03.06.2025Справа №910/396/25
За заявоюОб`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Алатир 55"
проухвалення додаткового рішення
у справі№910/396/25
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЮСО69"
доОб`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Алатир 55"
провизнання недійсними рішення загальних зборів
Суддя Бойко Р.В. секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:Кір`ян Н.В., Олейніков Ю.С.
від відповідача:Бутко Д.Г.
В провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/396/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСО69" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Алатир 55" про визнання недійсними рішення загальних зборів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2025 закрито провадження у справі №910/396/25 у зв`язку з відмовою позивача від позову.
20.05.2025 через систему "Електронний суд" від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Алатир 55" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить суд вирішити питання розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 63 400,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 розгляд заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Алатир 55" про ухвалення додаткового рішення призначено у судовому засіданні на 03.06.2025; запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "ЮСО69" надати суду письмові пояснення щодо заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Алатир 55" про ухвалення додаткового рішення.
02.06.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСО69" надійшли заперечення щодо покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу.
У своїх запереченнях позивач зазначає, що заявлені відповідачем до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.
Також відповідач вказує на те, що адвокатом Бутко Д.Г. надано договір про надання правової допомоги, який містить суперечливі дані про номер справи до здійснення розподілу між суддями, детальний опис виконаних робіт з датами та докази оплати наданих послуг, а відтак такий доказ не є належним.
В судове засідання 03.06.2025 з`явились представники сторін, представник відповідача, просив задовольнити заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 63 400,00 грн, а представники позивача проти покладення на останнього таких витрат заперечували.
Розглянувши заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Алатир 55" про ухвалення додаткового рішення суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У відзиві на позов Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Алатир 55" було подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у якому вказало, що очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 50 000,00 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою статті 130 Господарського процесуального кодексу України, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається із матеріалів справи інтереси позивача представляє адвокат Бутко Дмитро Геннадійович, на підставі ордеру АІ №1695383 від 05.11.2024 (виданий на підставі Договору про надання правової допомоги від 04.11.2024) та ордеру АІ №1615363 від 13.11.2024 (виданий на підставі Договору про надання правової допомоги від 13.11.2024)
Відповідачем у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, подано копію Договору про надання правової допомоги від 04.11.2024 (надалі Договір від 04.11.2024), укладеного між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Алатир 55", як клієнтом, та адвокатом Бутком Дмитром Геннадійовичем, відповідно до п. 1.1 якого адвокат зобов`язується здійснити надання правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.
Пунктом 3.2 Договору від 04.11.2024 (Розділ 3) визначено, що вартість послуг (гонорар) формується на підставі тарифів, що визначені сторонами у Додатку №1 до даного Договору та фіксується сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), урахуванням тарифів та обсягу фактично наданих послуг.
Відповідно п. 3.5 Договору від 04.11.2024 (Розділ 3) в разі отримання позитивного рішення на користь клієнта (відмова суду у задоволенні позовної заяви, повернення позовної заяви, відмова ТОВ "ЮСО69" від позову або закриття провадження у справі №910/396/25 з інших підстав), клієнт має сплатити на користь адвоката додатковий гонорар успіху в розмірі, що передбачений в Додатку №1.
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом 2 років, а в частині взятих на себе та невиконаних зобов`язань Договір діє до моменту повного виконання зобов`язань (п. 6.1 Договору від 04.11.2024 (Розділ 6).
Зміни в цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою (п. 6.3 Договору від 04.11.2024 (Розділ 6).
На підтвердження виконання зобов`язань за Договором від 04.11.2024 відповідачем надано Акт наданих послуг від 20.05.2025, який є Додатком №2 до Договору від 04.11.2024.
Відповідно до Акту наданих послуг від 20.05.2025 сторони погодили, що на виконання умов Договору від 04.11.2025 адвокатом виконані наступні послуги в рамках справи №910/396/25:
- правовий аналіз справи з урахуванням практики та визначення стратегії (послуги надавались в період розгляду справи; вартість 2 000,00 грн);
- ознайомлення з матеріалами справи (04.02.2025; вартість 2 000,00 грн);
- складання та подання відзиву на позовну заяву (06.02.2025; вартість 3 800,00 грн);
- участь у судовому засіданні 20.02.2025 (20.05.2025; вартість 3 600,00 грн);
- складання та подання клопотання про долучення доказів (24.02.2025; вартість 2 600,00 грн);
- складання та подання заперечень на відповідь на відзив (28.02.2025; вартість 3 500,00 грн);
- участь у судовому засіданні 20.03.2025 (20.03.2025; вартість 3 600,00 грн);
- складання та подання заперечень на клопотання про виклик свідків та витребування доказів (24.03.2025; вартість 2 600,00 грн);
- складання та подання додаткових пояснень щодо можливості позивача оскаржувати рішення загальних зборів (17.04.2025; вартість 2 700,00 грн);
- участь у судовому засіданні 18.04.2025 (18.04.2025; вартість 3 600,00 грн);
- участь у судовому засіданні 08.05.2025 (08.05.2025; вартість 3 600,00 грн);
- участь у судовому засіданні 20.05.2025 (20.05.2025; вартість 3 600,00 грн);
- усна консультація (13.04.2025; вартість 1 200,00 грн);
- гонорар успіху згідно п. 3.5 Договору від 04.11.2025 (по результату; вартість 25 000,00 грн).
Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Частинами п`ятою і шостою статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі закриття провадження у справі можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.
Суд враховано, що ситуація, за якої є неможливими оцінка та фактичне існування ознак недобросовісності, зловживання чи незаконності в діях позивача, що зумовили відмову позивача від позову і, як наслідок закриття провадження у справі, не може нівелювати права відповідача на отримання компенсації понесених ним судових витрат, необхідність чого була породжена реалізацією своїх прав на судовий захист у рамках ініційованого позивачем судового спору. У даному випадку (закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову) не є необхідними такі ознаки, як недобросовісність, зловживання чи незаконність, оскільки законодавець у такому випадку чітко визначив інший термін - "необґрунтованість", який є відмінним від наведених, а, відмовляючись від позову, позивач усвідомлює ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням ним таких процесуальних дій, в т.ч. передбачених частиною п`ятою статті 130 названого Кодексу.
Таким чином, при закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову відповідач вправі отримати відшкодування витрат на правову допомогу.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас, як зазначає Об`єднана палата Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Тобто в цілому нормами процесуального та матеріального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, додаткова постанова Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №922/2321/20).
Так, в матеріалах справи містяться два ордери, які надано відповідачем на підтвердження наявності повноважень у адвокат Бутко Дмитро Геннадійович представляти інтереси відповідача, а саме ордер АІ №1695383 від 05.11.2024 (виданий на підставі Договору про надання правової допомоги від 04.11.2024) та ордер АІ №1615363 від 13.11.2024 (виданий на підставі Договору про надання правової допомоги від 13.11.2024).
В судовому засіданні адвокат Бутко Дмитро Геннадійович повідомив, що інших договорів, крім Договору про надання правової допомоги від 04.11.2024, між ним та позивачем не укладалось.
При цьому, при зазначення в ордері реквізитів неіснуючого договору, особа яка просить відшкодувати судові витрати, має одразу після встановлення наявності помилки повідомити про це суд, в іншому випадку це може свідчити про наявність недобросовісної поведінки такого учасника справи.
Дослідивши Договір від 04.11.2024 судом було встановлено, що в п. 3.5 (Розділ 3) сторонами внесено унікальний номер справи 910/396/25, однак вказаний номер присвоєно даній справі лише 13.01.2025, а отже було неможливо 04.11.2024 передбачити (вгадати) унікальний номер судової справи та взагалі подачу такого позову (який сформовано в системі "Електронний суд" 13.01.2025).
Представник відповідача в судовому засіданні 03.06.2025 пояснив, що сторонами було укладено нову редакцію Договору від 04.11.2024 шляхом внесення змін безпосередньо у першу редакцію договору із залишенням дати першочергового укладення договору - 04.11.2024.
При цьому відповідно до п. 6.3 Договору від 04.11.2024 (Розділ 6) зміни в цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою.
Частиною 1 статті 654 Цивільно кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Враховуючи положення ст. 654 Цивільно кодексу України, а також п. 6.3 Договору від 04.11.2024 (Розділ 6) суд не погоджується з допустимістю укладання нової редакції договору шляхом внесення змін безпосередньо у першу редакцію, а не шляхом укладення додаткової угоди, як це передбачено п. 6.3 Договору від 04.11.2024 (Розділ 6).
Положеннями статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Так, відповідачем не було повідомлено суд про укладення Договору від 04.11.2024 в новій редакції шляхом внесення змін безпосередньо у першу редакцію договору, а саме - у спосіб не передбачений таким договором, а також у спосіб непередбачений звичаям ділового обороту.
Про укладення договору в такій новій редакції представник відповідача повідомив лише після встановлення судом, що договір не міг бути укладений 04.11.2024, з огляду на внесення відомостей про номер справи, який був присвоєний 13.01.2025, що дає підстави для висновку, що такий договір створено виключно з метою формування хибного уявлення про дійсний обсяг і вартість наданих послуг.
Відповідно до ч. 6, 7 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
З аналізу вказаних положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку сума судових витрат до відшкодування має декларативний характер та в разі заявлення до відшкодування, суми, яка істотно перевищує суму (або є неспівмірно нижчою) заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити у відшкодуванні таких витрат, якщо сторона не доведе поважні причини перевищення (зменшення).
Тобто суд презюмує правомірність заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, а необґрунтована зміна розміру (збільшення/зменшення) такої суми та недобросовісна поведінка сторони може мати наслідком відмову у відшкодуванні таких витрат.
Заявлений в попередньому (орієнтовному) розрахунку розмір суми судових витрат не повинен бути свого роду маніпуляцією та будь-яким чином впливати на дії іншої сторони (зокрема у випадку коли однією стороною навмисно завищується орієнтовний розмір судових витрат для того щоб інша сторона не була зацікавлена в подальшому розгляді справи).
Відшкодування витрат учасника справи на правову допомогу не є інститутом покарання чи вжиття будь-яких заходів впливу на учасника cправи, оскільки дійсною метою відшкодування судових витрат є компенсація витрат, понесених у зв`язку з розглядом певної справи, які в свою чергу мають відповідати таким критеріям визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на сукупність встановлених обставин (щодо зазначення відповідачем в ордері реквізитів неіснуючого договору; укладання нової редакції договору шляхом внесення змін безпосередньо у першу редакцію), порядок їх встановлення та процесуальну поведінку відповідача, що виключає можливість звичайної (добросовісної) помилки, а також з урахування категорії даного спору спір між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку та власником нежитлового приміщення в цьому будинку (який сплачує внески на утримання будинку, з яких відповідно в даному випадку здійснюється оплата витрат позивача на професійну правову допомогу), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для покладення на позивача на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 63 400,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 130, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -
1. У задоволенні заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Алатир 55" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
2. Додаткова ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (03.06.2025) та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення її повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.
Повний текст ухвали складено 25.06.2025.
Суддя Р.В. Бойко