РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.06.2025Справа № 910/14848/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/14848/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (Україна, 08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 8В; ідентифікаційний код: 42094646)

до Державного підприємства "Гарантований покупець" (Україна, 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ідентифікаційний код: 43068454)

про стягнення 22 285 448,32 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Андрієвська О.В., довіреність №148 від 01.04.2025;

від відповідача: Прокопів Н.М., довіреність №261-Д від 30.12.2024.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - відповідач) про стягнення 22 285 448,32 грн, з яких 18 553 957,29 грн інфляційних втрат та 3 731 491,03 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2301/02/21 від 15.09.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14848/24, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.01.2025.

19.12.2024 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про продовження строку для подачі відзиву на позовну заяву, яке 19.12.2024 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

27.12.2024 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" заперечення на клопотання відповідача про продовження строку для подачі відзиву на позовну заяву, які 27.12.2024 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

30.12.2024 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

03.01.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" відповідь на відзив, яка 03.01.2025 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

08.01.2025 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" заперечення щодо відповіді на відзив, які 09.01.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

09.01.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" додаткові пояснення, які 09.01.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

22.01.2025 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про зупинення провадження у справі, яке 22.01.2025 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 22.01.2025 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 22.01.2025 судом було продовжено строк для подачі відзиву на позовну заяву, прийнято до розгляду відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення щодо відповіді на відзив, долучено до матеріалів справи додаткові пояснення позивача, оголошено перерву до 12.02.2025.

28.01.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі, які 28.01.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 12.02.2025 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 12.02.2025 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, оголошено перерву до 19.03.2025.

19.03.2025 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про залучення третьої особи, яке 19.03.2025 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 19.03.2025 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 19.03.2025 судом було оголошено перерву до 16.04.2025.

20.03.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" заперечення на клопотання відповідача про залучення третьої особи, які 20.03.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 16.04.2025 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 16.04.2024 судом було відмовлено у задоволення клопотання відповідача про залучення третьої особи, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.05.2025.

У судове засідання 21.05.2025 з`явились представники сторін.

У судовому засіданні 21.05.2025 судом було оголошено перерву до 18.06.2025.

10.06.2025 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" заяву про відстрочку виконання рішення суду, яку 10.06.2025 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

16.06.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" заперечення на заяву відповідача про відстрочку виконання рішення суду, які 16.06.2025 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У судове засідання 18.06.2025 з`явились представники сторін.

Представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача надав суду усні пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував.

У судовому засіданні 18.06.2025 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

15.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (далі - постачальник) та Державним підприємством "Гарантований покупець" (далі - замовник) було укладено Договір №2301/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується надавати замовнику послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів (далі - послуги), а замовник зобов`язується отримувати надані постачальником послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеному цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483 (зі змінами).

Відповідно до п. 3 Договору строк надання послуг - з 01.10.2021 по 31.12.2023 (з урахуванням Додаткової угоди №1707/04/23 від 01.06.2023).

Згідно з п. 4 Договору загальна вартість послуг за цим договором визначається як сумарна вартість послуг, які надаються постачальником кожного розрахункового періоду протягом строку дії цього договору, крім того - податок на додану вартість. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Пунктом 7 Договору визначено, що оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів. У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня. Якщо сумарна сплата замовником постачальнику прогнозної вартості за розрахунковий місяць (сума перших п`яти платежів) перевищує вартість послуги, що зазначена в акті приймання-передачі послуг, постачальник здійснює повернення замовнику різниці до 15 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Відповідно до п. 8 Договору фактична вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником відповідно до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії на підставі фактичних даних.

Згідно з п. 10 Договору факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг. Постачальник надсилає не пізніше 11 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, замовнику з накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженої особи акт приймання-передачі послуг, складений на підставі фактичної вартості наданих послуг у розрахунковому періоді. Замовник розглядає акт приймання-передачі послуг та у разі відсутності зауважень підписує його кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи протягом двох робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуг або надсилає постачальнику обґрунтовану відмову в його підписанні із зазначенням причин відмови, які повинні бути усунені. Постачальник надсилає не пізніше 12 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, замовнику поштою або передає через уповноваженого представника постачальника два примірники підписаних із своєї сторони акта приймання-передачі послуг. Замовник протягом трьох робочих днів після отримання оригіналів акта приймання-передачі послуг підписує їх та повертає один оригінал на адресу постачальника.

Відповідно до п. 34 Договору строк його дії - з 15.09.2021 по 31.12.2023 (з урахуванням Додаткової угоди №1707/04/23 від 01.06.2023).

31.08.2023 сторонами підписано Акт приймання-передачі послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів по Договору за серпень 2023 року на суму 884 052 728,44 грн.

Відповідно до Розрахунку платежів за серпень 2023 року (Додаток 5) позивачем розраховано розміри платежів, що підлягають сплаті відповідачем за надані у серпні 2023 року послуги, а саме: перший - четвертий платежі у розмірі 165 906 497,74 грн та п`ятий платіж у розмірі 165 906 497,72 грн.

Відповідачем було здійснено оплату наданих за Договором послуг, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями №305 381 від 07.08.2023 на суму 27023488,86 грн, №305 409 від 14.08.2023 на суму 36031318,48 грн, №306 294 від 21.08.2023 на суму 36031318,48 грн, №307 533 від 29.08.2023 на суму 10959,23 грн, №370 849 від 23.05.2024 на суму 28725813,12 грн, №394 981 від 29.08.2024 на суму 10118096,66 грн, №395 075 від 30.08.2024 на суму 23421483,18 грн та №395 097 від 30.08.2024 на суму 6433979,31 грн, №396 909 від 11.09.2024 на суму 10750715,53 грн, №398 640 від 16.09.2024 на суму 1405410,32 грн, №398 664 від 17.09.2024 на суму 39019504,61 грн, №398 685 від 18.09.2024 на суму 27749743,75 грн, №402 994 від 27.09.2024 на суму 26808247,11 грн, №403 881 від 30.09.2024 на суму 26808247,11 грн, №407 453 від 15.10.2024 на суму 26808247,11 грн, №409 172 від 18.10.2024 на суму 5361649,42 грн, №411 729 від 28.10.2024 на суму 26808247,11 грн, №412 708 від 30.10.2024 на суму 53616494,21 грн, №416 089 від 05.11.2024 на суму 26808247,11 грн, №419 502 від 12.11.2024 на суму 26808247,11 грн, №426 299 від 20.11.2024 на суму 26808247,11 грн, №427 163 від 22.11.2024 на суму 32320502,54 грн, №428 061 від 27.11.2024 на суму 53616494,21 грн та №429 007 від 29.11.2024 на суму 16084948,26 грн.

Окрім того, 17.01.2024 сторонами підписано Акт зарахування зустрічних однорідних вимог, яким, зокрема, зменшено розмір зобов`язання відповідача з оплати послуг за Договором за серпень 2023 року на 61 571 384,62 грн.

З огляду на викладене, посилаючись на порушення відповідачем строків оплати вартості послуг за серпень 2023 року, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 18553957,29 грн та 3 % річних у розмірі 3731491,03 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2023 року позивачем було надано послуги за Договором вартістю 884 052 728,44 грн, що підтверджується Актом приймання-передачі послуг від 31.08.2023.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В пункті 7 Договору сторони погодили, що оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів. У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня. Якщо сумарна сплата замовником постачальнику прогнозної вартості за розрахунковий місяць (сума перших п`яти платежів) перевищує вартість послуги, що зазначена в акті приймання-передачі послуг, постачальник здійснює повернення замовнику різниці до 15 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Судом встановлено (відповідно до розрахунку заборгованості, платіжних інструкцій, акту зарахування зустрічних однорідних вимог та актів звірки), відповідачем було частково оплачено надані позивачем у серпні 2023 року послуги, однак відповідач допустив прострочення виконання вказаного обов`язку.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначає, що у відповідності до підпункту 2 пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483 гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед державним підприємством "НАЕК "Енергоатом" за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення. Відтак, на думку відповідача, оскільки у позивача наявна заборгованість перед ДП "НАЕК "Енергоатом", то наявна відкладальна обставина для оплати відповідачем поставленої електричної енергії.

Підпунктом 2 пункту 8 Положення про ПСО передбачено, що гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП "НАЕК "Енергоатом" за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення.

У відповідності до вимог п. 5 Положення про ПСО, до спеціальних обов`язків належить придбання постачальниками універсальних послуг, що діють в торговій зоні "об`єднаної енергосистеми України", за результатами проведення електронних аукціонів у ДП "НАЕК "Енергоатом" стандартних продуктів BASE_M для постачання побутовим споживачам таких постачальників універсальних послуг в обсязі їх мінімального споживання електричної енергії в торговій зоні "об`єднаної енергосистеми України" за годину в аналогічному місяці попереднього року за ціною індекс РДН BASE в торговій зоні "об`єднаної енергосистеми України" ("бази") за період M-3, де M-розрахунковий місяць.

З аналізу зазначених норм вбачається, що відкладальна обставина, на яку посилається відповідач, може мати місце виключно в разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП "НАЕК "Енергоатом" за результатами проведення електронних аукціонів.

Така позиція неодноразово підтверджувалась Верховним Судом, зокрема в постановах у справах №910/1294/23, №910/1597/23, №910/18075/23.

Так, у постанові від 25.01.2024 у справі №910/1294/23 Верховний Суд зазначив, що вказана норма носить визначений, недвозначний характер і її неможливо тлумачити без урахування її дійсного змісту (ширше, ніж буквальний текст), так як відповідне може призвести до безпідставного та довільного пристосування норми права до поточних фактичних правовідносин та відходу від її дійсного змісту. При цьому зміст положень наказу Міністерства енергетики України №114 від 13.03.2022 "Про забезпечення продажу електричної енергії операторам системи розподілу та постачальникам універсальних послуг" не можна розглядати як такий, що сам по собі скасовує, змінює чи відміняє дію норм Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 №859), враховуючи ієрархію правових актів між собою, зокрема, за суб`єктами нормотворення. Отже, дією наказу Міністерства енергетики України №114 від 13.03.2022 не скасовується підп. 2 п. 8 Положення, але при цьому у спірних правовідносинах, врегульованих Положенням, також відсутні і підстави для зміни п. 5 того самого Положення відповідним наказом.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач має перед ДП "НАЕК "Енергоатом" заборгованість за електричну енергію, закуплену за результатами проведення електронних аукціонів, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах у цій справі пп. 2 п. 8 Положення про ПСО.

Відповідач також посилається на військовий стан як обставину, що підтверджує існування форс-мажору.

В пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, вказана норма передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Втім, відповідачем не надано доказів існування форс-мажорних обставин (зокрема, відповідного Сертифікату ТПП України) за Договором №2301/02/21 від 15.09.2021.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Водночас, як встановлено судом, частина рахунків, станом на дату звернення до суду з позовом, не була оплачена відповідачем. В іншій частині відповідачем було порушено строк оплати, визначений Договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено факт невиконання/прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за весь період прострочення.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних суд встановив правильність здійснених нарахувань.

Відповідачем, у свою чергу, заявлено клопотання про зменшення розміру 3% річних.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, інфляційні втрати та відсотки річних не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, у зв`язку із знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та користування цими коштами.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 та від 22.02.2022 у справі № 924/441/20.

Так, у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зокрема, зазначено, що стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19 та від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, на яку посилається відповідач, не є релевантною, оскільки у справі №902/417/18 договором передбачено зміну розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановлено її у розмірі 40% річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96% річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати. Велика Палата Верховного Суду вказала, що фактично визначені договором 96% річних є саме способом отримання кредитором доходу. З метою запобігання такому безпідставному збагаченню розмір належної до стягнення суми відсотків річних був обмежений судом.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

Наведене у сукупності свідчить, що у справі №902/417/18 питання можливості зменшення неустойки та інших нарахувань вирішувалось за результатами аналізу конкретної ситуації, на підставі наданих сторонами доказів згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України і правовідносини у справі №902/417/18 не є тотожними правовідносинам у справі №910/14848/24.

Оскільки у цій справі позивачем заявлено до стягнення 3% річних, тобто розмір передбачений законодавством (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), суд не вбачає підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру 3% річних.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення на один рік суд зазначає таке.

Відповідно до частин 3, 4, 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану.

Відстрочення виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком, а обґрунтування пов`язаних з цим обставин та подання доказів, які свідчать про наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, покладається на зацікавлену особу.

В обґрунтування наявності підстав для відстрочення виконання рішення суду відповідач зазначає, що під час розгляду справи судом він повністю погасив основний борг, що підтверджує його добросовісність. Окрім того, відповідач вказує, що Положенням про ПСО не передбачено джерела для погашення гарантованим покупцем 3% річних та інфляційних втрат, а відтак відповідач позбавлений можливості негайно виконати рішення суду.

Позивач, у свою чергу, заперечує проти задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду та зазначає, що 03.03.2025 на сайті НКРЕКП було опубліковано перелік учасників ринку електричної енергії, визначений пунктом 10-5 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про виконавче провадження" щодо зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та грошові кошти) у виконавчих провадженнях у частині стягнення сум індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, 3 процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання чи іншого розміру процентів, встановлених договором або законом, сум неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань, сплата яких передбачена договорами, за грошовими зобов`язаннями суб`єктів господарювання, що виникли у період з 24 лютого 2022 року по 1 вересня 2024 року, за якими боржниками є учасники ринку електричної енергії.

Відтак законодавством прямо встановлено механізм, який автоматично відстрочує виконання рішень суду, в яких боржниками є учасники ринку електричної енергії, в тому числі й відповідач.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відстрочення виконання рішення суду в цій справі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявлених позовних вимог, відтак позов підлягає задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (Україна, 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ідентифікаційний код: 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (Україна, 08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 8В; ідентифікаційний код: 42094646) інфляційні втрати в розмірі 18553957 (вісімнадцять мільйонів п`ятсот п`ятдесят три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 29 коп., 3% річних у розмірі 3731491 (три мільйони сімсот тридцять одна тисяча чотириста дев`яносто одна) грн 03 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 267425 (двісті шістдесят сім тисяч чотириста двадцять п`ять) грн 38 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.06.2025.

Суддя О.В. Нечай