ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"24" червня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/1117/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за заявою: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )

про: неплатоспроможність

кредитор: ОСОБА_2

кредитор: Головне управління ДПС у Рівненській області

секретар судового засідання: С.Коваль

представники сторін:

від боржника: В.Федорков

арбітражний керуючий: Р.Беляновський

Обставини справи

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Рівненської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 8 листопада 2023 року Господарський суд Рівненської області прийняв заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою від 21 листопада 2023 року суд відкрив провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , ввів процедуру реструктуризації боргів, мораторій на задоволення вимог кредиторів.

22 листопада 2023 року здійснено оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою від 16 січня 2024 року суд визнав вимоги забезпеченого кредитора ОСОБА_2 в розмірі: 1 314 049,13 грн заборгованості; 1 466 547,56 грн відсотків; 367 835,72 грн інфляційних втрат; 96 215,01 грн відсотків річних. Також визнав вимоги кредитора Головного управління ДПС у Рівненській області в розмірі 6 969,66 грн.

Також суд призначив судове засідання, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі на 27 лютого 2024 року.

14 лютого 2024 року боржник подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи виправлених декларацій про майновий стан боржника за 2020 -2023 роки.

Ухвалою від 27 лютого 2024 року суд відклав судове засідання, на якому мав бути розглянутий погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі на 19 березня 2024 року.

15 березня 2024 року кредитором ( ОСОБА_2 ) подана до суду заява про визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів.

18 березня 2024 року боржник подав до суду заперечення щодо визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів, та просив суд визначити додаткову дату судового засідання для розгляду погодженого кредиторами плану реструктуризації.

18 березня 2024 року арбітражний керуючий подав до суду клопотання про долучення доказів, в тому числі проекту плану реструктуризації боргів боржника.

Ухвалою від 19 березня 2024 року суд відклав судове засідання на 2 квітня 2024 року.

2 квітня 2024 року арбітражним керуючим долучено до матеріалів справи письмові позиції кредиторів щодо погодження плану реструктуризації боргів.

2 квітня 2024 року боржник звернувся до суду з клопотанням про визнання банкрутом та переходу до процедури реалізації майна боржника.

Постановою Господарського суду Рівненської області від 2 квітня 2024 року припинено процедуру реструктуризації боргів, визнано боржника банкрутом та введено процедуру погашення боргів.

2 квітня 2024 року оприлюднене повідомлення про визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів.

Надалі боржник звернувся до суд із клопотанням про зупинення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника.

Ухвалою від 16 квітня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення реалізації майна суд відмовив.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 5 серпня 2024 року апеляційний суд ухвалу Господарського суду Рівненської області від 16 квітня 2024 року у справі №918/1117/23 залишив без змін.

16 травня 2024 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про повернення до розгляду заяви боржника по суті, вирішення питання про зловживання процесуальним правами кредитором, зупинення виконавчого провадження №74522545 та зняття арешту з майна боржника.

Ухвалою від 10 вересня 2024 року суд у задоволенні клопотання боржника про повернення до розгляду заяви боржника відмовив, у задоволенні клопотання боржника про зловживання кредитором процесуальним правами відмовив, розгляд клопотання боржника про зупинення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника відклав на 24 вересня 2024 року. Також суд припинив повноваження керуючого реалізацією арбітражного керуючого Сокотуна Віталія Аполлінарійовича, призначити арбітражного керуючого Беляновського Романа Юрійовича керуючим реалізацією.

Ухвалою суду від 24 вересня 2024 року суд клопотання боржника в частині зупинення виконавчого провадження залишив без розгляду, клопотання боржника в частині зняття арешту з майна боржника задоволив частково, вирішив зняти арешт грошових коштів боржника, накладений постановою Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10 квітня 2024 року ВП №74522545. У задоволенні решти клопотання відмовив.

Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року суд задоволив клопотання арбітражного керуючого про витребування доказів, а саме відомостей про перетинання державного кордону України впродовж останніх трьох років до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (починаючи з 21.11.2020 року) боржником та членами її сім`ї.

17 березня 2025 року ДПС України повідомлено суд, що інформації про перетинання кордону такими особами як: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у період з 21.11.2020 року по 10.02.2025 року у базі даних не виявлено.

7 травня 2025 року арбітражний керуючий Беляновський Роман Юрійович звернувся до суду із клопотанням про витребування у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформації про перетинання членами сім`ї боржника державного кордону України.

7 травня 2025 року арбітражним керуючим подане клопотання про надання дозволу на продаж майна боржника.

Вказане клопотання аргументоване тим, що грошові вимоги ОСОБА_2 виникли на підставі укладеного договору позики грошей від 20.12.2013 року. Виконання зобов`язань за договором позики забезпечено договором іпотеки від 20.12.2013 року. Згідно з умовами вказаного договору іпотеки іпотекодавець передає в заставу іпотекодержателю житловий будинок житловою площею 85,3 кв. м., загальною площею 178,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку, кадастровий номер :07:035:0494, загальною площею 0,1228 га, що знаходиться за адресою: с. Великий Олексин, Рівненського району Рівненської області.

Оскільки житловий будинок, належний боржнику ОСОБА_1 , є предметом забезпечення вимог кредитора, він обов`язково включається до ліквідаційної маси банкрута та підлягає продажу на аукціоні в порядку визначеному Кодексом України з процедур банкрутства.

У зв`язку з наведеним арбітражний керуючий просить суд надати дозвіл на продаж, в порядку визначеному Кодексом України з процедур банкрутства, житлового будинку, загальною площею 178,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 та право користування (на підставі зареєстрованого місця проживання) яким має неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 12 травня 2025 року клопотання арбітражного керуючого про витребування доказів задоволено, зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати суду інформацію про перетинання державного кордону України за період з 8 листопада 2017 року по 20 листопада 2020 року членами сім`ї боржника, а саме: ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України); ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України).

Також суд призначив судове засідання для розгляду клопотання арбітражного керуючого про надання дозволу на продаж майна на 3 червня 2025 року.

19 травня 2025 року боржником подане заперечення на клопотання (заяву) про надання дозволу на продажу майна боржника з тих підстав, що у ньому зареєстрована неповнолітня дитина.

27 травня 2025 року ДПС України надала суду відомості про те, що у період з 08.11.2017 року по 20.11.2020 року відомостей про перетинання державного кордону такими особами як: ОСОБА_5 (дочка боржника) та ОСОБА_7 (неповнолітній, зареєстрований в будинку боржника) в базі даних не виявлено.

Ухвалою суду від 3 червня 2025 року суд відклав судове засідання для розгляду клопотання арбітражного керуючого про надання дозволу на продаж майна на 17 червня 2025 року. Також боржника зобов`язано до наступного судового засідання повідомити суд: чи прожив/проживає (якщо так з якого часу) ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 ; у випадку проживання за кордоном члена сім`ї боржника, а саме дочки - ОСОБА_5 та її сина ОСОБА_8 повідомити на яких умовах (підставах) та з якого часу.

Ухвалою суду від 17 червня 2025 року суд відклав судове засідання для розгляду клопотання арбітражного керуючого про надання дозволу на продаж майна на 24 червня 2025 року, та повторно зобов`язав боржника повідомити суд обставини проживання ОСОБА_8 за місцем реєстрації, а також відомості щодо виїзду закордон вказаної особи з його матір`ю.

19 червня 2025 року боржник подав клопотання про залучення спеціаліста в особі органу опіки та піклування Шпанівської сільської ради для розгляду питання про надання дозволу на продаж майна боржника.

20 червня 2025 року боржник подав до суду додаткові пояснення в яких вказав, що на виконання рішення Голосіївського суду міста Києва від 2 грудня 2013 року у спорі ОСОБА_9 із батьком її сина, визначено місце проживання ОСОБА_8 2010 року народження за попереднім місцем проживання. Виконати рішення вдалося у 2015 році, після чого ОСОБА_9 , яка є дочкою боржника, зареєструвала ОСОБА_8 за адресою фактичного місця проживання боржника, тобто у належному їй будинку.

У 2017 році у зв`язку з роботою ОСОБА_9 виїхала за кордон разом з сином - ОСОБА_10 .

Клопотання про залучення спеціаліста та надання дозволу на продаж майна суд залишив без задоволення, натомість закрив провадження у справі. У цьому випадку суд керувався наступним.

Щодо закриття провадження у справі про неплатоспроможність

Згідно із частиною першою статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною шостою статті 12 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Відповідно до частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Стаття 6 КУзПБ визначає перелік судових процедур, які застосовуються щодо боржника. Згідно з частиною другою названої статті до боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури: реструктуризація боргів боржника; погашення боргів боржника. Процедура погашення боргів боржника вводиться у справі про неплатоспроможність разом з визнанням боржника банкрутом.

Реструктуризація боргів боржника - це судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.

Погашення боргів боржника - судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою задоволення вимог кредиторів за рахунок реалізації майна банкрута, визнаного банкрутом у порядку, встановленому цим Кодексом (стаття 1 КУзПБ).

За змістом статті 116 КУзПБ лише боржник наділений правом ініціювати справу про його неплатоспроможність.

За змістом приписів Книги четвертої КУзПБ законодавцем презюмується, що фізична особа - боржник, ініціюючи стосовно себе справу про неплатоспроможність, прагне досягнути компромісу з кредиторами щодо зміни способу та порядку виконання його зобов`язань, а у разі недосягнення згоди стосовно плану реструктуризації боргів, такий боржник припускає визнання його банкрутом і задоволення кредиторських вимог за рахунок коштів від продажу його майна.

Реструктуризація боргів боржника - судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника (стаття 1 КУзПБ).

Отже, ця судова процедура є першим, обов`язковим та пріоритетним етапом справи про неплатоспроможність фізичної особи, у якій боржник може реалізувати право на зміну способу та порядку сплати боргів з урахуванням його об`єктивних можливостей і прагнення до розрахунку з кредиторами, маючи гарантії залишення частини доходу на задоволення побутових потреб та може отримати прощення (списання) кредиторських вимог чи їх частини.

З огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника (правові висновки Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20).

За такого підходу у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, зокрема у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності, який ґрунтується на приписах статей 3 та 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких дії учасників правовідносин мають бути добросовісними (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини друга, третя статті 13 ЦК України).

Тому до боржника - фізичної особи КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.

Зокрема, задля отримання бажаного результату - відновлення платоспроможності у судовій процедурі реструктуризації боргів КУзПБ покладає на боржника обов`язки:

- повідомити про обставини, що стали підставою для звернення до суду (пункт 3 частини другої статті 116 КУзПБ), отже обґрунтувати природу і причини неплатоспроможності, надати інформацію щодо витрачання коштів, отриманих від кредитора (кредитодавця, позикодавця), та/або щодо руху основних активів з часу виникнення зобов`язань перед кредиторами тощо;

- надати повну і достовірну інформацію про власний майновий стан та членів його сім`ї, щодо розміру та джерел доходів (пункти 4 -11 частини третьої статті 116 КУзПБ), тому у разі необхідності і додаткові пояснення чи документи на підтвердження належного виконання цих вимог;

- подати проект плану реструктуризації боргів та співпрацювати з керуючим реструктуризацією і зборами кредиторів при погодженні його змісту (частина четверта статті 116, частина сьома статті 126 КУзПБ).

КУзПБ містить низку процесуальних запобіжників задля уникнення недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності, зокрема передбачає закриття провадження у справі про неплатоспроможність у випадку ненадання боржником повної і достовірної інформації про власне майно, доходи і витрати та членів його сім`ї, приховування боржником власних активів через їх передачу членам сім`ї, якщо боржника притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю (пункти 1-3 частини 7 статті 123 КУзПБ).

Системне тлумачення цих приписів свідчить, що за їх змістом законодавець закріпив у спеціальних нормах КУзПБ принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.

Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.

За загальним правилом закриття провадження у справі є формою завершення судового розгляду без прийняття рішення по суті справи через виявлення після відкриття провадження таких обставин, з якими закон пов`язує неможливість її судового розгляду.

Окрім виконання плану реструктуризації боргів боржника, у інших випадках за Книгою четвертою КУзПБ закриття провадження у справі під час судової процедури реструктуризації боргів не може вважатися очікуваним процесуальним рішенням для боржника з огляду на "добровільність банкрутства" фізичної особи та основну мету цього провадження - соціальну реабілітацію добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.

У розвиток цієї правової позиції Верховний Суд наголосив, що добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав якими КУзПБ зумовлює вирішення судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи у випадках, передбачених статтями 123, 126, 128 КУзПБ. Тому, обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом як підстави для ухвалення рішення про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника.

Такими обставинами можуть бути, серед іншого: ненадання боржником обґрунтованих пояснень стосовно обставин неплатоспроможності (руху активів, витрачання отриманих від кредиторів коштів тощо); зазначення у декларації працездатного боржника відомостей про доходи, що значно менші за відповідний середній показник у регіоні та за відповідною спеціальністю; посилання у декларації про майновий стан на ненадання інформації членом сім`ї боржника за умови, що така інформація є необхідною для з`ясування суттєвих для справи обставин, або у інший спосіб ухилення боржника від конструктивної співпраці з кредиторами, керуючим реструктуризацією чи від відкритої взаємодії з судом, економічна необґрунтованість та/або очевидна невиконуваність плану реструктуризації, яка може призвести до явного порушення прав кредиторів щодо отримання боргу в розумні строки (постанова Верховного Суду від 21 січня 2025 року cправа №904/3867/23).

Частиною 7 статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства, передбачено, що суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо встановить зокрема, що боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї; майно членів сім`ї боржника було придбано за кошти боржника та/або зареєстровано на іншого члена сім`ї з метою ухилення боржника від погашення боргу перед кредиторами.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2022 у справі №903/806/20 сформулював принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.

Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.

Розкриваючи питання процесуальних запобіжників для недобросовісних боржників судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 26.05.2022 у справі № 903/806/20 також зауважила, що Кодекс України з процедур банкрутства містить цілий ряд процесуальних запобіжників задля спонукання боржника до належного виконання обов`язків та уникнення недобросовісного використання судових процедур неплатоспроможності, серед яких, зокрема, закриття провадження у справі про неплатоспроможність у випадку ненадання боржником повної і достовірної інформації про власне майно, доходи і витрати та членів його сім`ї; приховування боржником власних активів через їх передачу членам сім`ї; якщо боржника притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю.

Застосування ч.7 ст.123 КУзПБ та відсутність процесуальних обмежень щодо її реалізації на всіх стадіях справи про неплатоспроможність фізичної особи забезпечують невідворотність такого наслідку очевидно недобросовісних дій боржника.

Господарський суд не може залишити поза увагою обставини, які вказують на наявність підстав для закриття провадження у справі за ч.7 ст.123 КУзПБ, тому з власної ініціативи зобов`язаний перевірити такі обставини справи та надати їм юридичну оцінку, про що зазначити у відповідному судовому рішенні. Одним із принципів, які характерні для правового інституту неплатоспроможності є принцип судового контролю у процедурах банкрутства (неплатоспроможності) щодо повноти та належності дій учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), що зобов`язує суд з достатньою повнотою встановити об`єктивні обставини правовідносин сторін по множинних предметах спорів, які виникають у процедурах банкрутства (неплатоспроможності). Тож, на відміну від справ позовного провадження, в яких господарський суд обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, у справах про банкрутство (неплатоспроможність) судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.

Аналогічний за змістом висновок, викладений у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №911/2043/20.

Колегія суддів суду касаційної інстанції зважаючи на те, що відсутність процесуальних обмежень щодо реалізації приписів статті 123 КУзПБ на всіх стадіях справи про неплатоспроможність фізичної особи забезпечує невідворотність такого наслідку, як закриття провадження у справі у випадку очевидно недобросовісних дій боржника, погоджується з висновком, який викладений в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції про те, що наявні підстави для задоволення заяви про закриття провадження у справі (постанова Верховного Суду від 27 листопада 2024 року cправа №922/493/21).

Отже здійснюючи у справі про неплатоспроможність судовий контроль суд повинен оцінювати добросовісність боржника.

Добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав, з якими КУзПБ пов`язує можливість альтернативного вирішення господарським судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи. Тому обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника, у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом при ухваленні рішення про закриття провадження у справі замість переходу до процедури погашення боргів боржника (постанова Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №903/806/20).

Реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи. Подання декларації про майновий стан надає можливість не лише встановити перелік та вартість майна, стан доходів та витрат на відповідну дату, а й динаміку розміру активів за відповідний період (постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20).

Таким чином, боржник як особа яка ініціює провадження у справі про власну неплатоспроможність повинна дотримуватися відповідних стандартів щодо взаємодії із судом та кредиторами, що ґрунтується на добросовісності, чесності, відкритості. Дії боржника не повинні мати ознак ухилення від таких стандартів поведінки боржника у процедурі неплатоспроможності.

Натомість у даній справі боржник, звертаючись до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не повідомив суд про наявність зареєстрованої неповнолітньої особи у житловому будинку, що належить боржнику, та є предметом застави, забезпечує вимоги одного з кредиторів у справі та підлягає включенню до ліквідаційної маси.

Так, про зазначені обставини суду стало відомо лише із заяви арбітражного керуючого про надання згоди на продаж майна боржника (житлового будинку в якому зареєстрована неповнолітня особа).

Ініціюючи провадження у справі про неплатоспроможність боржник прагнув отримати переваги процедур неплатоспроможності, зокрема мав намір очиститися від боргів, однак ухилився від повідомлення суду відомостей щодо належного йому майна, які є важливими для урахування у процедурах неплатоспроможності, задля забезпечення балансу інтересів боржника та кредиторів. Такі дії боржника спрямовані на шкоду інтересам кредитора у заставі якого перебуває житловий будинок належний боржнику.

Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 зроблено наступний висновок: "з конструкції частини третьої статті 12 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом".

Суд ураховує, що згідно з укладеним договором іпотеки іпотекодавець - боржник, зобов`язався не реєструвати право проживання будь - яких третіх осіб без попередньої згоди письмової згоди іпотекодержателя.

Реєстрація неповнолітньої особи у будинку боржника відбулася у 2015, тобто після того як боржник не повернув гроші взяті у позику і порушив умови договірного зобов`язання.

Разом з тим суд установив наявність рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 1 жовтня 2020 року про стягнення коштів з боржника. Рішення залишається невиконаним протягом 5 років.

Окрім цього суд ураховує, що пункт 1 частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

У своїх письмових поясненнях наданих 20.06.2025 року на повторну вимогу суду боржник вказав, що дочка боржника ( ОСОБА_5 ), вказана у заяві про відкриття провадження у справі та у деклараціях боржника як член сім`ї - тривалий час працює та проживає за кордоном.

У заяві про відкриття провадження боржниця вказала що місцем перебування дочки є Канада. У поясненнях від 20.06.2025 року боржниця вказала, що дочка проживає та працює у різних країнах та нібито не має власного житла.

Також із пояснень наданих боржницею 20.06.2025 видно, що боржник постійно спілкується зі своєю дочкою, підтримує зв`язок та обмінюється інформацією.

Однак у поданих суду деклараціях боржник жодним чином не відобразив інформацію про майновий стан дочки, як члена своєї сім`ї, вказавши лише про ненадання такої інформації. Боржник узагалі не надав відомостей про майновий стан дочки - про її статки, доходи та майно у власності та користуванні.

Також у деклараціях не вказано про неповнолітню особу, який є сином дочки боржника та зареєстрований у житловому будинку боржника, а отже і має спільні з боржником права та обов`язки, що пов`язано з реєстрацією місця проживання цієї особи. Зокрема боржник вказує про наявність права користування житловим будинком у цієї неповнолітньої особи.

Аналіз положень статті 116 КУзПБ дає підстави для висновку про те, що одним з документів, який заявник обов`язково повинен додати до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність - декларація про майновий стан боржника за три роки (кожен окремо), які передували зверненню заявника до суду з відповідною заявою. Така декларація подається за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства, та повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, за який подається декларація.

Водночас положеннями статті 116 КУзПБ визначено перелік осіб - членів сім`ї боржника, до яких законодавець з метою реалізації положень КУзПБ щодо відновлення платоспроможності боржника відніс осіб, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їх дітей, у тому числі повнолітніх, батьків, осіб, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, інших осіб, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких з боржником не мають характеру сімейних), у тому числі осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Включення до кола членів сім`ї осіб, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхніх дітей, у тому числі повнолітніх, батьків, осіб, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, пояснюється фідуціарним, зазвичай, характером відносин боржника з цими особами (обов`язок діяти якнайкраще в інтересах таких осіб), що може сприяти ухиленню від виконання боржником зобов`язань перед кредиторами шляхом перереєстрації майна (майнових прав) на цих осіб. До цих зловживань правом боржник може вдатись незалежно від того, що ці особи проживають окремо від боржника, не пов`язані з ним спільним побутом та сімейними правами і обов`язками.

Суд звертає увагу, що інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема, шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів. Тому реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи.

Згідно з положеннями статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 383 Цивільного кодексу України, статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з нормами статті 156 Житлового кодексу України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу.

З огляду на такі обставини суд вважає, що неповнолітній ОСОБА_7 , котрий є онуком боржника, та, за твердженням боржника, має право на користування житловим будинком боржника, повинен був бути включений боржником до кола членів сім`ї та відображений у деклараціях боржника під час звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 123 КУзПБ, встановлення судом обставин щодо надання боржником у декларації про майновий стан неповної та/або недостовірної інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації та ненадання суду виправленої декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї, є підставою для прийняття судом рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи.

Таким чином, з метою повного та всебічного дослідження, інформація у декларації про майновий стан боржника у провадженні про неплатоспроможність фізичної особи повинна бути повною, достовірною та обґрунтованою, оскільки закриття судом провадження у справі на підставі пункту 1 частини сьомої статті 123 КУзПБ може призвести до негативного наслідку у вигляді обмеження господарського суду протягом одного року з дня закриття провадження у справі про неплатоспроможність з підстав, визначених цією частиною, на відкриття провадження у новій справі про неплатоспроможність щодо того самого боржника.

Не зазначення боржником всіх членів сім`ї у деклараціях є порушенням вимог, передбачених частиною п`ятою статті 116 КУзПБ, та фактично позбавляє можливості суд вчинити дії, передбачені пунктами 9, 10 частини п`ятої статті 119 ГПК України, з метою отримання повної, достовірної та актуальної інформації про доходи боржника та членів його сім`ї, про майно, задеклароване такими особами при перетині кордону та зобов`язати орган державної прикордонної служби надати керуючому реструктуризацією та суду інформацію про перетинання боржником та членами його сім`ї державного кордону за останні три роки.

Підсумовуючи наведене суд робить висновок про наявність правових підстав для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи на підставі пункту 1 частини сьомої статті 123 та пункту 9 частини першої статті 90 КУзПБ.

Випадки коли боржник не вказує інформацію про членів сім`ї боржника не можуть вважатись певними неточностями в декларації про майновий стан, оскільки відсутність такої інформації позбавляє суд можливості визначити обсяги майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, створює перешкоди для визначення ефективних шляхів реструктуризації боржника та задоволення грошових вимог кредиторів.

Разом з тим, системний аналіз положень статей 74, 86 ГПК України, статті 116 КУзПБ пункту 9 Примітки до Наказу Міністерства юстиції України від 21.08.2019 №2627/5 "Про затвердження форми Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність" дає підстави для висновку про те, що суд не може збирати докази щодо заборгованості боржника та членів його сім`ї з власної ініціативи, а саме на боржника як заінтересовану особу покладено обов`язок щодо збору такої інформації та її відображення у відповідних розділах декларації.

Отже, боржник надав суду декларацію про майновий стан з неповною та недостовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї. Незазначення боржником всіх членів сім`ї у деклараціях є порушенням вимог, передбачених частиною п`ятою статті 116 КУзПБ. Тож незазначення у декларації повної інформації про склад сім`ї є підставою для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи на підставі пункту першого частини сьомої статті 123 та пункту 9 частини першої статті 90 КУзПБ. Подібну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 903/264/21.

Також суд звертає увагу боржника, що посилаючись у декларації про майновий стан на те, що член сім`ї не надав інформації про доходи, витрати, майно чи зобов`язання згідно з пунктом 9 Приміток до форми Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 2627/5, боржник має усвідомлювати, що ризики зазначення неповної інформації у декларації покладаються саме на боржника, позаяк спеціальним законом, яким є КУзПБ, такої підстави ненадання інформації про майновий стан члена сім`ї не передбачено, натомість у частині п`ятій статті 116 КУзПБ імперативно визначено, що декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати (постанова Верховного Суду від 08.12.2022 у справі №916/1482/21).

Надання повної і достовірної інформації у декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи. Ураховуючи призначення частини сьомої статті 123 КУзПБ, господарський суд не може залишити поза увагою обставини, які вказують на наявність підстав для закриття провадження у справі за цією нормою.

Відсутність встановлення арбітражним керуючим факту неповної та/або недостовірної інформації про майно, доходи та витрати боржника і членів його сім`ї, безумовно, не може свідчити про повноту та достовірність декларацій боржника та не звільняє суд від обов`язку здійснити з власної ініціативи перевірку таких обставин і надати їм юридичну оцінку, про що зазначити у відповідному судовому рішенні (постанова Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі №916/2372/20).

КУзПБ встановлює щодо боржника - фізичної особи спеціальні вимоги до його добросовісності як запоруку досягнення компромісу між сторонами щодо погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії із судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.

У пояснювальній записці до проекту КУз ПБ йшлося про те, що "система врегулювання проблем заборгованості громадян - фізичних осіб, не зайнятих у підприємництві, в усьому світі спрямована на забезпечення надання допомоги чесним, але невдалим боржникам шляхом передусім реструктуризації їх боргів, а в разі неможливості у майбутньому погасити борги, заслужити їх списання... З іншого боку, важливу увагу у проекті приділено можливим випадкам шахрайства та недобросовісного використання системи. Для цього у документі передбачено кілька тестів на добросовісність: на вході в систему, у самому процесі розгляду справи та щодо наслідків визнання особи банкрутом.".

На думку суду боржник у цій справі не був відкритим, чесним та добросовісним. Боржник ініціював провадження про власну неплатоспроможність, а згодом наполягав на визнанні банкрутом та процедурі погашення боргів маючи намір звільнитися від боргів, але прагнучи водночас не зазнавати негативних майнових наслідків.

Такий боржник не заслуговує на позитивні наслідки та переваги процедур неплатоспроможності передбачених КУзПБ. А тому суд робить висновок про необхідність закриття провадження у цій справі.

Закриття провадження у справі про неплатоспроможність передбачає низку негативних наслідків, які будуть покладені саме на того учасника справи, поведінка якого не відповідає стандартам добросовісності.

На даний час є усталеною судова практика, зокрема позиція Верховного Суду, згідно з якою у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, в тому числі у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності. Здійснюючи свої права, серед іншого - право ініціювати таке провадження, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Такий підхід часто використовується Верховним Судом. Так, вказана правова позиція знайшла своє відображення, для прикладу, у постанові Верховного Суду від 6 грудня 2023 року у справі №916/3139/22, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №911/2308/23 та інших.

Висновок суду

Суд констатував порушення боржником принципу добросовісності, оскільки звертаючись до суду з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник приховав обставини реєстрації у будинку, який був предметом забезпечення, неповнолітньої особи. Згодом, у в процесі розгляду справи, такі обставини використовувались боржником як обґрунтування неможливості звернення стягнення на заставне майно. Також боржник, стверджуючи про наявність права у неповнолітнього онука користування житловим будинком, що забезпечує вимоги одного з кредиторів, не відобразив цю особу у декларації.

А понад те, вказуючи у деклараціях про майновий стан боржника членів своєї сім`ї боржник не вказав відомості про доходи, майно та майнові права членів своєї сім`ї обмежившись формальним зазначенням про ненадання членами сім`ї такої інформації. Разом з тим, як установив суд боржник підтримує зв`язок з такими членами сім`ї. З пояснень боржника видно, що дочка боржника має намір повернутися з-за кордону для спільного проживання разом з боржницею, тобто така особа повинна має бути зацікавлена у сприянні боржнику у реалізації її ініціативи очищення від боргів. Однак, суд вважає, що посилання боржника на ненадання інформації членами сім`ї є ухиленням від виконання обов`язків добросовісного боржника.

Про недобросовісність боржника, на переконання суду, свідчить суперечлива позиція боржника в процесі розгляду справи яка знайшла своє вираження у тому, що звертаючись з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник долучив до матеріалів справи план реструктуризації боргів в якому вказано, що нерухоме та рухоме майно заявника яке перебуває під іпотекою та заставою може бути реалізоване в ході ліквідації боржника (очевидно йдеться про процедуру погашення боргів) для часткового погашення боргів, а непогашені борги будуть списані в ході відповідної процедури (аркуш 3 плану реструктуризації).

Надалі суду надано проект плану реструктуризації боргів який передбачав реалізацію майна боржника протягом 12 місяців для задоволення вимог кредитора ОСОБА_2 , а погашення вимог ГУ ДПС у Рівненській області взагалі не передбачено.

Тобто, до визнання банкрутом та введення процедури погашення боргів, боржник, на переший погляд, не заперечував проти звернення стягнення на нерухоме майно задля задоволення вимог, в тому числі вимог забезпеченого кредитора.

Проте, після визнання банкрутом та введення процедури погашення боргів боржник вчинив ряд процесуальних дій задля затягування та зупинення погашення вимог кредиторів шляхом звернення стягнення на заставне майно. Зокрема подані клопотання про зупинення реалізації майна, висловлені заперечення щодо надання згоди на продаж майна в порядку визначеному КУзПБ.

Вказана поведінка суперечить початковій позиції, яка була відображена у планах реструктуризації боргів та певною мірою утискає інтереси кредиторів, тобто є такою яка не може бути спрямована на отримання бажаного результату - відновлення платоспроможності або погашення боргів.

Така непослідовна позиція боржника може викликати у стороннього спостерігача відчуття використання передбаченої законом можливості на фінансову реабілітацію (зняття з боржника тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів шляхом поетапного створення для боржника найбільш сприятливих умов для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника), з метою отримання іншої мети, а саме - ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань з повернення коштів за договором позики, що не відповідає принципам добросовісності та справедливості.

З огляду на вищевказані обставини, суд вважає обґрунтованим висновок про закриття провадження про неплатоспроможність цього боржника.

Керуючись статтями 90, 130-133 КУзПБ, статтями 234 та 235 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №918/1117/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) закрити.

Копію ухвали надіслати сторонам у справі. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Андрій КАЧУР