участі колегія суддів зазначає наступне.

У позовній заяві розрахунок розміру пайової участі у зв`язку з будівництвом об`єкта, проведено на підставі Закону №132-ІХ, сертифікату готовності об`єкту до експлуатації від 03 липня 2024 року та затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 31 липня 2024 року №764 показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (показники діяли на дату прийняття об`єкту в експлуатацію, з 01 липня 2024 року).

Згідно даних сертифіката від 03 липня 2024 року, загальна площа квартир у будинку становить 1464,6 м2.

Відповідно до затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 31 липня 2024 року №764 показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Хмельницької області становила 21363,00 грн.

В абзаці другому пункту 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX законодавець диференціює різні методи розрахунку визначення величини пайової участі у розвитку інфраструктури. Одним з критеріїв диференціації є критерій розмежування нежитлових споруд та житлових будинків.

Отже, для законодавця саме фактор будівництва будинку з метою створення житла є визначальною кваліфікуючою ознакою при визначенні порядку розрахунку величини пайової участі. А відтак, зазначений критерій підлягає застосуванню і при визначенні вартості спорудження житла. При цьому визначення такої вартості відбувається за допомогою застосування опосередкованого методу тобто з врахування спорудження саме житлової площі.

Зазначене відповідає положенням наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 31 липня 2024 року №764, яким затверджено саме показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, при чому опосередковуючим чинником для житлових будинків є саме площа квартир.

Отже, пайова участь при зведені об`єкта "Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями по вул. Пушкінська, 18 у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області", що повинна бути сплачена відповідачем, має становити: 1606752,63 грн (1464,6 квадратних метрів * 21363,00 грн = 31288249,8 грн; 31288249,8 грн * 2% = 625764,99 грн).

Таким чином, місцевий господарський суд правильно визначив розмір пайової участі, що мав бути сплачений відповідачем.

Колегія суддів, перевіривши наведений прокурором розрахунок, дійшла висновку, що розрахунок є обґрунтованим та сума розміру пайової участі відповідає заявленому прокурором до стягнення з відповідача розміру пайової участі в позовній заяві.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта, що здійснюючи розрахунок суми пайового внеску, як безпідставно збережених коштів помилково застосовано ставку опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України за 2024 рік, тобто на дату введення об`єкта в експлуатацію.

Пайовий внесок замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту має розраховуватися саме на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у замовника будівництва обов`язку щодо сплати пайового внеску, а не на той момент, коли орган місцевого самоврядування дізнався про його несплату замовником, оскільки одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 Цивільного кодексу України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Верховний Суд у постанові від 03 грудня 2024 року у справі №910/6226/23 вказав на необхідності здійснення перевірки розрахунку пайової участі позивача з врахуванням показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які були чинні станом на момент введення спірних об`єктів будівництва до експлуатації.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 березня 2025 року у справі №903/601/24, від 15 серпня 2024 року у справі №914/2145/23, від 07 вересня 2023 року у справі №916/2709/22.

Таким чином, твердження апелянта про виникнення обов`язку сплатити пайову участь ще 28 січня 2019 року є помилковим. Велика Палата Верховного Суду у справі №643/21744/19 прямо зазначила, що момент введення об`єкта в експлуатацію є юридичним фактом, з яким пов`язується виникнення відповідальності за несплату пайової участі, а не її нарахування з моменту початку будівництва Застосування показника 21363 грн/мІ, чинного станом на 01 липня 2024 року, є правомірним, обґрунтованим і таким, що відповідає актуальній судовій практиці.

Щодо застосування ставки 2% лише до 2020 року, колегія суддів зауважує, що дійсно, абзац 2 пункту 2 Розділу ІІ Закону №132-IX регулював питання пайової участі впродовж 2020 року, однак цей порядок застосовувався до об`єктів, будівництво яких було розпочато до 2020 року і не завершено до 01 січня 2020 року, тобто як і у спірних правовідносинах. Верховний Суд у справі №910/9548/21 (постанова від 20 липня 2022 року) дійшов висновку, що вказаний пункт продовжує діяти як спеціальна тимчасова норма до моменту введення об`єкта в експлуатацію, якщо він не був введений до 01 січня 2020 року і договір не був укладений. Тому, ставка 2%, передбачена цією нормою, є чинною у конкретному випадку і підлягає застосуванню як тимчасова спеціальна норма, що заповнює правовий вакуум після скасування статті 40 Закону №3038-VI.

Тому доводи скарги відповідача у цій частині (про те, що розрахунок прокурора не відповідає чинним законодавчим вимогам) є безпідставними.

Щодо посилань апелянта на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки ухвала про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 04 лютого 2025 року на адресу відповідача не надходила, як і не надходили будь-які інші повідомлення про призначення підготовчого засідання.

Згідно із частинами другою та третьою статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частин п`ятої, шостої та одинадцятої статті 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у cправі №916/3130/21).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б, від 21 січня 2021 року у справі №910/16249/19, від 19 травня 2021 року у справі №910/16033/20, від 20 липня 2021 року у справі №916/1178/20 тощо).

З матеріалів справи вбачається, що копія ухвали від 07 січня 2025 року напралялася поштовим відправленням №№585 Приватному підприємству "Укрком" на адресу: 32313, Хмельницька область, місто Кам`янець-Подільський, вулиця Івана Франка, 7, та повернулася з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Враховуючи викладене, Приватне підприємство "Укрком" було належним чином повідомлене про дату, час та місце проведення судового засідання, а тому доводи апелянта щодо порушення норм процесуального права є безпідставні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі статтею 277 Господарського процесуального кодексу України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга ПП "Укрком" залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Укрком" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року у справі №924/13/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 13 березня 2025 року у справі №924/13/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/13/25 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "03" липня 2025 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Гудак А.В.