ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2025 р. Справа № 911/120/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Іоффе А.Ю.

від відповідача: Патерилов В.В. (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕРГЕР КАРГО Україна"

на рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 (повне рішення складено та підписано 07.04.2025) (суддя Антонова В.М.)

у справі № 911/120/25 Господарського суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕРГЕР КАРГО Україна"

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕРГЕР КАРГО Україна" (далі - ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна", відповідач) про зобов`язання відповідача надати у належним чином засвідчені копії наступних документів:

- звіту про оцінку 15 % корпоративних прав ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна", який 18.09.2024 виконав суб`єкт оціночної діяльності - Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАРАНТ-ЕКСПЕРТИЗА" (далі - ТОВ "ГАРАНТ-ЕКСПЕРТИЗА");

- фінансової звітності ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна" (зокрема, звітів про фінансові результати за 2022 рік, 2023 рік, за 1 півріччя 2024 року, а також балансів підприємства станом на кінець вказаних звітних періодів);

- переліку основних засобів ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна" станом на 20.08.2024 із зазначенням їх залишкової вартості;

- банківської довідки або банківських виписок про залишки коштів на банківських рахунках станом на 20.08.2024;

- бухгалтерської довідки про кредиторську і дебіторську заборгованість станом 20.08.2024.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем у порушення ч. 6 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не надано позивачу копії документів, які були використані при розрахунку вартості його частки.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі № 911/120/25 позов ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна" надати ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії наступних документів:

- звіт про оцінку 15 % корпоративних прав ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна", який 18.09.2024 виконав суб`єкт оціночної діяльності - ТОВ "ГАРАНТ-ЕКСПЕРТИЗА";

- фінансову звітність ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна" (зокрема, звіти про фінансові результати за 2022 рік, 2023 рік, за 1 півріччя 2024 року, а також баланси підприємства станом на кінець вказаних звітних періодів);

- перелік основних засобів ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна" станом на 20.08.2024 із зазначенням їх залишкової вартості;

- банківську довідку або банківські виписки про залишки коштів на банківських рахунках станом на 20.08.2024;

- бухгалтерську довідку про кредиторську і дебіторську заборгованість станом 20.08.2024.

Стягнуто з ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна" на користь ОСОБА_1 3 028,00 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що спонукання в судовому порядку відповідача до виконання його обов`язку шляхом вчинення дій - надання відповідної інформації - відповідно до ст. 116 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" є належним та ефективним способом захисту права колишнього учасника господарського товариства на отримання документів фінансової звітності та про вартість належної колишньому учаснику частки, її обґрунтованого розрахунку та необхідних для його здійснення документів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі № 911/120/25, ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати повністю як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 3, 13, 116 ЦК України, ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", ст. 42, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), і прийняти нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема, скаржник зазначає, що ним виконано в повному обсязі свій обов`язок, передбачений законом, щодо надання позивачу як колишньому учаснику товариства підтверджуючих документів розрахунку вартості його частки. Проте суд першої інстанції не врахував доводи і докази відповідача, надавши однобоку перевагу доводам і доказами позивача, зазначаючи при цьому, що до відзиву на позовну заяву було долучено декілька копій сторінок звіту про оцінку 15 % корпоративних прав ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна", виконаного 18.09.2024 суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ "ГАРАНТ-ЕКСПЕРТИЗА", які при перевірці документів в Електронному суді є повністю читабельними.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 (колегія суддів у складі: головуючого Демидової А.М., суддів Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі № 911/120/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 27.05.2025 об 11:40; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 16.05.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2025 задоволено заяву ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 відкладено розгляд апеляційної скарги на 10.06.2025 о 09:50.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2025 продовжено строк розгляду апеляційної скарги ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі № 911/120/25; оголошено перерву в судовому засіданні до 17.06.2025 об 11:50.

Позиції учасників справи

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що відповідачем порушено 30-денний строк для надання позивачу як колишньому учаснику обґрунтованого розрахунку та копій документів, необхідних для такого розрахунку. У цей період відповідач лише повідомив, що 18.09.2024 за його замовленням суб`єкт оціночної діяльності - ТОВ "ГАРАНТ-ЕКСПЕРТИЗА" (), нібито здійснив ринкову оцінку частки, яка належала позивачу на момент виходу зі складу учасників відповідача.

До відзиву на апеляційну скаргу додано заяву позивача від 06.05.2025 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач, у свою чергу, подав до Північного апеляційного господарського суду письмові заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких просить суд: скасувати рішення суду першої інстанції в даній справі повністю і прийняти нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; відмовити в задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Явка представників учасників справи

У судовому засіданні 17.06.2025 взяли участь представники позивача (в залі суду) та відповідача (у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду).

У судовому засіданні представник відповідача (скаржника) вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 28.05.2013 проведено державну реєстрацію юридичної особи - ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна", ідентифікаційний код юридичної особи 38636390 (номер запису: 0002165).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит № 51 станом на 01.08.2024 засновниками (учасниками) ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна" є:

ОСОБА_2 , громадянство: Україна, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , розмір частки засновника (учасника): 600 000,00 грн;

ОСОБА_1 (позивач у даній справі) громадянство: Україна, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , розмір частки засновника (учасника): 900 000,00 грн;

ОСОБА_3 , громадянство: Україна, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , розмір частки засновника (учасника): 4 500 000, 00 грн.

20.08.2024 позивач звернувся до відповідача, державного реєстратора і всіх, кого це стосується, із заявою, в якій повідомив про прийняття ним рішення про вихід зі складу учасників відповідача. Також, у заяві позивач звернув увагу відповідача, що відповідно до ч. 6-8, 11 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою ті додатковою відповідальністю" він зобов`язаний виплатити позивачу як колишньому учаснику ринкову вартість його частки в статутному капіталі. Для цього, товариство, не пізніше 30 днів з дня, коли дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, зобов`язане надати йому, як учаснику, який вийшов з товариства, доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості частки, а також розрахувати і повідомити ринкову вартість його частки в статутному капіталі відповідача з одночасним наданням копій відповідних документів, що підтверджують проведений розрахунок ринкової вартості його частки станом на день, що передував дню подання заяви у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Заяву засвідчено приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі за № 1178.

У листі від 22.08.2024 № 2/26 позивач вказав відповідачу, що 21.08.2024 він вийшов зі складу учасників відповідача, та відповідну інформацію внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. До листа додано зазначену вище заяву позивача від 20.08.2024 і документи, які підтверджують повноваження його представника.

Вказаний лист із додатками отриманий відповідачем 29.08.2024, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 442.

У відповідь на зазначений лист відповідач листом від 23.09.2024 № 307 повідомив позивача, що 22.08.2024 з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань він дізнався про вихід позивача із складу учасників відповідача, оскільки 21.08.2024 приватним нотаріусом Василець Т.В. проведено відповідну державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу за № 026004801 в частині розміру статутного капіталу відповідача та зміни складу засновників (учасників)/зміни відомостей про засновників (учасників) відповідача. При цьому відповідач зазначив, що ринкова вартість частки становить 2 479 700,00 грн, та в якості документів, що підтверджують розрахунок вартості часки станом на 19.08.2024, долучив копію висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки, складений суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ "ГАРАНТ-ЕКСПЕРТИЗА" 18.09.2024 на 1 арк.

Листом від 03.10.2024 позивач направив на адресу відповідача вимогу про надання документів, в якому просив виконати вимоги ч. 6 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та, зокрема, надати йому повну копію звіту, на підставі якого направлено висновок про вартість об`єкта незалежної оцінки, фінансову звітність (зокрема, звіти про фінансові результати за 2022 рік, 2023 рік, за 1 півріччя 2024 року, а також баланси підприємства станом на кінець вказаних звітних періодів); перелік основних засобів станом на 20.08.2024 із зазначенням їх залишкової вартості; банківську довідку або банківські виписки про залишки коштів на банківських рахунках станом на 20.08.2024; бухгалтерську довідку про кредиторську і дебіторську заборгованість станом 20.08.2024.

У відповідь на вказану вимогу відповідач листом від 01.11.2024 № 352 запропонував позивачу особисто ознайомитись та виготовити копії документів за його місцезнаходженням, зазначивши при цьому, що надана раніше копія висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки підтверджує та містить інформацію про ринкову вартість частки та проведений її розрахунок, що і просив надати позивач у заяві про вихід зі складу учасників. Запитувані документи містяться в звіті про оцінку частки, складеному суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ "ГАРАНТ-ЕКСПЕРТИЗА" 18.09.2024, копія якого, як зазначено, долучена до листа.

Зазначений лист із звітом направлений позивачу з описом вкладення до поштового відправлення № 664, в якому вказано найменування предметів: вих. № 352 від 01.11.2024 з додатками на 269 арк.

Листом від 07.11.2024 № 2 позивач надіслав відповідачу вимогу, в якій значив, що висновок про вартість об`єкта незалежної оцінки не має повного значення, оскільки не є самостійним документом, а є складовою звіту по оцінку, про що в ньому прямо зазначено, а тому просив надати копію всього звіту в паперовому або електронному вигляді в належній якості, яка б дозволила ознайомитись із його змістом, оскільки копія отриманого раніше звіту містить 267 порожніх аркушів.

Вказана вимога отримана відповідачем 27.11.2024, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 981.

У листі від 18.11.2024 позивач вказав відповідачу про невиконання ним вимог ч. 6 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", оскільки йому не надано обґрунтований розрахунок ринкової вартості його частки та копій документів, необхідних для такого розрахунку. При цьому позивач зазначив, що копія отриманого звіту містить 267 порожніх аркушів, з яких не можливо розібрати текст, і в описі поштового відправлення, з яким його було направлено, відсутні відомості про те, що відповідний звіт про оцінку був у поштовому вкладенні, а тому просив виконати приписи зазначеної статті та надати копію звіту про оцінку частки, складеного суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ "ГАРАНТ-ЕКСПЕРТИЗА" 18.09.2024.

Зазначений лист отриманий відповідачем 27.11.2024, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 908.

19.11.2024 відповідач надіслав на адресу позивача лист від 18.11.2024 № 365, до якого додано договір про захист і нерозголошення конфіденційної інформації відповідача. У листі відповідач послався на ч. 11 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та ст. 1, 20, 21 Закону України "Про інформацію". Вказані документи отримані позивачем 27.11.2024.

Листом від 19.11.2024 № 366 відповідач надіслав позивачу рахунок-фактуру на оплату витрат на копіювання та друк документів на суму 30 898,08 грн, які отримані позивачем 27.11.2024

Листом за вих. № 384 від 10.12.2024 відповідач повідомив позивача, що копія звіту надана йому разом із листом за вих. № 352 від 01.11.2024, розрахунок вартості частки з копією документа, необхідного для її розрахунку, надано позивачу у повідомленні про вартість частки, а тому відповідач розцінює звернення позивача № 2 як зловживання правами.

З посиланням на те, що відповідачем, усупереч вимог ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", не було надано позивачу засвідчених копій документів, які були використані при розрахунку вартості частки, що підлягає виплаті останньому як колишньому учаснику товариства, ОСОБА_1 звернувся з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови

За змістом частин першої та другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалися Верховним Судом та узагальнено містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

Принцип диспозитивності, закріплений у статті 14 ГПК України, передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, особа має право на власний розсуд обрати будь-який із можливих способів захисту, які передбачені законом або договором, за виключенням випадків, коли законом встановлено імперативний характер щодо застосування конкретного способу захисту.

Відповідно до ст. 96-1 ЦК України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.

Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

Учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом, зокрема, одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом.

За положеннями ч. 1-3 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариство зобов`язано зберігати такі документи: протокол зборів засновників товариства (рішення одноосібного засновника); статут товариства та зміни до статуту; протоколи загальних зборів учасників; документи товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них; положення про філії (представництва) товариства у разі їх створення (відкриття); протоколи засідань наглядової ради товариства та колегіального виконавчого органу товариства, накази і розпорядження виконавчого органу товариства; аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг; річну фінансову звітність; документи звітності, що подаються відповідним державним органам; документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів; інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства; документи, що підтверджують права товариства на майно; документи бухгалтерського обліку.

Відповідальність за зберігання документів товариства покладається на виконавчий орган товариства та на головного бухгалтера (у разі призначення) - щодо документів бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Документи, передбачені частиною першою цієї статті, підлягають зберіганню протягом усього строку діяльності товариства, крім документів бухгалтерського обліку, строки зберігання яких визначаються відповідно до законодавства.

Пунктом 3 частини першої статті 116 ЦК України передбачено права учасника господарського товариства у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, вийти з товариства.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить менше 50 відсотків, може вийти з товариства у будь-який час без згоди інших учасників. Учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу. Вихід учасника з товариства, внаслідок якого у товаристві не залишиться жодного учасника, забороняється.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 03.07.2024 у справі № 911/2850/22, спонукання в судовому порядку відповідача до виконання його обов`язку шляхом вчинення дій - надання відповідної інформації - відповідно до ст. 116 ЦК України та 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" є належним та ефективним способом захисту права колишнього учасника господарського товариства на отримання документів фінансової звітності та про вартість належної колишньому учаснику частки, її обґрунтованого розрахунку та необхідних для його здійснення документів, оскільки до виконання товариством цього обов`язку колишній учасник позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення вартості частки, яка (вартість) йому невідома і яку він не зможе обґрунтувати посиланням на необхідні для її визначення документи.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит № 51 станом на 01.08.2024 засновником (учасником) ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна", зокрема, був: ОСОБА_1 (позивач у даній справі) громадянство: Україна, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , розмір частки засновника (учасника): 900 000,00 грн.

Як обґрунтовано встановлено судом, частка позивача у статутному капіталі відповідача складала 15 % статутного капіталу, а тому його вихід зі складу учасників товариства не потребував згоди інших учасників товариства.

Факт виходу позивача зі складу учасників відповідача з дня державної реєстрації - з 21.08.2024, не заперечується сторонами спору.

За положеннями ч. 6, 11 ст. 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань". Товариство зобов`язане надавати учаснику, який вийшов з товариства, доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості його частки.

Зі змісту наведених норм вбачається, що надання відповідної інформації та документів є обов`язком товариства, безпосередньо визначеним Законом. Відповідно, у разі ненадання товариством документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості частки колишнього учасника, звернення з позовом про їх надання є належним та ефективним способом захисту права такого колишнього учасника бути обізнаним із підставами визначення товариством вартості частки, що буде йому виплачена у зв`язку з виходом з товариства, або ж для перевірки справедливості вже отриманої ним виплати.

При цьому судом першої інстанції правомірно враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2024 в справі № 911/2850/22, згідно з якою право отримання відповідної інформації може не завжди реалізовуватися колишнім учасником товариства в площині існування досудового чи судового спору щодо стягнення вартості частки, а може здійснюватися і у випадках, коли будь-який спір щодо розміру частки чи факту її виплати відсутній, якщо колишній учасник має намір спрогнозувати суму частки, що буде виплачуватись йому товариством у майбутньому, або ж перевірити здійснений товариством розрахунок вартості частки, що виплачена чи виплачується.

Стаття 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не містить переліку підстав, за наявності яких товариство має право відмовити колишньому учаснику у наданні йому інформації про вартість його частки та відмовити у доступі до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості його частки.

Матеріалами справи підтверджено, що з 22.08.2024 відповідач був обізнаний про вихід позивача зі складу його учасників та про необхідність повідомити колишньому учаснику вартість його частки, визначену станом на день, що передував дню подання ним відповідної заяви, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку, строк виконання якого настав.

Як визначено у ст. 200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За положеннями ч. 2 ст. 7 Закону України "Про інформацію" ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У частині посилання відповідача, що копію звіту про оцінку 15 % корпоративних прав ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна", який 18.09.2024 виконав суб`єкт оціночної діяльності - ТОВ "ГАРАНТ-ЕКСПЕРТИЗА", разом з усіма необхідними документами для розрахунку вартості частки позивача було направлено йому листом від 01.11.2024 № 352, судом встановлено, що в описі вкладення до поштового відправлення № 664 зазначено найменування предметів: вих. № 352 від 01.11.2024 з додатками на 269 арк., у свою чергу, в листі вих. № 352 від 01.11.2024 в додатках міститься посилання на вказаний вище звіт.

Як встановлено в пункті 17 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 № 1071) (далі - Правила), внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою, згідно з тарифами оператора поштового зв`язку. Послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає в підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей.

Згідно з пунктом 6.8 Порядку пересилання відправлень "Укрпошта Документи", затвердженого наказом АТ "Укрпошта" від 19.08.2021 № 135 (зі змінами), при прийманні відправлень Документи з описом вкладення відправник заповнює бланк опису у двох примірниках. Працівник об`єкта поштового зв`язку перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох його примірниках і проставляє відбиток календарного поштового штемпеля. Один примірник опису вкладається до відправлення Документи, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник об`єкта поштового зв`язку повинен зазначити номер відправлення Документи. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до відправлення Документи, вартість вкладення (предметів) може не зазначатися.

При цьому судом встановлено, що в описі вкладення до поштового відправлення № 664 зазначено лише: вих. № 352 від 01.11.2024 з додатками, без будь-яких індивідуальних ознак таких додатків.

Тобто, в описі вкладення до поштового відправлення № 664 не зазначено переліку документів, доданих до листа вих. № 352 від 01.11.2024, а саме їх конкретний вид, кількість тощо, що дало б змогу відрізнити їх від інших документів.

Крім цього, в описі вкладення до поштового відправлення № 664 відсутні ідентифікуючі ознаки працівника зв`язку, що перевірив вміст вкладення, зокрема, і його посада.

Також, у судовому засіданні 01.04.2025 судом першої інстанції було оглянуто отриманий позивачем документ в якості звіту та встановлено, що його копія не читабельна, на що також посилався позивач у листі від 18.11.2024, адресованому відповідачу.

Судом враховано, що до відзиву на позовну заяву, поданого до суду відповідачем, також долучено декілька копій сторінок звіту про оцінку 15 % корпоративних прав ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна", який 18.09.2024 виконав суб`єкт оціночної діяльності - ТОВ "ГАРАНТ-ЕКСПЕРТИЗА", які також не читабельні.

Зміст принципу справедливості, добросовісності і розумності полягає в тому, що норми законів, умови договорів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають відповідати загальновизнаним вимогами цивільного обороту, вимогам справедливості, добросовісності та розумності, що практично виражається у встановленні нормами цивільного законодавства рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб.

Суд звертає увагу, що кожна сторона у відповідних правовідносинах має поводити себе добросовісно, обачливо й розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, що випливає зі ст. 3 ЦК України.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням надати йому копії підтверджуючих документів здійсненого розрахунку вартості частки позивача.

Як правомірно враховано місцевим господарським судом, висновок, що ненадання відповідачем запитуваної позивачем інформації (ненадання копій відповідних документів) порушує права та законні інтереси учасника товариства, міститься в постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 906/157/19 та від 24.12.2020 у справі № 911/73/20.

З урахуванням зазначеного вище, господарський суд першої інстанції обґрунтовано виснував невиконання відповідачем свого обов`язку, встановленого законом, щодо надання позивачу як колишньому учаснику товариства підтверджуючих документів розрахунку вартості його частки.

При цьому судом правомірно відхилено доводи відповідача, що ним виконано обов`язок надання позивачу підтверджуючих документів здійсненого розрахунку вартості частки позивача, оскільки його доводи суперечать встановленим обставинам справи та не підтверджуються належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням зазначеного вище, встановленим є факт невиконання відповідачем визначеного законом обов`язку у встановлений законом строк, чим порушено законні права позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного в даній справі судового рішення відсутні.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 129 ГПК України).

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати зі сплати судового збору за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених ним у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

У заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, доданій до відзиву на апеляційну скаргу, позивач просить суд прийняти рішення щодо компенсації (відшкодування) позивачу за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу по справі у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції на загальну суму 10 000,00 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

На підтвердження понесення ОСОБА_1. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем до заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу додано копії:

- рахунку № 7/25 від 30.04.2025 на суму 10 000,00 грн, виставленого Адвокатським бюро "Артура Іоффе" (далі - АБ "Артура Іоффе") ОСОБА_1;

- платіжної інструкції № 2PL969370 від 30.04.2025 на суму 10 000,00 грн;

- звіту Адвоката про надані послуги від 06.05.2025.

До відзиву на апеляційну скаргу позивачем додано копію ордера серії АА № 1572975 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 на підставі договору № 35 від 23.12.2024 у Північному апеляційному господарському суді адвокатом Іоффе Артуром Юлійовичем, виданого АБ "Артура Іоффе" 30.04.2025.

Крім того, в матеріалах справи міститься подана позивачем під час розгляду даної справи в суді першої інстанції копія договору № 35 про надання правничої (правової) допомоги від 23.12.2024, укладеного між АБ "Артура Іоффе" (Адвокат) та ОСОБА_1 (Клієнт) (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Адвокат бере на себе зобов`язання з надання правничої (правової) допомоги Клієнту з метою здійснення представництва інтересів Клієнта в судах України всіх рівнів під час здійснення судочинства з питань, пов`язаних із захистом прав і інтересів Клієнта щодо отримання інформації і копій документів, які необхідні для обґрунтування розрахунку вартості частки Клієнта у зв`язку з його виходом із складу учасників ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна". Предмет цього Договору охоплює, зокрема, питання щодо зобов`язання ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна" надати Клієнту копії документів фінансової звітності та копії звіту про оцінку 15 % корпоративних прав ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна", який виконав суб`єкт оціночної діяльності - ТОВ "ГАРАНТ-ЕКСПЕРТИЗА".

Згідно з п. 3.1 Договору гонорар Адвоката - фіксована винагорода за надання правової допомоги Клієнту за цим Договором у межах судового розгляду кожною судовою інстанцією.

Відповідно до підп. 3.1.2 п. 3.1 Договору гонорар Адвоката за здійснення представництва Клієнта в межах апеляційного провадження становить 10 000,00 грн.

Оплата гонорару Клієнта здійснюється Клієнтом в безготівковій формі на банківський рахунок Адвоката протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання відповідного рахунку на оплату (п. 3.2 Договору).

Розмір гонорару Адвоката не залежить від результатів судового розгляду справи або результатів тих чи інших процесуальних дій, щодо яких надаються послуги (п. 3.3 Договору).

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2025 року (п. 8.1 Договору).

Як вбачається зі звіту Адвоката про надані послуги від 06.05.2025, цей звіт складено в підтвердження послуг за Договором у зв`язку з переглядом Північним апеляційним господарським судом в апеляційному порядку рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі № 911/120/25 (позов ОСОБА_1 до ТОВ "БЕРГЕР КАРГО Україна" про зобов`язання вчинення дій щодо надання документів). Змістом наданої правничої (правової) допомоги є: аналіз документів по справі (обсяг поданої апеляційної скарги становить 14 сторінок); формування правової позиції у справі; підготовка і подання у письмовій формі відзиву на апеляційну скаргу; запланована участь у судових засіданнях при розгляді справи по суті. Відповідно до п. 3.1 та підп. 3.1.2 Договору гонорар Адвоката за цим Договором є фіксованим і становить у межах апеляційного провадження суму в розмірі 10 000,00 грн без ПДВ. На момент складення цього звіту оплата гонорару проведена в повному обсязі.

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Така правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Законом України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі - Закон) встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ст. 26 Закону).

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Така правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, в постанові від 16.02.2023 у справі № 916/1106/21.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Судова колегія враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19. У наведеній постанові Верховний Суд у звернув увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Колегія суддів зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони у разі наявності її заперечень щодо співрозмірності заявленої суми компенсації має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 Європейським судом з прав людини також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Таких висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 18.05.2021 у справі № 918/917/19.

Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони у разі наявності її заперечень щодо співрозмірності заявленої суми компенсації має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У письмових запереченнях на відзив на апеляційну скаргу відповідач просить суд відмовити в задоволенні заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі, зазначаючи, що позивачем не дотримано вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України. Як вважає відповідач, оскільки проти його доводів, викладених в апеляційній скарзі, позивач не наводить жодних обґрунтувань, підкріплених нормами законодавства України та відповідними доказами, вимоги позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними та необґрунтованими.

З урахуванням наведеного в сукупності, з огляду на спірні правовідносини, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для розгляду справи, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру з огляду предмет позову, значення справи для сторін, колегія суддів дійшла висновку, що компенсація позивачу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн є обґрунтованою, розумною, співмірною та пропорційною до предмета спору.

Натомість відповідачем, з урахуванням вищенаведених його письмових заперечень, не доведено неспівмірності розміру витрат позивача на оплату послуг адвоката, пов`язаних із розглядом вказаної апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що апеляційна скарга відповідача у даній справі підлягає залишенню без задоволення, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, тобто в заявленому позивачем розмірі.

Керуючись ст. 74, 126, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕРГЕР КАРГО Україна" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2025 у справі № 911/120/25 залишити без змін.

3. Заяву ОСОБА_1 від 06.05.2025 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі № 911/120/25 задовольнити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕРГЕР КАРГО Україна" (08320, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Велика Олександрівка, вул. Київський шлях, буд. 121, ідентифікаційний код 38636390) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

6. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

7. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з тривалими повітряними тривогами по місту Києву, повна постанова складена - 27.06.2025.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська