ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2025 р. Справа№ 910/5525/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Бутко Д.Г.

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: Джумурат В.М.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського районну м. Києва»

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2025, повний текст якого складено та підписано 20.02.2025

у справі № 910/5525/24 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мармаріс»

до 1. Шевченківської районної державної адміністрації в місті Києві

2. Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського районну м. Києва»

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Київської міської ради

про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

У травні 2024 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мармаріс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Шевченківської районної державної адміністрації в місті Києві, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського районну м. Києва» про зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 позов задоволено.

Короткий зміст заяви позивача про ухвалення додаткового рішення

Позивач у своєму позові заявив про орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн та повідомив суд, що докази понесення таких витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України. (а.с. 1-6, т. 1).

07.02.2025 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мармаріс» подало заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №910/5525/24, в якій позивач просить суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу з відповідачів у розмірі 27 000,00 грн, з яких по 13 500 грн з кожного з відповідачів. (а.с. 224-226, т. 1).

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем додано до матеріалів справи ордер серії АІ №1604456 від 03.05.2024, копію Договору про надання правової допомоги від 01.05.2024 із додатками, в тому числі надано копію Акту наданих послуг від 05.02.2025 на суму 27000 грн. (а.с. 227-280, т. 1).

Клопотання (заява) мотивовано тим, що заявник скористався професійною правничою допомогою адвоката, вартість якої за домовленістю сторін складає 27 000,00 грн. За результатами розгляду справи він отримав позитивний для себе результат. Отже, зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на його користь на підставі ст. 129 ГПК України.

Заперечення відповідачів

Письмові заперечення відповідачів у матеріалах справи відсутні.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мармаріс» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/5525/24 задоволено. Стягнуто з відповідачів 27 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, з яких по 13 500 грн з кожного з відповідачів.

При вирішенні питання щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000,00 грн, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст. 123, 126, 129, 244 ГПК України, дійшов до висновку про співмірність вартості наданих послуг адвоката із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, та виконаних робіт, оскільки понесені витрати підтверджені відповідними доказами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, відповідач-1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та відмовити у стягненні з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського районну м. Києва» на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мармаріс» витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Позивачем не було доведено належним чином факту надання послуг, пов`язаних з наданням адвокатом професійної правничої допомоги «саме у розмірі 23 000,00 грн», а тому вимога про стягнення цієї суми є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягала задоволенню, або мала бути зменшена.

Зокрема апелянт зазначив, що:

- суд першої інстанції не перевірив, що Додаток № 1 від 01.05.2024 до договору про надання правничої допомоги, у якому адвокат погоджував вартість його послуг та Додаток №2 до договору про надання правничої допомоги, тобто акт приймання передачі наданих послуг від 05.02.2025 стосуються правовідносин адвоката не з позивачем, а іншою юридичною особою - ТОВ «Управляюча компанія «Політех», яка не є учасником даної справи;

- Позивач, його уповноважений представник, не подавали письмових заяв та усно не заявляли до закінчення судових дебатів у справі № 910/5525/24 про надання суду доказів понесених витрат Позивача на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- вимога про стягнення витрат на правничу допомогу є необґрунтованою, а матеріали справи жодним чином не свідчить про те, що адвокатом дійсно надавалася правнича допомога «вартістю 23 000,00 грн», і що вказаний розмір до відшкодування є співмірним із складністю справи, а надання послуг відповідало критерію необхідності чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи;

- судом першої інстанції не враховано, що заявник повинен надати розрахунки фактичної оплати послуг адвоката, а саме платіжного доручення або банківської виписки, а тому неможливо встановити, скільки саме часу фактично витратив адвокат на надання послуг;

- позивач і адвокат в жодному документі не домовлялись та не визначали вартості - «Правового аналізу справи з урахуванням практики та визначення стратегії в період розгляду справи»;

- наданими позивачем документами жодним чином не доведено факту виготовлення складних процесуальних документів, які потребують відповідних затрат часу.

Короткий зміст заперечень позивача щодо апеляційної скарги

Позивач не погодився із доводами апеляційної скарги та у відзиві на апеляційну скаргу від 07.10.2024 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене додаткове рішення залишити без змін.

Зокрема, заявник зазначив про те, що:

- Відповідач помилково вважає, що Додаток №1 від 01.05.2024 до договору про надання правничої допомоги, у якому адвокат погоджував вартість його послуг та Додаток №2 до договору про надання правничої допомоги, тобто акт приймання передачі наданих послуг від 05.02.2025 стосуються правовідносин адвоката не з позивачем, а іншою юридичною особою, адже такі документи укладалися та підписувались саме ОСББ "МАРМАРІС", а те, що в нижній частині помилково вказана інша юридична особа, не спростовує укладених між сторонами правочинів в силу відповідної презумпції;

- Відповідач знехтував своїм правом на подання клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, якою б він міг підняти відповідні питання на дослідження в суді першої інстанції, а тому суд першої інстанції жодним чином не порушив жодної норми чинного законодавства, що свою чергу вказує на відсутність підстав для задоволення відповідної апеляційної скарги.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги від 17.03.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

20.03.2025 матеріали справи надійшли до апеляційного суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського районну м. Києва» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 у справі №910/5525/24. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 19.05.2025. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі не пізніше ніж 12.05.2025. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі не пізніше ніж 12.05.2025. Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнана обов`язковою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 залучено до участі у справі № 910/5525/24 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Київську міську раду (01044, м. Київ-44, вул. Хрещатик, 36; email: @kmr.gov.ua; ідентифікаційний код: 22883141). Повідомлено учасників справи про відкладення розгляду апеляційних скарг на 16.06.2025.

Явка представників сторін

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 16.06.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні 16.06.2025 заперечив проти доводів апелянта та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, а додаткове рішення залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання 16.06.2025 не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином в електронному кабінеті, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Відповідач-1 просив розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання прав позивача та ОСОБА_1 на судовий розгляд заяви про розподіл між ними витрат на правничу допомогу упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників інших учасників справи обов`язковою не є обов`язковою, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, дійшов висновку про можливість розгляду цієї заяви за відсутності інших учасників справи.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного додаткового судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залиши без задоволення, а оскаржене додаткове рішення без змін.

Джерела права, з яких виходить апеляційний суд при прийнятті додаткової постанови

Статтею 131-2 Конституції України унормовано, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Колегія звертає увагу на те, що застосування відповідних положень статті 124 Господарського процесуального кодексу України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників. Зі змісту частини другої статті 124 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

З огляду на викладене, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Такі висновки щодо застосування частини другої статті 124 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №922/1897/18, від 24.12.2019 у справі №909/359/19, від 13.02.2020 у справі №911/2686/18, від 19.02.2020 у справі №910/16223/18, від 21.05.2020 у справі №922/2167/19, від 10.12.2020 у справі №922/3812/19, від 31.03.2021 №916/2087/18, від 22.06.2023 у справі №912/164/20, від 29.08.2023 у справі №911/174/22, від 13.06.2023 у справі №923/515/21, від 28.11.2023 у справі №947/21726/20, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі №295/3068/20. Судова практика є сталою та послідовною.

Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин кожної справи.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.ч. 5, 8 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначеними частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини четвертої статті 129 ГПК України, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України, але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

Відповідна позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19 тощо.

При цьому, такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

у своєму позові він заявив про орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. (а.с. 1-6, т. 1).

07.02.2025 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мармаріс» подало заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №910/5525/24, в якій позивач просить суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу з відповідачів у розмірі 27 000,00 грн, з яких по 13 500 грн з кожного. (а.с. 224-226, т. 1).

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем додано до матеріалів справи ордер серії АІ №1604456 від 03.05.2024, копію Договору про надання правової допомоги від 01.05.2024 із додатками, в тому числі надано копію Акту наданих послуг від 05.02.2025 на суму 27 000 грн. (а.с. 227-280, т. 1).

За результатами дослідження цих доказів колегією суддів встановлено наступне.

За умовами договору про надання правничої допомоги від 01.05.2025, адвокат позивача зобов`язався надати клієнту правничу допомогу з питань захисту прав та інтересів останнього за всіма судовими справами, а клієнт зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

У п. 3.1 Договору сторони домовились, що за надання Адвокатом послуг з правової допомоги Клієнту, останній зобов?язується сплатити Адвокату вартість послуг (гонорар) та компенсувати понесені витрати, що були попередньо погоджені.

Вартість послуг (гонорар) формується на підставі тарифів, що визначені Сторонами в Додатку №1 до даного Договору та Фіксується Сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) (надалі по тексту - Акт наданих послуг), з урахуванням тарифів та обсягу фактично наданих послуг. (п. 3.2. Договору).

В п. 3.5. Договору сторони дійшли згоди, що за результатами надання послуг з правової допомоги за цим Договором, Сторонами складається та підписується акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), Ініціатором складання акту наданих послуг є Адвокат. Акт наданих послуг у 2 (двох) примірниках направляється Клієнту для підписання. Один примірник такого Акту наданих послуг, Клієнт, після підписання, направляє Адвокату протягом 3 (трьох) робочих днів після одержання Акту наданих послуг. Акт наданих послуг вважається беззаперечно погодженим клієнтом, якщо заперечення Клієнта не одержані Адвокатом протягом трьох робочих днів від дати одержання Акту наданих послуг Клієнту.

Згідно Акта наданих послуг від 05.02.2025 (додаток №2 до Договору) сторони погодили, що за виконання умов договору адвокатом позивача виконано наступні послуги в рамках справи №910/5525/24:

- правовий аналіз справи з урахуванням практики та визначення стратегії в період розгляду справи - 2 000,00 грн;

- складання та подання позовної заяви у справі №910/5525/24 - 4 500,00 грн;

- складання та подання відповіді на відзив - 3500,00 грн;

- участь в судовому засіданні 04.07.2024 - 3500,00 грн;

- участь в судовому засіданні 13.08.2024 - 3600,00 грн;

- участь в судовому засіданні 26.09.2024 - 3600,00 грн;

- участь в судовому засіданні 07.11.2024 - 3600,00 грн;

- участь в судовому засіданні 30.01.2025 - 3600,00 грн;

- участь в судовому засіданні 04.02.2025 - 3600,00 грн.

Всього: 27 000,00 грн.

З врахуванням викладеного, вбачається, що заявником надано суду належні докази понесених стороною судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, а тому в порядку статті 129 ГПК України такі витрати підлягають стягненню на його користь.

При вирішенні питання щодо стягнення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000,00 грн суд першої інстанції виходив з того, що ці витрати є співмірними вартості наданих послуг адвоката із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, та виконаних робіт, та підтверджені відповідними доказами.

Отже, суд першої інстанції задовольнив заяву позивача про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу в розмірі 27 000,00 грн, з яких 13 500,00 грн з кожного.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з матеріалів справи, у позові позивачем наведено орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, який він очікує понести.

07.02.2025 позивач подав докази понесених судових витрат, тобто через п`ять днів після оголошення 04.02.2025 судового рішення. (а.с. 224-233, т. 1).

Отже, заявник подав такі докази з дотримання вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Водночас, колегія суддів враховує те, що чинним процесуальним законом надано заявнику вибір щодо подання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат - до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Суд першої інстанції дослідив зазначені обставини та врахував, що позивач заявлено про те, яку орієнтовну вартість наданих послуг адвоката він очікує понести (у позовній заяві), та через п`ять днів після ухвалення рішення суду останній надав відповідні докази для розподілу таких витрат у строк, визначений ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Отже, судом першої інстанції враховано, що позивач дотримано порядок звернення та надання до суду доказів для розподілу судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про відсутність заяви позивача до судових дебатів про його намір подати відповідну заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

Отже, заявником дотримано процедуру подання та стягнення витрат на правничу професійну допомогу, передбачену ст. 129 ГПК України щодо подання орієнтовного (попереднього) розрахунку таких витрат.

В контексті викладеного, колегія суддів зазначає, що, як підсумок роботи адвоката, сторони уклали акт наданих послуг від 05.02.2025, який є Додатком №2 до Договору про надання правничої допомоги від 01.05.2024, укладеного з ОСББ «Мармаріс» (позивач у справі). У Додатках №1 та №2 у графі «Клієнт» стоїть печатка ОСББ «Мармаріс».

Таким чином, колегія суддів вважає, що Акт складено за укладеним з позивачем Договором про надання правничої допомоги від 01.05.2024, а у назві Клієнта допущено технічну описку.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що зазначені докази, а саме Додаток №1 та акт наданих послуг від 05.02.2025 (Додаток №2) стосується не позивача, а іншої юридичної особи колегія суддів відхиляє.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що заявник повинен надати розрахунки фактичної оплати послуг адвоката, а саме платіжного доручення або банківської виписки, а тому неможливо встановити, скільки саме часу фактично витратив адвокат на надання послуг колегія суддів зазначає наступне.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Наведеним спростовуються заперечення апелянта про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку відсутністю платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для стягнення компенсації витрат на правову допомогу внаслідок того, що представником позивача не було зазначено вартість часу на підготовку відповідних матеріалів колегія суддів зазначає, що саме лише незазначення учасником справи витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації наданих послуг у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи. Відтак, колегія суддів відхиляє зазначені вище доводи.

Посилання апелянта про те, що позивач і адвокат в жодному документі не домовлялись та не визначали вартості - «Правового аналізу справи з урахуванням практики та визначення стратегії в період розгляду справи» не знайшли свого підтвердження, оскільки як вбачається з доданих до заяви доказів, у Додатку №1 та Акті наданих послуг від 05.02.2025 (Додаток №2) сторонами визначено вартість за цю послугу.

Матеріалами справи підтверджується, що витрати на правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 27 000,00 грн є справедливими з урахуванням складності, обґрунтованості, пропорційності, співмірності та розумності їхнього розміру до предмета спору, що господарським судом було враховано при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

За результатами апеляційного перегляду судова колегія зазначає, що апелянтом не спростовані висновки суду першої інстанції, всім обставинам, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі судом першої інстанції надана належна правова оцінка на підставі сукупності належних та допустимих доказів. Норми матеріального та процесуального права судом першої інстанції застосовані правильно.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права у діях суду попередньої інстанції під час винесення оскаржуваного додаткового рішення місцевого суду. Оскаржене рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2025 у справі №910/5525/24 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, - 01.07.2025.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков