ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2025 р. Справа№ 920/263/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.;

за участю представників сторін:

від позивача: Маляр М.В.;

від відповідача: Тітаренко О.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бодінфіт"

на рішення Господарського суду Сумської області від 01.05.2025

у справі №920/263/25 (суддя Ковтун В.М.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Кириченко Віти Володимирівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бодінфіт"

про стягнення 745 286,00 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду Сумської області надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця Кириченко Віти Володимирівни з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бодінфіт" про стягнення 745 286,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 2 від 01.04.2024 в частині оплати за отриманий товар.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 у справі №920/263/25 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бодінфіт" на користь Фізичної особи - підприємця Кириченко Віти Володимирівни 745 286,00 грн заборгованості, 11 179,29 грн витрат на оплату судового збору, 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що видатковими накладними, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару за загальну суму 815 286,00 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що надані відповідачем докази жодним чином не підтверджують, що саме поставлена позивачем бузина була неналежної якості, тобто заражена сальмонелою та з перевищенням вмісту пестицидів.

Також суд першої інстанції вказав, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бодінфіт" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 у справі №920/263/25 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- сторонами не укладалось жодних специфікацій до договору, як не укладалось і жодних додатків, в яких би сторонами було визначено строки оплати;

- позивачем не направлялась відповідачеві вимога в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, а в матеріалах справи відсутні докази надіслання вказаної вимоги;

- в жодному із документів по суті справи відповідач не посилався на обставини та додані документи щодо зараження продукції сальмонельозом як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №920/263/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою суду від 26.05.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 24.06.2025.

Ухвалою суду від 16.06.2025 задоволено клопотання представника Фізичної особи - підприємця Кириченко Віти Володимирівни про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 18.06.2025 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бодінфіт" про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Правові позиції учасників справи

12.06.2025 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог відповідача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.04.2024 між Фізичною особою - підприємцем Кириченко Вітою Володимирівною (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бодінфіт" (покупець, відповідач) укладено Договір поставки №2.

Відповідно до п. 1.1. договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити вартість лікарської рослинної сировини, далі - "Товар", у номенклатурі, кількості і за цінами попередньо узгодженими сторонами у специфікації до договору поставки.

Згідно з п. 1.2. договору товар поставляється на підставі замовлення від покупця та у відповідності раніше наданим зразками (еталонам).

Невідповідність поставленого товару раніше наданому зразку (еталону), є підставою для повернення всієї партії товару продавцю за його власний рахунок. Основні критерії оцінки відповідності між зразком (еталоном) та партією товару - це всі хімічні та фізико-біологічні показники властиві відповідному виду рослинної сировини (вологість, вміст радіонуклідів, засміченість сировини, наявність пліснявих грибів та амбарних шкідників, тощо), зовнішній вигляд (розмір, колір та відсутність сторонніх запахів) (п.п. 1.4, 1.5 договору).

Відповідно до п. 3.1. договору ціна товару та найменування товару погоджується сторонами та визначаються у специфікаціях, накладних та рахунках, які є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.4. сторони узгодили, що строки оплати в кожному окремому випадку узгоджуються сторонами в усній формі та/або в додатках чи специфікаціях до договору поставки.

Товар поставляється партіями, відповідно до замовлень покупця, що направляються продавцю. Поставка товару здійснюється зі складу продавця транспортом та/або за рахунок покупця протягом погодженого сторонами строку. Доказом передачі товару у власність покупця є підписані уповноваженими представниками сторін видаткові накладні, оформлені належним чином (п.п. 4.1-4.3 договору).

Згідно з п. 4.4 договору у разі виявлення нестачі чи пошкодження товару, покупець повинен скласти та підписати акт про виявлені недоліки і негайно сповістити про це продавця.

Відповідно до ст. 678 ЦК України у разі поставки товарів нижчої якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), постачальник зобов`язаний повернути покупцю, який відмовляється від прийняття товару, сплачену суму. Якщо недоліки поставлених товарів можуть бути усунені без повернення їх постачальнику, покупець має право вимагати від постачальника усунення недоліків у місцезнаходженні товарів або усунути їх своїми засобами за рахунок постачальника (п.п. 4.7-4.8 договору).

Як свідчать матеріали справи, позивачем на виконання умов договору було поставлено Відповідачу товар на загальну суму 815 286,00 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- видаткова накладна № 19/4-01 від 19.04.2024, передано товар - бузина (ягоди) в кількості 2750 кг на загальну суму 162 250 грн 00 коп.;

- видаткова накладна № 26/4-01 від 26.04.2024, передано товар - бузина (ягоди) в кількості 2800 кг на загальну суму 165 200 грн 00 коп.;

- видаткова накладна № 02/05-01 від 02.05.2024, передано товар - бузина (ягоди) в кількості 2800 кг на загальну суму 165 200 грн 00 коп.;

- видаткова накладна № 09/05-01 від 09.05.2024, передано товар - бузина (ягоди) в кількості 2800 кг на загальну суму 165 200 грн 00 коп.;

- видаткова накладна № 10/05-01 від 10.05.2024, передано товар - бузина (ягоди) в кількості 1175 кг на загальну суму 69 325 грн 00 коп.;

- видаткова накладна № 29/06-01 від 29.06.2024, передано товар - кропива (лист) в кількості 1207 кг на загальну суму 88 111 грн 00 коп.

03.05.2024 відповідач частково сплатив за отриманий Товар у сумі 70 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 79599_00000/8385f від 03.05.2024.

Сторонами складено акт звірки взаємних розрахунків по стану за період з квітня 2024 р. - вересень 2024р., відповідно до змісту якого було встановлено, що на 30.09.2024 заборгованість на користь Фізичної особи-підприємця Кириченко Віти Володимирівни 873 352,00 грн.

Позивач вказує, що 17.01.2025 на адресу відповідача рекомендованим листом № 764 з повідомленням про вручення було надіслано вимогу від 17.01.2025 року в семиденний строк з моменту отримання даної вимоги погасити заборгованість за Договором поставки № 2 від 01.04.2024 в розмірі 745 286, 00 грн шляхом перерахування коштів на рахунок Позивача.

Вимога була повернута АТ "Укрпошта" з підстав "за закінченням терміну зберігання".

Обґрунтовуючи позов позивач вказує на те, що договірні зобов`язання були виконанні належним чином, проте відповідач не виконав умови договору в частині оплати отриманого товару у повному обсязі, у зв`язку з чим у нього наявна заборгованість перед позивачем за отриманий товар за договором поставки № 2 від 01.04.2024 у сумі 745 286,00 грн, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 815 286,00 грн що підтверджується видатковими накладними, підписаними позивачем та відповідачем без зауважень та заперечень.

Проти факту поставки позивачем товару відповідач не заперечує.

В той же час, у відзиві на позовну заяву та запереченнях відповідач вказував, що позивачем було поставлено заражену сальмонельозом продукцію, яку не можливо використовувати, в підтвердження чого вказує, що ТОВ "Бодінфіт" було поставлено придбану у позивача продукцію німецькій компанії "Натур-фактор", яка шляхом проведення лабораторних досліджень виявила зараження продукції сальмонелою та встановила перевищення граничного рівня концентрації пестицидів.

Доводи відповідача стосовно того, що він не посилався на вказані обставини спростовуються змістом поданого відзиву та заперечень відповідача.

В той же час, суд першої інстанції правомірно відхилив такі твердження, оскільки надані відповідачем документи жодним чином не підтверджують, що саме поставлена позивачем бузина була неналежної якості, тобто заражена сальмонелою та з перевищенням вмісту пестицидів.

Зокрема, із наданої ТОВ "Бодінфіт" копії накладної, за кордон відповідачем здійснювалася поставка "бузини чорної, плоди (сушені) - 1 ґатунок" за ціною 3 Євро за кг. та "бузини чорної, плоди (сушені) - 2 ґатунок" за ціною 2,60 Євро за кг, в той час як відповідно видаткових накладних, на підставі яких було поставлено товар від Фізичної особи- підприємця Кириченко В.В до ТОВ "Бодінфіт", зазначається «Бузина (ягода)», тобто інший товар.

Більше того, надані відповідачем документи щодо виявлених недоліків поставленої Відповідачем сировини стосуються відносин самого відповідача та іншої особи - компанії "Натур-Фактор", яка не є учасником (стороною) Договору поставки № 2 від 01.04.2024, неналежне виконання якого стало підставою для звернення до суду у даній справі.

Більше того, як вже було зазначено вище, поставлений позивачем товар був прийнятий без будь-яких зауважень щодо якості чи кількості з боку ТОВ "Бодінфіт", про що свідчать проставлені підпис та печатка відповідача на видаткових накладних.

Стосовно доводів апелянта щодо не узгодження між сторонами строку оплати товару, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 у справі №910/9075/17 виходив з того, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїй постанові від 19.08.2014 у справі №925/1332/13, де зазначено, що зі змісту статті 692 Цивільного кодексу України вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов`язок покупця оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 Цивільного кодексу України) виникає з моменту його прийняття.

Сторонами в договорі погоджено, що ціна товару та найменування товару погоджується сторонами та визначаються у накладних та рахунках, які є невід`ємною частиною даного Договору. Строки оплати в кожному окремому випадку узгоджуються сторонами в усній формі та/або в додатках чи специфікаціях до Договору поставки (п.п. 3.1., 3.4. Договору).

Матеріали справи не містять додатків чи специфікацій до договору поставки, в який були узгоджені строки поставки.

Водночас, складені та підписані без зауважень та заперечень обома сторонами видаткові накладні є самостійними підставами виникнення у відповідача обов`язку здійснити повний розрахунок за отриманий товар після його отримання в силу норми закону.

Відтак, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 Цивільного кодексу України) виник з моменту його прийняття.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.04.2025 у справі № 927/1187/23.

В матеріалах справи також міститься підписаний між сторонами акт звірки взаєморозрахунків за період з квітня по вересень 2924, згідно якого відповідач визнав заборгованість перед позивачем у сумі 873 352,00 грн.

Доводи відповідача про не направлення позивачем на його адресу вимоги про сплату заборгованості, судом першої інстанції правомірно відхилені, оскільки як вбачається з матеріалів справи 17.01.2025 позивачем на адресу ТОВ "Бодінфіт" рекомендованим листом №764 з повідомленням про вручення було надіслано Вимогу від 17.01.2025 року з проханням погасити в семиденний строк з моменту отримання даної вимоги заборгованість за Договором поставки №2 від 01.04.2024 року в розмірі 745 286,00 грн. шляхом перерахування на рахунок ФОП Кириченко В.В. Відповідно до відмітки на довідці AT "Укрпошта" про причини повернення/досилання зазначено - "за закінченням терміну зберігання".

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б), від 07.09.2022 № 910/10569/21, від 19.12.2022 № 910/1730/22, від 01.03.2023 № 910/18543/21, від 30.03.2023 № 910/2654/22, від 06.06.2023 № 922/3604/21, від 09.11.2023 у справі № Б-39/02-09 (922/3286/21).

Більше того, як вже було зазначено вище, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 Цивільного кодексу України) виник з моменту його прийняття, а не з моменту отримання вимоги відповідно до приписів ч.2 ст. 530 ЦК України, а тому доводи апелянта в цій частині колегія суддів відхиляє.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було здійснено лише часткову оплату отриманого товару у розмірі 70 000,00 грн.

За положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

А тому, оскільки відповідач не виконав свій обов`язок з оплати отриманого на підставі видаткових накладних товару у повному обсязі, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірне стягнення з відповідача 745 286,00 грн заборгованості.

Також, оскаржуваним рішенням було стягнуто з відповідача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, актів наданих послуг тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25 000,00 грн позивачем надано договір про надання правничих послуг від 14.02.2025, розрахунок наданих послуг правничої допомоги у справі № 920/263/25, квитанцію про оплату послуг адвоката від 17.02.2025 на суму 25 000,00 грн.

На підтвердження повноважень адвоката також надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 252 від 16.02.2007.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі №357/380/20 сформувала висновок, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Зміст частини третьої статті 141 ГПК України є аналогічним змісту частини п`ятої статті 129 ГПК України, керуючись якою суд з власної ініціативи може не розподіляти витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Тобто до критеріїв розподілу судових витрат, передбачених частиною п`ятою статті 129 ГПК України, відносяться: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (з урахуванням висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №357/380/20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З цих підстав, суд першої інстанції, враховуючи, що спір у даній справі є незначної складності, розглядався в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом, дійшов до вірного висновку про покладення на відповідача лише 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач проти відповідного розподілу витрат на професійну правничу допомогу не заперечив.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 у справі № 920/263/25 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бодінфіт" на рішення Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 у справі № 920/263/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 01.05.2025 у справі № 920/263/25 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені за подачу апеляційної скарги, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 920/263/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повна постанова складена 30.06.2025

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко