ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Черкаси Справа № 925/197/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Вовчанській К.Ю., без участі представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект центр до Фізичної особи-підприємець Харченко Михайла Станіславовича про стягнення 74007 грн. 31 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», через систему «Електронний суд», звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємець Харченко Михайла Станіславовича (далі відповідач) про стягнення, на підставі договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/21524/503229 від 23.01.2019 року, з урахуванням договорів відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019 року, №19-10/2022 від 19.10.2022 року, 47794 грн. 96 коп. заборгованості за тілом кредиту, 19024 грн. 67 коп. заборгованості за нарахованими процентами, 5628 грн. 13 коп. інфляційних втрат, 1559 грн. 55 коп. 3% річних, що разом становить 74007 грн. 31 коп. та відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано порушенням відповідачем умов договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/21524/503229 від 23.01.2019 року укладеного з АТ «Райффайзен Банк» щодо повернення кредитних коштів право вимоги за яким в подальшому відступлено ТОВ «Вердикт Капітал» договором відступлення права вимоги №114/2-19-F від 20.09.2019 року, ТОВ «Коллект Центр» договором відступлення права вимоги №19-10/2022 від 19.10.2022 року.

Ухвалами Господарського суду Черкаської області від 10.03.2025, 17.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №925/197/25 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання з розгляду справи по суті, яке в подальшому відкладено на 29.05.2025 року, для забезпечення дотримання прав відповідача бути проінформованим про час і дату призначення судового засідання, розміщено інформацію про повідомлення Харченка Михайла Станіславовича на офіційній сторінці Господарського суду Черкаської області вебпорталу судової влади України; запропоновано позивачу уточнити статус особи відповідача.

В судове засідання 29.05.2025 року сторони явку своїх представників не забезпечили, позивач в позовній заяві просиві розгляд справи проводити за відсутності його представника, відповідач відзив на позовну заяву не подав, ухвали суду від 10.03.2025, 17.04.2025 року адресовані відповідачу у визначеному ч. 5 ст. 176 ГПК України порядку, відділенням Укрпошти повернено суду з відмітками пошти про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні; відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 3, в разі, якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Інформація щодо суду, який розглядає справу, учасників справи та предмета позову, дати надходження позовної заяви (скарги) або будь-якої іншої заяви або клопотання у справі, у тому числі особи, яка подала таку заяву, вжитих заходів забезпечення позову та (або) доказів, стадії розгляду справи, місця, дати і часу судового засідання, руху справи з одного суду до іншого є відкритою та підлягає невідкладному оприлюдненню на офіційному вебпорталі судової влади України в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч.3 ст.9 ГПК України).

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, суд продемонстрував достатню старанність, щоб дозволити відповідачу, які повинні були знати про правила, що застосовуються до надіслання судових повідомлень учасникам справи, визначитися з провадженням проти них та скористатись правами і обов`язками, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України і вважає їх повідомленим належним чином.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, судом підписано рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21), у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначити датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

21.01.2019 року відповідачем - Фізичною особою підприємцем Харченком Михайлом Станіславовичем оформлено анкету-заяву на отримання кредиту (форма для фізичної особи-підприємця) від Акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль в сумі 45000 грн., підписанням якої відповідач погодився на укладення договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування (а.с. 21 на звороті -22).

23.01.2019 року між Акціонерним товариством Райффайзен Банк Аваль, як банком, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка Життя», як страховиком, та відповідачем - Фізичною особою підприємцем Харченком Михайлом Станіславовичем, як клієнтом/страхувальником, укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/21524/503229(далі Договір, а.с. 17-20), згідно з п.1.1. якого протягом строку дії кредиту банк надає клієнту можливість використання кредитної лінії (далі кредит) з поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись з використанням спеціальних платіжних засобів № , МФО 6) (далі рахунок), шляхом здійснення платежів в межах поточного ліміту з рахунку у разі відсутності (недостатності) на рахунку грошових коштів. Максимальний ліміт кредиту складає 250000 грн. (далі максимальний ліміт).В межах максимального кредиту встановлюється поточний ліміт кредиту(далі поточний ліміт). На дату укладення договору поточний ліміт кредиту становить 45000 грн.

Сторони погодили усі істотні умови Договору та, зокрема, домовилися про таке:

п. 1.2. строк дії кредиту з наступного дня, що слідує за датою укладення договору по 23.01.2021 року включно, далі дата закінчення кредитування (може змінюватись в порядку передбаченому договором);

п. 1.5. грошове зобов`язання клієнта за договором є безумовним та безвідкличним, їх виконання має пріоритет над будь-якими поточними та майбутніми грошовими зобов`язаннями клієнта, якщо інше не встановлено законодавством України;

п 2.1. протягом всього строку фактичного користування кредитом клієнт зобов`язаний сплачувати щомісяця банку проценти розмір яких нараховується на основі фіксованої процентної ставки в розмір 29,9% річних;

п. 5.1. клієнт зобов`язаний протягом дії договору здійснювати погашення заборгованості в порядку визначеному договором, шляхом зарахування на рахунок щомісячного обов`язкового платежу, розрахованого відповідно до умов п. 5.2. договору та здійснити повне (остаточне) погашення заборгованості не пізніше дати закінчення кредитування. Під поняттям «погашення заборгованості» сторони розуміють повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування Кредитом, сплати комісій, штрафів та інших платежів, якщо такі матимуть місце, які передбачені Договором, в тому числі відшкодування витрат та збитків Кредитора, пов`язаних з неналежним виконанням Позичальником умов Договору;

п. 5.2. клієнт зобов`язаний до 10 числа включно кожного місяця, починаючи з місяця наступного за першою (з дати укладення договору), датою розрахунку процентів платежів забезпечити на рахунку наявність коштів для сплати щомісячного обов`язкового платежу в сумі не менше 15 відсотків від залишку заборгованості за кредитом на дату розрахунку процентних платежів, але не менше фіксованої суми встановленої відповідними тарифами банку. В разі недостатності на рахунку коштів, належних до сплати Позичальником Кредитору за Договором в термін виконання зобов`язань Позичальника за Договором, Позичальник вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань за Договором;

п. 5.3. клієнт зобов`язується зарахувати на рахунок щомісячний обов`язковий платіж, розрахований у поточному періоді, сума якого збільшена на суму невнесених Позичальником щомісячних обов`язкових платежів попередніх періодів та на суму непогашеного недозволеного овердрафту (підстави виникнення недозволеного овердрафту зазначені в Договорі банківського рахунку);

п. 11.1. банку у встановленому законодавством України порядку має право без згоди клієнта відступити свої права вимоги за договором будь-якій особі, або обтяжити ці права іншим чином на умовах договору;

п. 11.2. у разі відступлення права вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки банку за договором , що стосуються умов кредитування в повному обсязі, у тому числі право щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, неустойок;

п. 11.4. з моменту відступлення банком права вимоги за договором, рахунок закривається, страховий захист припиняється без можливості відновлення, а відповідні права та обов`язки сторін щодо рахунку та страхування, що випливають зі ст. 4 договору припиняються.

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою юридичної особи.

За виписками АТ Райффайзен Банк Аваль по рахунку відповідача за період 01.01.2019-11.03.2024 року, розрахунку заборгованості по картковому рахунку станом на 11.09.2019 року відповідач користувався кредитним лімітом розміром 45000 грн., заборгованість по картковому кредиту (а.с. 24,25-27,28) наступна: 45000 грн. заборгованість за дозволеним овердрафтом; 2794 грн. 95 коп. заборгованість за недозволеним овердрафтом (різниця між фактично використаним кредитним лімітом та дозволеним овердрафтом); 622 грн. 96 коп. заборгованість за відсотками, що разом складає загальну заборгованість 48417 грн. 92 коп.

20.09.2019 року АТ Райффайзен Банк Аваль, як первісний кредитор та ТОВ «Вердикт Капітал», як новий кредитор, уклали договір відступлення права вимоги № 114/2-19-F (далі Договір відступлення №114/2-19-F, а.с. 31-32) п.2.1. якого на умовах, встановлених цим Договором та відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор передав (відступив) новому кредиторові за плату, а новий кредитор прийняв належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Сторони погодили усі істотні умови Договору відступлення №114/2-19-F та, зокрема, домовилися про таке:

п. 2.2. за цим договором здійснюється відступлення прав вимоги щодо портфелів заборгованості, сформованих первісним кредитором за власним рішенням та визначеною ним періодичністю у відповідності до критеріїв, визначених у додатку 1 до договору в межах загальної суми (без урахування пені) за всіма портфелями заборгованості 120000000 грн.;

п. 2.4. - внаслідок передачі (відступлення) прав вимоги за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані в реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами;

п. 2.5. - новий кредитор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги без згоди первісного кредитора;

п. 2.7. - відступлення прав вимоги за договором здійснюється без згоди боржників за кредитними договорами та/або поручителів за договорами забезпечення;

п. 2.9. - у зв`язку з відступленням прав вимоги, в дату відступлення прав вимоги первісний кредитор вважається таким, що відступив та передав, а новий кредитор таким, що прийняв та набув всіх прав первісного кредитора за договорами забезпечення, що наведені у відповідному реєстрі боржників;

п.7.2. договір діє протягом 6 місяців з дня його підписання до 20.03.2020 року, однак у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за договором.

Договір відступлення №114/2-19-F підписаний сторонами та скріплений печатками юридичних осіб.

10.10.2019 року до Договору відступлення №114/2-19-F сторонами укладено додаткову угоду (а.с. 32 на звороті), п.п.1, 2 якої погоджено, що за портфель заборгованості від 16.01.2019 року з відповідним реєстром боржників використовується вказаний в угоді рахунок, зобов`язання нового кредитора сплатити вказану в письмовому повідомленні п. 2.3.2. договору первісного кредитора загальну вартість сформованого портфеля заборгованості, шляхом безготівкового переказу на рахунок первісного кредитора.

Платіжним дорученням № 1 від 11.10.2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» сплачено на користь АТ Райффайзен Банк Аваль 1558025 грн. 66 коп. з призначенням платежу: «оплата портфелю згідно договору №114/2-19-F від 20.09.2019 року» (а.с. 33).

Між сторонами Договору відступлення №114/2-19-F підписано Реєстр боржників від 11.10.2019 року, в тому числі і щодо вимог до відповідача - ФОП Харченка М.С., за кредитним договором № 011/21524/503229, сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту - 47794 грн 96 коп., сума заборгованості за відсотками - 622 грн 36 коп., загальна сума заборгованості - 48417 грн.92 коп. (а.с. 33 на звороті-35, 36).

У подальшому, 19.10.2022 року між ТОВ «Вердикт Капітал», як первісним кредитором, та ТОВ «Коллект Центр», як новим кредитором укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №19-10/2022 (далі Договір відступлення прав вимоги №19-10/2022, а.с. 37-39) відповідно до п. 2.1. якого первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набув в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №№ 1, 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором. Права вимоги, що є предметом цього Договору, належить первісному кредитору на підставі, зокрема, договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019 року, додаткової угоди від 10.10.2019 року укладених між первісним кредитором та АТ "Райффайзен Банк".

Сторони погодили усі істотні умови Договору відступлення прав вимоги №19-10/2022 та, зокрема, домовилися про таке:

п. 5.1.1. - реєстр Боржників в електронному вигляді (Додаток № 1) передається новому кредитору за Актом прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток № 2) не пізніше наступного робочого дня після підписання Новим кредитором цього Договору. Реєстр Боржників в електронному вигляді передається відповідальній особі нового кредитора шляхом запису на матеріальний носій, наданий новим кредитором;

п. 5.2. права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді;

п. 5.4. - з моменту відступлення (передачі) первісним кредитором новому кредитору прав вимоги, новий кредитор є таким, що замінив первісного кредитора у правовідносинах з боржниками, що існують на дату відступлення (передачі) прав вимоги та мають відношення до прав вимоги;

п. 7.1. сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за договором позики (кредитними договорами) відповідно до цього договору новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 473583 грн. без ПДВ, що складає ціну договору;

п. 7.2. - ціна договору сплачується новим кредитором Кредитору, в будь-який передбачений (не заборонений) законодавством спосіб, в тому числі, але не виключно, шляхом перерахування коштів на рахунок вказаний в п. 12 цього Договору або зарахуванням зустрічних однорідних вимог в порядку визначеному п. 5.6.2 цього Договору, протягом 1065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору;

п. 11.6. договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисків печаток сторін .

Договір відступлення №19-10/2022 підписаний сторонами та скріплений печатками юридичних осіб.

19.10.2022 року до Договору відступлення №19-10/2022 сторонами підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників (додаток №4), згідно якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кількістю 3191 Після цього, з урахуванням умов Договору №19-10/2022 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 19.10.2022 року, від первісного кредитора до нового кредитора переходять права вимоги заборгованості до боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 39).

28.02.2023 року між ТОВ "Коллект Центр" та ТОВ "Вердикт Капітал" підписано Акт зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно п. 4 якого вбачається, що зобов`язання ТОВ "Коллект Центр" перед ТОВ "Вердикт Капітал" припиняються в повному обсязі в сумі 15 214 406,31 грн (а.с. 39 на звороті-40).

За розрахунком ТОВ "Вердикт Капітал" (а.с. 29) станом на 11.10.2022 року заборгованість відповідача по основній сумі кредиту склала 47794 грн 96 коп., заборгованість за відсотками на дату відступлення 622 грн. 96 коп., що разом становить 48417 грн. 92 коп.; до 19.10.2022 року у відповідача відсутні сплати боргу та процентів; станом на 19.10.2022 року заборгованість відповідача по основній сумі кредиту склала 47794 грн 96 коп., заборгованість за відсотками на дату відступлення 622 грн. 96 коп., нараховані відсотки за кредитом - 18401грн. 71 коп., 1559 грн. 55 коп. 3% річних, 5628 грн. 13 коп. інфляційних втрат, що разом становить74007 грн.31 коп.

19.11.2024 року до Договору відступлення №19-10/2022 сторонами підписано додаткову угоду №1 (а.с. 40 на звороті), пп.п.1.1., 1.2. якої внесено зміно до реєстру боржників в електронному вигляді (додаток №1), в друкованому вигляді (Додаток №3).

Згідно підписаного між сторонами Реєстру боржників до Договору №19-10/2022 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 19.10.2022 року, боржником, зокрема, є відповідач ФОП Харченко С.М.. (п.2268) за Кредитним договором № 011/21524/503229, сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту - 47794грн 96 коп., сума заборгованості за нарахованими процентами - 19024 грн 67 коп., 7187 грн. 68 коп. 3% річних, загальна сума заборгованості 74007грн.31 коп. (а.с.41, 42).

За розрахунком позивача станом на 14.02.2025 року (а.с. 30) заборгованість відповідача по основній сумі кредиту склала 47794 грн 96 коп., заборгованість за відсотками 19024 грн. 37 коп., 1559 грн. 55 коп. 3% річних, 5628 грн. 13 коп. інфляційних втрат, що разом становить74007 грн.31 коп. вимога про стягнення якої складає предмет спору.

Судом враховано, що 07.06.2019 року відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2006714. Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Враховуючи викладене, належним відповідачем у даному спорі є фізична особа Харченко Михайло Станіславович.

Спірні правовідносини сторін, а відповідно, їх цивільні права та обов`язки, виникли із договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/21524/503229 від 23.01.2019 року укладеного відповідачем з АТ «Райффайзен Банк» за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань кредиту, загальні положення про кредит, як окремий вид зобов`язань, визначені параграфом 2 глави 71 ЦК України, ст.ст. 346, 347 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 розділу IV ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення договору про позику, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Із матеріалів справи вбачається, що 21.01.2019 року підписанням анкети-заявки на отримання кредиту відповідач надав згоду та уклав з АТ "Райффайзен Банк" договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/21524/503229 від 23.01.2019 року, яким взяв на себе зобов`язання виконувати умови цього договору.

Із урахуванням положень ст. ст. 1047, 1054 ЦК України, надання банком кредиту клієнту здійснюється на підставі кредитного договору, який укладається у письмовій формі.

Із виписки АТ "Райффайзен Банк" з рахунку відповідача за період з 01.01.2019-11.03.2024 року вбачається, що 25.01.2019 року відповідачу відкрито кредитну лінію з поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись з використанням спеціальних платіжних засобів № , МФО 6), шляхом здійснення платежів в межах поточного ліміту з рахунку у разі відсутності (недостатності) на рахунку грошових коштів - 45000 грн., яким користувався відповідач та не повернений банку у повному обсязі. Рух коштів на цьому рахунку відображений у виписках банку по рахунку клієнта та розрахунку заборгованості станом на 11.10.2019 року 48417 грн. 92 коп, з яких: 45000 грн. заборгованість за дозволеним овердрафтом, 2794грн. 96 коп. заборгованість за недозволеним овердрафтом та 622 грн. 96 коп. заборгованість за відсотками.

В свою чергу, 20.09.2019 року між АТ "Райффайзен Банк" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір відступлення права вимоги №114/2-19-F, з урахуванням додаткової угоди від 10.10.2019 року до якого, АТ "Райффайзен Банк" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/21524/503229 від 23.01.2019 року, що укладений між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ФОП Харченком М.С. на суму 48417 грн. 92 коп.

19.10.2022 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 19-10/2022 відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект Центр" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/21524/503229 від 23.01.2019 року, що укладений між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ФОП Харченком М.С.. на суму 74007грн.31 коп., з якої: 47794 грн 96 коп. заборгованість відповідача по основній сумі кредиту, 622 грн. 96 коп заборгованість за відсотками на дату відступлення,18401 грн. 71 коп. нараховані відсотки за кредитом, 1559 грн. 55 коп. 3% річних, 5628 грн. 13 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, у тому числі, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вказаних договорів про відступлення права вимоги, сторони дійшли згоди про заміну кредитора у зобов`язанні, яким, за наслідком укладення вказаних Договорів, став позивач - ТОВ "Коллект Центр".

Наявність і розмір спірної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у сумі 47794 грн 96 коп. підтверджені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростована у вказаній частині, тому вимога про їх стягнення з відповідача судом визнається доведеною та обґрунтованою і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення 19024 грн. 67 коп процентів нарахованих на дату відступлення права вимоги суд зазначає наступне.

Пунктом 2.1. договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/21524/503229 від 23.01.2019 року сторонами погоджено, що протягом всього строку фактичного користування кредитом клієнт зобов`язаний сплачувати щомісяця банку проценти розмір яких нараховується на основі фіксованої процентної ставки в розмір 29,9% річних.

Крім того, п.п.11.1., 11.4. вищевказаного договору сторонами визначено, право банку у встановленому законодавством України порядку без згоди клієнта відступити свої права вимоги за договором будь-якій особі, або обтяжити ці права іншим чином на умовах договору; з моменту відступлення банком права вимоги за договором, рахунок закривається, страховий захист припиняється без можливості відновлення, а відповідні права та обов`язки сторін щодо рахунку та страхування, що випливають зі ст. 4 договору припиняються.

Суд зауважує, що укладенням 20.09.2019 року АТ "Райффайзен Банк" з ТОВ "Вердикт Капітал" договору відступлення права вимоги №114/2-19-F, в тому числі і щодо заборгованості відповідача за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/21524/503229 від 23.01.2019 року, банк закрив рахунок відповідача, фактично припинивши його дію.

Відповідно користування кредитом відповідача припинено, що унеможливлює подальшу нарахування процентів у погоджених сторонами розмірах.

Судом враховано правову позицію ВП ВС викладену у постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 якою визначено заборону після закінчення строку кредитування чи дострокового звернення до боржника з вимогою погасити заборгованість за банківським кредитом кредитор у такому випадку позбавляється можливості нараховувати проценти за користування кредитом, які визначені положеннями ст.1048 Цивільного кодексу України. У даному випадку кредитор має право нараховувати 3 проценти річних та інфляційні витрати визначені положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наявну заборгованість відповідача за відсотками за кредитом нараховану на момент відступлення прав вимоги АТ "Райффайзен Банк", обґрунтований розмір відсотків, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 622 грн. 96 коп., тому вимога позивача про його стягнення підлягає до задоволення в судовому порядку, в решті вимог про стягнення 18401 грн. 71 коп. заборгованості за відсотками слід відмовити.

У зв`язку з простроченням сплати основного грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 1559 грн. 55 коп. 3% річних нарахованих за період з 23.01.2021 по 23.02.2022 року, 5628 грн. 13 коп. інфляційних втрат нарахованих за період лютого 2021- лютого 2022 року.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

При вирішенні спору в частині стягнення спірних сум 3 % річних, інфляційних втрат суд керується приписами статей 536, 625 ЦК України, їх розрахунок позивачем методологічно і арифметично проведено правильно, тому вимогу позивача і в цій частині суд визнає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню у заявленому розмірі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства суд вважає позов обґрунтованим і доказаним, таким що підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи суд враховує таке.

У позові позивач заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат у виді сплаченого судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, позов суд задовольнив частково.

Платіжною інструкцією № від 24.02.2025 року позивачем сплачено 2422 грн. 40 коп. судового збору за подання позову.

Обґрунтовуючи розрахунок судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, позивач надав суду копії: договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року укладеного ним з Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прайс-листа Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс»; заявки на надання юридичної допомоги №491 від 01.01.2025 року на суму 16000 грн.; витягу з акту №3 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 року на суму 16000 грн.

Із наданих документів вбачається, що між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року (а.с12-13), в якому сторони погодили зокрема наступне:

п.1.1. клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором;

п. 2.1. - Адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги, визначеної у розділі 2 договору;

п. 4.1. вартість послуг узгоджуються сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору;

п. 4.2. факт надання послуг за договором підтверджується актом про надання юридичної допомоги, який готується Адвокатським об`єднанням та надсилається клієнту на підписання не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем, в якому була надана юридична допомога;

п. 7.1. договір набирає чинності з моменту його підписання та є безстроковим у своїй дії.

01.01.2025 року до договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року сторонами оформлено заявку на надання юридичної допомоги №491 по супроводу примусового стягнення заборгованості з ФОП Харченко М.С. (РНОКПП НОМЕР_1 ) (а.с. 15) на суму 16000 грн., а саме: надання усної консультації з вивченням документів - 2 год за ціною 2000 грн. за 1 год на суму 4000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 4 год за ціною 3000 грн. за 1 год на суму 12000 грн.

Із витягу з акта № 3 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 року (а.с. 16) вбачається, що Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надано позивачу наступні послуги: усна консультація з вивчення документів - 2 год за ціною 2000 грн. за 1 год на суму 4000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 4 год за ціною 3000 грн. за 1 год на суму 12000 грн. Загальна вартість наданої допомоги становить 16000 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом враховано позицію об`єднаної палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, відповідно до якої за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Відтак, суд приходить до переконання, що наявні в матеріалах справи докази надання позивачу професійної правничої допомоги у даній справі, з урахуванням погоджених розцінок за послуги з надання правничої допомоги, дають суду достатні підстави для покладення витрат позивача на отримання правничої допомоги на сторону відповідача, разом з тим, враховуючи попереднє рішення суду про часткове задоволення позову, необґрунтованість вимог про стягнення 18401 грн. 71 коп. процентів, суд з урахуванням норм статей 15, 126 ч. 4 ГПК України вказує про наявність підстав для не покладення на відповідача усіх витрат на професійну правничу допомогу позивача, на користь якого ухвалено судове рішення.

Підставою для цього суд вважає непропорційність розміру цих витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, часткового задоволення позову, а відтак і їх необґрунтованість, не співмірність.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про покладення на ОСОБА_1 судових витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», на професійну правничу допомогу у справі № 925/197/25 лише частково у розмірі 7000 грн.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1820 грн. 07 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн., а разом 8820 грн. 07 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255-256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», ідентифікаційний код юридичної особи 44276926 місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306 47794 грн. 96 коп. боргу, 622 грн. 96 коп. процентів, 1559 грн. 55 коп. 3% річних, 5628 грн. 13 коп. інфляційних втрат, 8820 грн. 07 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25.06.2025 року.

Суддя В.М. Грачов