УХВАЛА

03 липня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/5244/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульський Г. М. - головуючий, Рогач Л. І., Краснов Є. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства ?Національна енергетична компанія ?Укренерго?

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 (колегія суддів: Руденко М. А. - головуючий, Пономаренко Є. Ю., Барсук М. А.), рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2024 (суддя Джарти В. В.) та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2025 (суддя Джарти В. В.)

за позовом Акціонерного товариства "Енергетична компанія України"

до Приватного акціонерного товариства ?Національна енергетична компанія ?Укренерго?

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Енергетична компанія України" звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства ?Національна енергетична компанія ?Укренерго?, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимоги, просило стягнути 112 460 667,26 грн заборгованості, 4 284 660,39 грн інфляційних втрат, 1 543 316,93 грн три відсотків річних.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії щодо своєчасного та повного виконання обов`язку з оплати вартості небалансів електричної енергії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2025, в оскаржуваній частині, позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача 40 281 304 ,96 грн заборгованості, 4 284 660,39 грн інфляційних втрат, 1 543 316,93 грн три відсотки річних. Закрито провадження у справі в частині вимоги про стягнення 72 179 362,30 грн основного боргу.

Судові рішення в оскаржуваній частині мотивовані тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, оскільки відповідач не здійснив оплату за вироблену позивачем електричну енергію для врегулювання небалансів згідно з виставленими рахунками, у зв`язку з чим виник борг на який було нараховано інфляційні втрати та три відсотки річних.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2025, стягнуто з відповідача 48 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення, з яким погодився апеляційний мотивовано тим, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 122 000,00 грн є неспівмірними зі складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, тому на позивача має бути покладено відшкодування цих витрат у розмірі 48 000,00 грн.

22.05.2025 до Верховного Суду через електронні засоби зв`язку ?Електронний суд? Приватне акціонерне товариство ?Національна енергетична компанія ?Укренерго? подало касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просить їх скасувати в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а також скасувати судові рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу та в цій частині ухвалити нове, яким відмовити у їх стягненні.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає не урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та необхідність відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 910/6636/21, від 02.03.2023 у справі № 910/18611/21, від 09.03.2023 у справі № 910/18613/21, від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21 (пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України).

Вивчивши доводи, викладені у касаційній скарзі, та дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

У пунктах 7.6 - 7.8 Рішення Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі № 10 - р(ІІ)/2023 вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

У касаційній скарзі скаржник, зокрема, посилається на те, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень неправильно застосовано норми статті 625 Цивільного кодексу України та статті 236 ГПК України без урахування висновків щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Крім того заявник зазначає, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано висновки Верховного Суду, щодо застосування статті 126 ГПК України стосовно розподілу між сторонами інших судових витрат (витрати на професійну правничу допомогу адвоката).

Суд апеляційної інстанції в цій частині доводів відповідача зазначив, що здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат (а.с. 130-138 том 1) із заокруглення до сотих, однак при цьому другим числом після коми визначено "0", що ніяк не впливає на правильність проведеного нарахування інфляційних втрат.

У зазначеному Рішенні Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі № 10 - р(ІІ)/2023 при здійсненні тлумачення процесуального законодавства що умови прийнятності касаційної скарги зазначено, що у своїх рішеннях Європейський суд із прав людини неодноразово наголошував, що перегляд не може бути прихованою апеляцією, а лише можливість існування двох поглядів на питання не є підставою для повторного розгляду [рішення у справі Ryabykh v. Russia від 24 липня 2003 року (заява N 52854/99), § 52]; жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона хоче досягти мети щодо нового слухання справи та нового її розв`язання [рішення у справі Пономарьов проти України / Ponomaryov v. Ukraine від 3 квітня 2008 року (заява N 3236/03), § 40].

За висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, від 18.06.2024 у справі № 905/1791/21, від 10.04.2025 у справі № 910/15473/23, вимога сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Крім того колегія зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 визначила, що у разі коли аргументи скаржника зводяться до оцінки доказів та встановлення обставин справи, то це не узгоджується з правилами перегляду судових рішень судом касаційної інстанції як «суду права», а не «суду факту». Дослідження доказів на предмет їх належності та достатності і встановлення обставин справи не може мати місце на стадії касаційного перегляду судових рішень, оскільки виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції в силу імперативних приписів статті 300 ГПК України, що не підлягають розширеному тлумаченню (пункт 128 постанови).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що із огляду на положення пункту 5 частини першої статті 293 ГПК України та зазначеного Рішення Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі № 10 - р(ІІ)/2023 правові підстави для відкриття касаційного провадження у справі за наведених скаржником доводів відсутні.

У касаційній скарзі скаржник також зазначає щодо необхідності відступлення від висновків Верховного Суду щодо застосування норми права (пункт 2 частини 2 статті 287 ГПК України), викладених у постановах від 08.06.2022 у справі № 910/6636/21, постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 910/18611/21, постанові від 09.03.2023 у справі № 910/18613/21, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21.

Суд касаційної інстанції зазначає, що із наведеної постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21 вбачається, що залишаючи без змін судові рішення у цій справі об`єднана палати Касаційного господарського суду зазначила, що аналогічна правова позиція, якою керувалася об`єднана палати Касаційного господарського суду, викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21, від 15.06.2022 у справі № 910/6639/21, від 08.06.2022 у справі № 910/6636/21, від 18.10.2022 у справі № 910/6578/21, й з огляду на зазначене у пункті 17 цієї постанови об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновків, наведених у вказаних постановах.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

У наведеному вище Рішенні Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі № 10 - р(ІІ)/2023 зазначено, що: "…..внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.".

Із наведених положень процесуального законодавства, з урахуванням положень пункту 2 частини 2 статті 287 ГПК України, та зазначеного Рішення Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі № 10 - р(ІІ)/2023, вбачається, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 та постановах Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 910/908/22, від 14.06.2023 у справі № 924/521/21, від 31.05.2023 у справі № 909/433/21.

Також із зазначених положень процесуального законодавства та Рішення Конституційного Суду України 22.11.2023 у справі № 10 - р(ІІ)/2023 вбачається, що у разі, коли Верховний Суд не вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у справі має вирішуватися із врахуванням положень пункту 5 частини першої статті 293 ГПК України.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, а Верховний Суд не вважає за необхідне відступити від такого висновку.

Отже, підстав для відступу від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини першої статті 293 ГПК України підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків, а Верховний Суд не вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Підстав, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України, для відкриття касаційного провадження суд касаційної інстанції не вбачає.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі, Верховним Судом не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваним судовим рішенням, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до вимог ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства ?Національна енергетична компанія ?Укренерго? на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2025 у справі № 910/5244/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов