ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/1454/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Юрченко В.С.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (Україна, 61037, місто Харків, вулиця Мефодіївська, будинок 11, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво АССА" (Україна, 61146, Харківська область, місто Харків, вулиця Академіка Павлова, будинок 140-в, квартира 211, ),

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», звернувся до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Асса», про стягнення:

заборгованості за невиконання зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 17899 від 01 червня 2018 року в сумі 1 531,68 грн. за листопад 2021 року;

заборгованості по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 59 089,95 грн. за період з грудня 2021 року по квітень 2023 року;

заборгованості за абонентську плату за спожиту теплову енергію по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 731,24 грн. за період з грудня 2021 року по вересень 2023 року;

а також заборгованості за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання по публічному договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності в сумі 2 854,05 грн. за період з липня 2022 року по вересень 2023 року.

29 квітня 2025 року ухвалою Господарського суду Харківської області, позовну заяву Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (вх. № 1227/25) залишено без руху. Встановлено Комунальному підприємству "Харківські теплові мережі" строк на усунення недоліків позовної заяви - 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

29 квітня 2025 року до суду через систему "Електронний Суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 10541). Крім того, 05 травня 2025 року до суду через систему "Електронний Суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 10922).

06 травня 2024 року, ухвалою Господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1454/24. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено учасникам справи, що відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач може подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотання, в порядку частини 7 статті 252 ГПК України від учасників даної справи не надходило.

Відповідач правом на формування заперечень з приводу доводів викладених у позовній заяві не скористався, про рух справи (зокрема, про відкриття провадження у справі) повідомлявся у відповідності до норм чинного процесуального законодавства. Так, оскільки відповідач не зареєстрований в системі «Електронний Суд», з метою повідомлення останнього про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала про відкриття провадження у справі направлялась судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення (з відміткою судова повістка) на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Але, судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4).

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з частин 1, 2 статті 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 922/1454/24 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує практику ЄСПЛ як джерело права, зокрема, у справі Осіпов проти України, де Суд нагадав, що стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Суд повинен лише встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента (там само). З точки зору Конвенції заявник не має доводити, що його відсутність у судовому засіданні справді підірвала справедливість провадження або вплинула на його результат, оскільки така вимога позбавила б змісту гарантії статті 6 Конвенції.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом на формування заперечень з приводу доводів викладених у позові не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, враховуючи стислі процесуальні строки, встановлені для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив позицію позивача, які ґрунтуються на наступному.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, 01 червня 2018 року між Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (далі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавництво «АССА» (далі відповідач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 17899 (далі договір-1), за умовами якого позивач бере на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору за адресою: м. Харків, пр-т Аерокосмічний, 1 (додаток № 4 до договору), у приміщення, які знаходяться у користуванні на підставі договору оренди № 1959 від 22 серпня 2017 року та договору оренди № 1966 від 05 квітня 2018 року, а відповідач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (пункт 1.1., 2.1. договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць, згідно пунктом 6.3. договору-1.

Пунктом 6.4. договору-1 сторони погодили, що відповідач здійснює остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію до 28-го числа поточного місяця.

Позивач вказує, що ним було здійснено постачання теплової енергії у орендоване відповідачем нежитлове приміщення, яке розташовано за адресою: місто Харків, пр-т Аерокосмічний, 1, на підтвердження чого надає до позовної заяви акти про підключення опалення на початку опалювальних сезонів 2021-2022 рік; 2022-2023 рік та відключення опалення наприкінці зазначеного опалювального сезону.

Крім того, вказує, що відповідачу направлявся рахунок-фактура за спожиту теплову енергію за листопад 2021 року, який сплачений не був, оскільки по особовому рахунку відповідача (17800-9185) обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію в гарячій воді за означений період у сумі 1 534,68 грн.

Також, позивач вказує, що на підставі частини 5 статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року за № 1022), на офіційному сайті Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31 жовтня 2021 року було розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі договір-2), який є публічним договором приєднання, набувши, за думкою позивача, чинності для відповідача з 01 грудня 2021 року через (акцептування) отримання останнім послуги по постачанню теплової енергії у опалювальних періодах 2021-2022 року; 2022-2023 року.

Як на підтвердження факту отримання теплової енергії, позивач надає примірники актів про підключення опалення на початку опалюваних сезонів, та відключення наприкінці опалюваних сезонів. Позивач наполягає, що проведення нарахувань за договором 2 виконувались згідно з Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року за № 830.

Станом на подання позовної заяви, як-то вказує позивач, по особовому рахунку відповідача (17801-9185) обліковується заборгованість по договору-2 в сумі 59 821,19 грн., де:

заборгованість за спожиту теплову енергію на потреби опалення в сумі 59 089,95 грн., яка утворилася за період: січень 2022 квітень 2023;

абонентська плата за спожиту теплову енергію в сумі 731,24 грн., яка утворилася за період: грудень 2021 вересень 2023.

Нарахування за нежитлове приміщення за адресою: місто Харків, пр-т Аерокосмічний, 1, як-то вказує позивач, проводились у відповідності до показань приладу обліку теплової енергії Multical 402, встановленого на вводі житлового будинку, який обліковує теплоспоживання житлових квартир і нежитлових приміщень, які мають єдину систему.

Також, позивач у позові вказує, що відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з 01 липня 2022 року набрав чинності публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності (далі - договір-3).

Згідно положень пункту 30 договору-3, цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

Відповідно до пункту 4 договору-3, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору), є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема шляхом оплати рахунка, отриманого від виконавця послуги, або фактичного отримання послуги.

Як-то вказує позивач у позові, факт отримання відповідачем послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання підтверджується актами готовності житлового будинку до опалювального періоду в період з 2021 року по 2023 рік. Станом на подання позовної заяви по особовому рахунку відповідача (17801- 9185) позивач обліковує заборгованість по договору-3 в сумі 2 854,05 грн., яка утворилася за липень 2022 року вересень 2023 року.

Вище викладені обставини послугували підставою для звернення позивачем до суду для захисту прав та інтересів підприємства позивача про стягнення заборгованості за договорами комунальних послуг.

Відповідач не скористався своїм правом на формування відзиву.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Предметом доказування у справі, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд самостійно оцінює докази, надані сторонами у справі, у їх сукупності, керуючись принципом вірогідності, передбаченим статтею 79 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з цією статтею, наявність обставин, на які посилається сторона, вважається доведеною, якщо докази, надані на їх підтвердження, є більш вірогідними, ніж докази, надані на їх спростування. Питання про вірогідність доказів суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, враховуючи всі обставини справи.

Предметом судового розгляду у даній справі є вимога про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги по орендованому відповідачем нежитловому приміщенню за адресою проспект Гагаріна, будинок 1, а предметом доказування у справі, відповідно, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як свідчать матеріали справи, відповідач є юридичною особою приватного права, зареєстрований за адресою: Україна, 61146, Харківська область, місто Харків, вулиця Академіка Павлова, будинок 140-в, квартира 211, із основним видом діяльності видання книг.

23 серпня 2016 року сформовано технічний паспорт на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок № 1 вбудовані нежитлові приміщення громадського призначення «склад» за адресою проспект Гагаріна 1, літ «А-5» із розрахунковою зовнішньою площею нежитлових приміщень підвалу № 4, 5, 5а, 5б, 7, 7а, 8а, 26, 26а, 27, що обліковуються за власником майна Управлінням майна та приватизації (а. с. 85, том 1).

22 серпня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавництво АССА» (далі орендар) та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі орендодавець) було укладено договір оренди № 1959, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення підвалу № 5, 5б, 7, 7а, 8а, 26, 26а, 27, площею 211,8 кв. м. та 95/100часток приміщення № 5а, площею 10,1 кв. м. загальною площею 221,9 кв. м. в житловому будинку (технічний паспорт КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційна справа № 71158 від 23 серпня 2016 р.), далі майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 1, літ. «А-5» та відображається на балансі КП «Жилкомсервіс». Право на оренду цього майна отримано орендарем на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 21 серпня 2017 року № 542 «Про передачу в оренду нежитлових приміщень».

Пунктом 4.10 договору оренди № 1959 від 22 серпня 2017 року передбачено, що орендар зобов`язаний здійснити в термін не більше шести місяців з дати підписання акту приймання-передачі укладання договорів на отримання комунальних послуг (в тому числі теплопостачання).

22 серпня 2017 року за актом приймання передачі відповідач отримав від Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради в орендне користування нежитлові приміщення загальною площею 221,9 кв. м., що розташовані за адресою: місто Харків, проспект Гагаріна, 1, літ. «А-5».

Також 05 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавництво АССА» (далі орендар) та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі орендодавець) було укладено договір оренди № 1966, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення підвальної частини № 4 площею 10,2 кв. м. та 5/100 часток приміщення № 5а, площею 0,5 кв. м. загальною площею 10, 7 кв. м. в житловому будинку (технічний паспорт КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційна справа № 71158 від 23 серпня 2016 р.), далі майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 1, літ. «А-5» та знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс». Право на оренду цього майна отримано орендарем на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 28 березня 2018 року № 204 «Про передачу в оренду нежитлових приміщень».

Пунктом 4.10 договору оренди № 1966 від 05 квітня 2018 року передбачено, що орендар зобов`язаний здійснити в термін не більше шести місяців з дати підписання акту приймання-передачі укладання договорів на отримання комунальних послуг (в тому числі теплопостачання).

05 квітня 2018 року за актом приймання передачі відповідач отримав від Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради в орендне користування нежитлові приміщення загальною площею 10,7 кв. м., що розташовані за адресою: місто Харків, проспект Гагаріна, 1, літ. «А-5».

Як свідчать матеріали справи, вище зазначені примірники договорів оренди позивач отримав від Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради за листом № 886 від 06 лютого 2025 року (а. с. 84, том 1).

При цьому суд зауважує, що у Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» немає повного тексту копії договору оренди № 1966 від 05 квітня 2018 року, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавництво «АССА» (відсутній в примірнику договору позивача частково розділ 2 та повністю розділ 3 договору оренди № 1966 від 05 квітня 2018 року).

Даний факт не торкається змістовної частини позову (підстав та предмета позову), оскільки, як вже було вказано вище, позивач, як організація, яка забезпечує теплопостачання в місті Харкові, сформувала позовні вимоги до відповідача спрямовані виключно на нівелювання заборгованості по отриманим відповідачем комунальним послугам щодо постачання теплової енергії в період з листопада 2021 року по квітень 2023 року.

Забезпечення безперервного постачання теплової енергії до житлових та нежитлових приміщень у місті Харкові здійснює комунальне підприємство Харківські теплові мережі», правовідносини з яким регулюються на договірній підставі, тобто шляхом укладання договору із споживачем такої послуги.

Згідно з нормами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України, частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

При цьому суд зауважує, що підставою для стягнення заборгованості по комунальній послузі за листопад 2021 року позивач обґрунтовує договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 17899, а за період з грудня 2021 року по квітень 2023 року підставою слугують як публічний договір про надання послуги з постачання теплової енергії так і публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності.

Як встановлено з матеріалів справи, 01 червня 2018 року між Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (далі позивач/теплопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавництво «АССА» (далі відповідач/споживач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 17899 (далі договір-1), за умовами якого теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, 1 (додаток № 4 до договору), у приміщення, які знаходяться у користуванні на підставі договору оренди № 1959 від 22 серпня 2017 року та договору оренди № 1966 від 05 квітня 2018 року, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (пункт 1.1., 2.1. договору).

Відповідно до розділу 10 Договору, він набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2023 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Додатком № 1, № 2, № 3, № 4 та № 5 визначеного обсяги постачання теплової енергії, схему межі поділу теплової мережі, умови припинення постачання теплової енергії, перелік об`єктів теплоспоживання, за адресою приміщення споживача: м. Харків, проспект Гагаріна, 1, а також облік теплової енергії при наявності вузла обліку та експлуатація вузла обліку теплової енергії.

Доказів розірвання чи припинення договору у листопаді 2021 року за взаємною згодою сторін чи за рішенням суду, матеріали справи не містять.

Одночасно суд зазначає, що Розпорядженням Харківської обласної військової адміністрації від 26 липня 2024 року за № 513В, в місті перейменували об`єкти топонімії міста Харкова, в тому числі і проспект Гагаріна на проспект Аерокосмічний (тут і далі адреса розташування об`єкту споживання комунальної послуги проспект Аерокосмічний).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором енергопостачання, який передбачає постачання теплової енергії в гарячій воді, за умовами якого одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (частина 1 статті 714 Цивільного кодексу України).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (чинного на момент винесення рішення) визначено, що за договором енергопостачання, енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», як теплопостачальна організація, взяла на себе обов`язок забезпечити безперервне постачання відповідачу теплової енергії на підставі договору, а відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно (у визначений договором строк) сплачувати надану послугу.

На підтвердження факту надання послуг з постачання теплової енергії у листопаді 2021 року позивачем сформовано та надано до матеріалів справи примірник акту № 178/4315 готовності до опалюваного періоду 2021-2022 року від 07 травня 2021 року об`єкту за адресою: місто Харків, проспект Гагаріна, 1, а також примірник акту виконання робіт по підготовці системи теплоспоживання будинку з ОЗП від 06 травня 2021 року за адресою: місто Харків, проспект Гагаріна, 1.

Крім того, в матеріалах справи міститься акт підключення № 178/12641 від 21 жовтня 2021 року та акт відключення № 178/12866 від 15 квітня 2022 року до єдиної системи опалення житлового будинку за адресою: проспект Гагаріна, 1, в тому числі споживача - Товариство з обмеженою відповідальністю «АССА» з особовим рахунком 17800-9185-0/9185-1.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, однією із основних умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

За умовами пункту 6.3. договору 1 розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктом 6.4. договору-1 сторони погодили, що споживач сплачує попередню оплату. Споживач оплачує за 3 дні до початку розрахункового періоду самостійно, ініціативним дорученням сплачує теплопостачальній організації вартість зазначеної в додатку № 1 до договору кількість теплової енергії з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює до 28 числа поточного місяця, при розрахунках за показами приладів обліку.

Наявний в матеріалах справи примірник рахунку-фактури за листопад 2021 року, підтверджує фактичні об`єми поставленої позивачем на користь відповідача теплової енергії та визначають тариф на формування заборгованості за теплову енергію. Жодних доказів того, що відповідач звертався до позивача щодо невідповідності розміру тарифу на житлово-комунальні послуги у спірний період, матеріали справи не містять. Зауважень щодо теплової енергії (її об`ємів чи невірно здійснених розрахунків) від відповідача не надходило.

Необхідно зазначити, що рахунок - фактури, за своїм сутнісним змістом засвідчує факт отримання споживачем (відповідачем по даній справі) теплової енергії у відповідному розмірі вартості теплової енергії та зобов`язують абонента (в даному разі відповідача) вчинити дії по погашенню заборгованості за відповідний період.

Зазначений рахунок фактури на загальну суму спожитої відповідачем у листопаді 2021 року послуги в розмірі 1 534,68 грн., був надісланий відповідачу поштовим шляхом, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 72, розворот сторінки, том 1). Факт направлення рахунку на адресу відповідача є достатнім для того, щоб вважати ці документи такими, що направлені належним чином, оскільки отримання цих первинних документів відповідачем перебуває поза межами контролю позивача.

Оскільки законодавством передбачений двосторонній обов`язок права споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, що кореспондує обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порядку статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, не надано доказів, які б свідчили про своєчасну та повну оплату поставленої теплової енергії, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 1 534,68 грн. за листопад 2021 року.

Аналіз положень чинного законодавства України дає підстави для висновку, що установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання. Виходячи із цих загальних засад, має встановлюватися і наявність або відсутність вини: особа має визнаватися невинуватою, якщо вона вжила всіх заходів для належного виконання зобов`язання при тому ступені турботливості та обачності, що вимагалася від неї за характером зобов`язання та умовами обороту.

Відсутність оплати виставленого рахунку, є порушенням з боку відповідача як умови договору, а так і норм законодавства України. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження здійснення оплати послуг теплопостачальній організації. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 534,68 грн. основної суми заборгованості за листопад 2021 року є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Як вже встановлено вище по тексту рішення, об`єкт споживання теплової енергії відповідача (орендоване нежитлове приміщення) розташоване в багатоквартирному будинку за адресою: місто Харків, проспект Аєрокосмічний, 1. Тобто, відповідач є споживачем комунальних послуг у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VІІІ), який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

За наведеним у пунктах 2, 5 частини 1 статті 1 Закону № 2189-VІІІ визначенням: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2189-VІІІ предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 2189-VІІІ передбачено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. До повноважень Кабінету Міністрів України належать: затвердження правил надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; затвердження типових договорів про надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року за № 830 затверджено "Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про послуг з постачання теплової енергії" (далі також - Правила), які набули чинності з 04 вересня 2019 року, відповідно до яких, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статті 14 Закону (пункт 13 Правил).

Відповідно до частин 1, 2 статті 14 Закону № 2189-VІІІ за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).

Згідно із Законом № 2189-VІІІ договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постанов Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року за № 1022 та № 1023.

Відповідно до Правил у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року за № 1022:

- індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем;

- індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку);

- фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

- у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.

- споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону № 2189-VІІІ (у редакції змін внесених Законом № 1060-ІХ) договори про надання комунальних послуг, укладені до введення його в дію, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Разом з тим, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189-VIII передбачено, що не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону (тобто не пізніше 01 травня 2020 року) співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.

Водночас, пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189-VIII передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в пункті 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону.

Наведені вище положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01 травня 2019 року (тобто з дати, коли набрав чинності Закон № 2189-VІІІ у новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які в силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року за № 1022, з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин. Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг, що мало місце у цій справі. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі № 908/3233/20 та від 14 грудня 2023 року у справі № 908/2078/22.

На підставі частини 5 статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року за № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року за № 1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року за № 1182 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року за №1023), на офіційному сайті Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет, 31 жовтня 2021 року було розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (договір - 2), який набрав чинності з 01 грудня 2021 року.

Відповідно до положень пункту 51 договору-2 цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

Відповідно до пункту 4 договору 2 фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.

На підтвердження факту надання послуг з постачання теплової енергії відповідачу з грудня 2021 року по квітень 2023 року позивачем сформовано та надано до матеріалів справи примірник акту № 178/4315 готовності до опалюваного періоду 2021-2022 року від 07 травня 2021 року (а. с. 23, 25 28, том 1), примірник акту № 178/4846 готовності до опалювального періоду 2022-2023 об`єкту за адресою: місто Харків, проспект Гагаріна, 1, а також примірник акту виконання робіт по підготовці системи теплоспоживання будинку з ОЗП від 06 травня 2021 року та від 10 травня 2022 року за адресою: місто Харків, проспект Гагаріна, 1.

Встановивши зазначені обставини, дослідивши правові підстави, на які посилався позивач у позові, суд дійшов висновку про фактичне акцептування відповідачем публічного індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, шляхом отримання таких послуг у грудні 2021 року та відсутності доказів щодо вчинення відповідачем (колективним споживачем послуги у розумінні Закону № 2189-VІІІ) дій, передбачених у пункті 42 Правил № 830.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які рішення відповідача протягом 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону № 2189-VІІІ індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, про вибір ним моделі договірних відносин із позивачем, суд дійшов висновку про те, що договір № 17899 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01 червня 2018 року припинив дію з 30 листопада 2021 року, у зв`язку з приєднанням відповідача (споживача у розумінні Закону № 2189-VІІІ) до умов публічного індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії.

Наявні в матеріалах справи рахунки-фактури з грудня 2021 року по квітень 2023 року, підтверджують фактичні об`єми поставленої позивачем на користь відповідача теплової енергії та визначають тариф на формування заборгованості за теплову енергію. Жодних доказів того, що відповідач звертався до позивача щодо невідповідності розміру тарифу на житлово-комунальні послуги у спірний період, матеріали справи не містять. Зауважень щодо теплової енергії (її об`ємів чи невірно здійснених розрахунків) від відповідача не надходило.

Зазначені рахунки фактури були надіслані відповідачу поштовим шляхом, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 72, розворот сторінки, том 1). Факт направлення рахунку та акту на адресу відповідача є достатнім для того, щоб вважати ці документи такими, що направлені належним чином, оскільки отримання цих первинних документів відповідачем перебуває поза межами контролю позивача.

Заперечень з боку відповідача щодо отримання від позивача послуг з постачання теплової енергії за індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії до орендованого ним нежитлового приміщення, яке розташоване в багатоквартирному будинку за адресою: місто Харків, проспект Аєрокосмічний, 1, матеріали справи не містять.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, однією із основних умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно пункту 30 договору-2, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, плати за абонентське обслуговування.

Згідно пунктом 32 договору-2, плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Так, у пункті 34 договору 2 передбачено, що споживач здійснює плату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Як свідчать матеріали справи, нарахування за нежитлове приміщення за адресою: м. Харків, пр-т Аерокосмічний, 1 проводяться у відповідності до показань приладу обліку теплової енергії Multical 402, встановленого на вводі житлового будинку, який обліковує теплоспоживання житлових квартир і нежитлових приміщень, які мають єдину систему. При цьому, в матеріалах справи наявні перевірочні розрахунки теплового навантаження (а. с. 73, том 1) по особовому рахунку відповідача, сформовані з урахуванням площі приміщення за адресою місто Харків проспект Аєрокосмічний, 1.

Втім, відповідач свої зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг належним чином не виконав, виставлені позивачем рахунки за період з грудня 2021 року по квітень 2023 року не виконав, а відтак за останнім обліковується заборгованості по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 59 089,95 грн. за період з грудня 2021 року по квітень 2023 року та заборгованості за абонентську плату за спожиту теплову енергію по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 731,24 грн. за період з грудня 2021 року по вересень 2023 року.

Систематичні неплатежі з боку споживачів за надану теплову енергію призводять до неефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, перешкоджають надходженню грошових коштів до бюджету і порушує інтереси Харківської міської ради, як органу місцевого самоврядування і безпосередньо зачіпає інтереси держави.

Крім того, з 01 липня 2022 року набрав чинності публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності (договір 3), який 01 червня 2022 року опублікований на офіційному сайті Комунального підприємства Харківські теплові мережі в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua.

Відповідно до пункту 6 договору-3, технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання проводиться відповідно до переліку адрес будинків, зазначених у Додатку 1, та включає комплекс робіт, які визначені на підставі Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року за № 76, Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10 серпня 2004 року за № 150.

Відповідно до пункту 4 договору-3 фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема шляхом оплати рахунка, отриманого від Виконавця послуги, або фактичного отримання послуги.

До пункту 30 договору - 3, цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

З огляду на матеріали справи та наведені нормативні акти, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем також було укладено 01 липня 2022 року публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності, шляхом отримання відповідачем (як споживачем) комунальної послуги за фактом її споживання на потреби опалення приміщень у опалювальний сезон 2022 по 2023 роки, що підтверджується актами включення та відключення споживача у означений період, про які мова велась вище по тексту цього рішення (а. с. 23, 25 28, том 1). Вказаний договір є публічними договором приєднання, що встановлює порядок та умови надання відповідних житлово-комунальних послуг пов`язаних з технічного обслуговування систем постачання теплової енергії.

Наявні в матеріалах справи рахунки-фактури з липня 2022 року по вересень 2023 року, підтверджують факт надання позивачем відповідачу послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання та її вартість, яка включається до єдиного рахунку на оплату послуги з постачання теплової енергії. Жодних доказів того, що відповідач звертався до позивача щодо невідповідності розміру тарифу на житлово-комунальні послуги у спірний період, матеріали справи не містять. Зауважень щодо теплової енергії (її об`ємів чи невірно здійснених розрахунків) від відповідача не надходило.

Зазначені рахунки фактури були надіслані відповідачу поштовим шляхом, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 72, розворот сторінки, том 1). Факт направлення рахунку на адресу відповідача є достатнім для того, щоб вважати ці документи такими, що направлені належним чином, оскільки отримання цих первинних документів відповідачем перебуває поза межами контролю позивача.

Враховуючи, що позивач на протязі опалювального 2022-2023 року періоду (в період з липня 2022 року по вересень 2023 року) надавав відповідачу (споживачу) послугу з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків, обов`язок споживача, як отримувача послуги є вчасна та повна оплата наданих житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пунктом 13 договору-3, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги сплачується споживачем виконавцю щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно. Факт отримання Відповідачем послуги підтверджується актами готовності житлового будинку до опалювального періоду.

Доказів того, що відповідач виконав свої зобов`язання по оплаті наданої позивачем послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з липня 2022 року по вересень 2023 року матеріали справи не містять. Як не містять матеріали справи доказів того, що відповідач не погоджувався із об`ємом наданої послуги, або з розміром нарахованої за цю послугу грошових коштів.

Відсутність оплати виставленого рахунку-фактури, є порушенням з боку відповідача як умови договору, а так і норм законодавства України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач свого обов`язку по перерахуванню коштів за надані комунальні послуги не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, а відтак порушив договірні зобов`язання (стаття 610 Цивільного кодексу України), що є поведінкою, яка суперечить добросовісній та чесній діловій практиці в сфері господарських відносин, суд, вважає, що є всі правові підстави для захисту прав та інтересів позивача, шляхом стягнення заборгованості по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 59 089,95 грн. за період з грудня 2021 року по квітень 2023 року; стягнення заборгованості за абонентську плату за спожиту теплову енергію по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 731,24 грн. за період з грудня 2021 року по вересень 2023 року, а також заборгованість за технічне обслуговування внутрішнь обудинкових систем теплопостачання по публічному договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності в сумі 2 854,05 грн. за період з липня 2022 року по вересень 2023 року.

Суд, ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідивши обставини справи, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати (сплачений судовий збір), понесені позивачем, покладаються повністю на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво АССА" (Україна, 61146, Харківська область, місто Харків, вулиця Академіка Павлова, будинок 140-в, квартира 211, ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, місто Харків, вулиця Мефодіївська, будинок 11, ідентифікаційний код юридичної особи 31557119) заборгованості за невиконання зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 17899 від 01 червня 2018 року в сумі 1 531,68 грн. за листопад 2021 року; заборгованість по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 59 089,95 грн. за період з грудня 2021 року по квітень 2023 року; заборгованість за абонентську плату за спожиту теплову енергію по індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії в сумі 731,24 грн. за період з грудня 2021 року по вересень 2023 року; заборгованість за технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання по публічному договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності в сумі 2 854,05 грн. за період з липня 2022 року по вересень 2023 року та судові витрати (сплачений судовий збір) в розмірі 2 422,40 грн.

Видати наказ після набрання законної сили рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "01" липня 2025 р.

Суддя В.С. Юрченко