ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2025 р. Справа№ 910/11726/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Ходаківської І.П.

Алданової С.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,

представників сторін:

від позивача: Шатарська Т.Н. (в залі суду),

від відповідача: Щебет В.А. (в залі суду),

розглянувши апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнімекс Трейдінг"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 (повний текст складено 31.01.2025)

у справі № 910/11726/23 (суддя Андреїшина І.О.)

за первісним

позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнімекс Трейдінг"

про стягнення 7 360 509,82 грн

та за зустрічним

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнімекс Трейдінг"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про визнання недійсним договору,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави первісних вимог, що розглядаються.

У липні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнімекс Трейдінг" 7 120 349,68 грн заборгованості за договором №1377-03073 від 02.12.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, з яких: 4 255 640,39 грн основного боргу, 862 910,96 грн інфляційних втрат, 142 488,79 грн трьох відсотків річних, 1 739 614,15 грн пені та 119 695,39 грн штрафу.

На обґрунтування заявлених вимог Компанія посилається на несвоєчасну оплату Товариством наданих згідно з договором послуг.

29.01.2024 Компанія подала клопотання про збільшення розміру первісних позовних вимог, яке 11.09.2024 Господарський суд міста Києва протокольною ухвалою прийняв до розгляду. Подальший розгляд справи суд постановив здійснювати за вимогами про стягнення заборгованості у розмірі 10 180 886,76 грн, з яких: 6 214 630,77 грн основного боргу, 928 438,06 грн інфляційних втрат, 217 440,99 грн 3% річних, 168 544,19 грн штрафу та 2 651 832,75 грн пені.

11.09.2024 через підсистему "Електронний суд" Компанія подала клопотання про залишення без розгляду позовних вимог в частині пені у розмірі 2 651 832,75 грн та штрафу у розмірі 168 544,19 грн у справі № 910/11726/23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 02.10.2024 заяву Компанії про залишення позовних вимог без розгляду задоволено; постановлено позовні вимоги Компанії до Товариства про стягнення пені у розмірі 2 651 832,70 грн та штрафу у розмірі 168 544,19 грн залишити без розгляду; подальший розгляд у справі постановлено здійснювати за позовними вимогами Компанії до Товариства про стягнення заборгованості за договором №1377-03073 від 02.12.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у розмірі 7 360 509,82 грн, з яких: 6 214 630,77 грн основного боргу, 928 438,06 грн інфляційних втрат, 217 440,99 грн 3% річних.

Короткий зміст і підстави зустрічних вимог, що розглядаються.

15.08.2023 Товариство подало зустрічну позовну заяву, у якій просило визнати недійсним укладений ним з Компанією договір №1377-03073 від 02.12.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

На обґрунтування заявлених вимог Товариство зазначає, що спірний договір (з подальшими змінами) порушує його права і інтереси, суперечить нормам національного законодавства, міжнародному договору, порушує зобов`язання України на міжнародному рівні, а тому підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою від 21.08.2023 Господарський суд міста Києва прийняв зустрічну позовну заяву Товариства до спільного розгляду з первісним позовом, зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №910/11726/23.

17.11.2023 Товариство подало письмові пояснення, докази оплати судових витрат та заяву про зміну підстав позову, в якій просило визнати недійсним договір №1377-03073 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 02.12.2021 із змінами, укладений між Компанією та Товариством, з підстав, зазначених у цій заяві.

Зокрема, Товариство зазначає, що спірний договір був укладений обома сторонами без наміру створення реальних правових наслідків, а тому є фіктивним.

27.11.2024 Господарський суд міста Києва протокольною ухвалою прийняв зазначену заяву Товариства до розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у первісному позові відмовлено повністю. У зустрічному позові відмовлено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Компанії та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2025, Компанія звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог Компанії до Товариства скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити повністю позовні вимоги Компанії до Товариства про стягнення 6 214 630,77 грн з ПДВ основної заборгованості за договором №1377-03073 від 02.12.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, 217 440,99 грн 3% річних, 928 438,06 грн інфляційних втрат.

На думку скаржника, суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; суд порушив норми процесуального і неправильно застосував норми матеріального права.

Апелянт зазначає, що постанова НКРЕКП від 07.02.2020 №360 втратила чинність 29.03.2023. А отже, вона діяла до набрання чинності відповідними змінами, внесеними постановами НКРЕКП від 30.09.2022 №1234, від 11.10.2022 № 1305. Укладання та виконання договору здійснювалося під час чинності постанов НКРЕКП від 07.02.2020 №360, від 30.09.2022 №1234, від 11.10.2022. Тому скаржник вважає, що прийняття судами рішення в адміністративній справі №640/27130/21 не впливає на спірні правовідносини.

Скаржник також зазначає, що не залучивши до участі у справі НКРЕКП та не отримавши відповідних пояснень, суд зробив помилковий висновок про невідповідність умов договору та Кодексу системи передачі положенням Закону України «Про ринок електричної енергії» в частині, що для виконання умов договору учаснику ринку електричної енергії - трейдеру необхідно мати підключені до об`єднаної енергетичної системи України об`єкти електроенергетики.

Позиції учасників справи щодо апеляційної скарги Компанії.

Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить відмовити Компанії у задоволенні апеляційної скарги, залишити оспорюване судове рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову Компанії до Товариства про стягнення 7 360 509,82 грн без змін, а апеляційну скаргу в цій частині - без задоволення; судові витрати покласти на Компанію.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства та узагальнення її доводів.

Також не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2025, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове, яким зустрічні позовні вимоги Товариства задовольнити, визнати недійсним укладений між Компанією та Товариством договір №1377-03073 від 02.12.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління із змінами.

На обґрунтування апеляційної скарги Товариство зазначає, що фактично постановою НКРЕКП №360 від 07.02.2020 (на підставі якої сторонами укладався оспорюваний правочин, і яка у подальшому була визнана судом протиправною та нечинною), встановлено обов`язок конкретно для трейдерів укласти договір на надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та здійснювати експортерами електричної енергії оплату тарифу на диспетчерське (оперативно-технологічне) управління, виходячи із обсягу експорту електричної енергії. Не погоджуючись з постановою НКРЕКП від 07.02.2020 №360, Товариство у жовтні 2021 року, тобто, ще перед підписанням спірного договору, оскаржило її у судовому порядку.

В подальшому постанова НКРЕКП №360 від 07.02.2020 про внесення змін до Кодексу систем передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309, яка була підставою для укладення оспорюваного договору, була визнана судом протиправною та нечинною. Крім того, ч. 1 ст. 44 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що диспетчерське (оперативно-технологічне) управління поширюється виключно на суб`єктів господарювання, об`єкти електроенергетики яких підключені до ОЕС України. Укладення договору про диспетчерське (оперативно-технологічне) управління із суб`єктом, у якого відсутнє обладнання, що підключене до ОЕС України, прямо суперечить ст. 44 згаданого Закону.

Щодо факту необхідності підписання такого договору зі сторони Товариства скаржник пояснив, що неукладення такого договору є порушенням ліцензійних умов та автоматично тягнуло б за собою втрату ним ліцензії на здійснення трейдерської діяльності на ринку електричної енергії, що є єдиною господарською діяльністю Товариства. Тож, оспорюваний правочин був підписаний зі сторони Товариства за відсутності реального наміру настання правових наслідків, через ймовірність втрати ліцензії, також через тиск на наше підприємство з боку ПрАТ «НЕК «Укренерго» та НКРЕКП. Крім того, Компанія, укладаючи оспорюваний договір, очевидно не могла мати на меті створення реальних правових наслідків через відсутність самого об`єкта договору, а мало зовсім іншу мету - виконання постанови НКРЕКП №360 від 07.02.2020, яка суперечила законодавству та визнана протиправною судовими рішенням у справі №640/27130/21.

Позиції учасників справи щодо апеляційної скарги Товариства.

Компанія надала відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог Товариства заперечує, наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скарги Товариства залишити без задоволення.

Надані учасниками справи пояснення.

Товариство також надало пояснення, у якому зазначає, що рід час укладення оспорюваного договору діяло як трейдер електричної енергії, котрий не має відповідного електротехнічного обладнання, підключеного до ОЕС України та відповідного персоналу, який би взаємодіяв з персоналом оператора системи передачі (далі - ОСП) - ПрАТ «НЕК «Укренерго».

Товариство пояснює, що у його випадку витрати за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління були або мали бути стягнуті саме з виробника тієї електричної енергії, яку Товариство просто перепродало.

Також Товариство зауважує, що електрична енергія перед тим, як замкнути повний ланцюг свого шляху від виробника до кінцевого споживача може бути перепродана не одним, а декількома або навіть багатьма трейдерами. Тобто, фактично ОСП вважає за можливе стягувати один й той самий платіж необмежену кількість разів з різних осіб.

Компанія надала додаткові пояснення, у яких зазначає, що відповідно до умов договору та положень чинного законодавства станом на час виникнення спірних відносин сторін у неї (Компанії) як ОСП було наявне право нарахування вартості послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, виходячи з її обсягу, який розраховується з обсягу експортованої електричної енергії.

Також Компанія надала пояснення, у якому стверджує, що трейдер як учасник ринку, який купує або продає електроенергію, повинен укласти відповідний договір та здійснювати оплату за надані послуги. Додатково згідно з Порядком формування тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, затвердженим Постановою НКРЕКП від 22.04.2019 №586 (в редакції Постанови від 12.05.2021 №787, тариф на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління (далі - тариф) - розмір плати в розрахунку на одиницю обсягу передачі (споживання) електричної енергії електричними мережами, обсягу відпущеної електричної енергії виробниками електричної енергії, обсягів імпорту та експорту електричної енергії, що забезпечує відшкодування суб`єкту господарювання обґрунтованих витрат на провадження діяльності з оперативно-технологічного управління ОЕС України, а також отримання прибутку. Відповідно до розділу 6 Порядку тариф на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління на прогнозний рік розраховується з урахуванням прогнозованого обсягу передачі (споживання) електричної енергії електричними мережами, обсяг експорту електричної енергії у прогнозному році та прогнозованого обсягу відпущеної електричної енергії виробниками електричної енергії, обсяг імпорту електричної енергії у прогнозному році. А отже, як зауважує Компанія, при розрахунку величини тарифу враховуються обсяги експорту та імпорту електричної енергії.

Товариство надало пояснення щодо моменту визнання акта, на підставі якого укладений оспорюваний договір, протиправним.

Зокрема, Товариство посилалося на висновки Верховного Суду у постанові від 10.03.2020 у справі №160/1088/19 та від 08.02. 2022 у справі №1540/3828/18 щодо неможливості застосування визнаного судом протиправним нормативно-правового акта. У зазначений постановах Верховний Суд зазначив, що визнає, що ч. 2 ст. 265 КАС, згідно з якою нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним. Проте слід наголосити на неможливості зобов`язання виконати положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, передбачені законом. Враховуючи викладене, визнання протиправним і нечинним у судовому порядку нормативно-правового акта унеможливлює його застосування саме з моменту його прийняття. Суд зазначив, що застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, у будь-якому випадку є незаконним.

Тобто, на думку Товариства, застосування до особи нормативно-правового акта, який визнаний протиправним, є незаконним. Якщо держава в особі свого органу допустила помилку і прийняла незаконний акт, то особа, яка є потерпілою від цієї помилки, точно не повинна за це відповідати та ще й виконувати незаконний акт. Фактично оспорюваний договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №1377-03073 від 02.12.2021 був укладений саме на виконання незаконного нормативно-правового акта - Постанови №360 від 07.02.2020, визнаного протиправним у судовому порядку саме за позовною вимогою Товариства, в той час як первісні позовні вимоги обґрунтовані невиконанням Товариством умов договору, укладеного на підставі незаконного нормативного акта.

Щодо факту ненадання послуг диспетчерського (оперативно-технологічне) управління Товариство пояснило, що акти нібито наданих послуг підписані в односторонньому порядку лише зі сторони Компанії із зауваженнями зі сторони Товариства про ненадання послуг. Товариство акти не підписувало. При цьому у процесі розгляду цієї справи Товариство надавало відповідні докази, що не мало та не має самого об`єкта договору - обладнання, щодо якого мали б надаватися послуги, та відповідного персоналу задля його обслуговування, тобто у Товариства відсутня технічно та фізично можливість прийняти, а у Компанії - надати такі послуги.

Товариство зауважує, що крім того існує пряма норма - ч. 1 ст. 44 Закону України «Про ринок електричної енергії», якою встановлено, що диспетчерське (оперативно-технологічне) управління поширюється на суб`єктів господарювання, об`єкти електроенергетики яких підключені до ОЕС України. Тобто, Товариство не є суб`єктом диспетчирезаціїї та отримання таких послуг. Факт відсутності технічної можливості надання та отримання спірних послуг та, відповідно, ненадання та неотримання послуг сторонами визнається. Отже, Компанія офіційно визнає, що послуги за оспорюваним договором не надавалися через технічну неможливість їх надати, але просить стягнути кошти за ці ненадані послуги.

Щодо фіктивності оспорюваного правочину Товариство зазначає, що як на момент його укладення, так і на даний час Товариство не мало та не має будь-якого електротехнічного обладнання, підключеного до ОЕС України, тому Товариство було обізнане із технічною неможливістю виконання оспорюваного договору. Фактично договір був укладений лише через загрозу втрати ліцензії на здійснення трейдерської діяльності, що є єдиною господарською діяльністю Товариства. Компанія як оператор систему ринку, в силу положень ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії», було обізнане із тим, що Товариство не має електротехнічного обладнання, підключеного до ОЕС України, а тому не має технічної можливості отримувати та споживати спірні послуги щодо обслуговування обладнання, що, відповідно зумовлювало і неможливість їх надання та виконання договору в цілому. Необхідність же укладення оспорюваного договору Компанія обґрунтовувала введенням в дію незаконної Постанови НКРЕКП №360, яка була у подальшому визнана протиправною у судовому порядку. Метою укладення оспорюваного договору ПрАТ «НЕК «Укренерго» є отримання щомісячних платежів за нібито надані послуги та введення в оману НКРЕКП щодо можливості виконання договору. Товариство також зазначає, що будь-яке майно за оспорюваним договором ніколи не передавалось, грошові кошти не сплачувались, правові наслідки не виникали через неможливість їх виникнення.

Товариство надало пояснення на виконання вимог суду, у якому зазначило, що постанови НКРЕКП №1234 від 30.09.2022 та №1305 від 11.10.2022 хоча й були чинними на час дії договору і не оспорювались у судовому порядку, але фактично містять ті ж самі положення, що й постанова НКРЕКП №360 від 09.02.2020, положення якої були визнані протиправними адміністративними судами з підстав невідповідності їх вимогам національного та міжнародного законодавства.

Товариство зауважує, що звертаю увагу на те, що предметом спору у межах даної справи є надання / ненадання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та визнання договору недійсним, у тому числі й через його фіктивність. Вимоги та заперечення Товариства ґрунтуються не лише на постановах НКРЕКП, а й на інших юридичних підставах.

Товариство надало пояснення щодо здійснення експорту електричної енергії Товариства до країн Енергетичного співтовариства, у якому зазначає, що здійснення експорту електричної енергії Товариства у ці країни підтверджено довідками Компанії та паперовими копіями електронних митних декларацій.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025 для розгляду апеляційної скарги Компанії сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Ходаківська І.П., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11726/23/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 до надходження матеріалів справи №910/11726/23.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 18.02.2024 для розгляду апеляційної скарги Товариства сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Ходаківська І.П., Алданова С.О.

20.02.2025 матеріали справи №910/11726/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі № 910/11726/23. Розгляд справи призначено на 24.03.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №910/11726/23. Постановлено здійснювати розгляд апеляційних скарг Товариства та Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №910/11726/23 в одному апеляційному провадженні. Розгляд справи призначено на 24.03.2025.

24.03.2025, 28.04.2025, 26.05.2025, 02.06.2025 колегія суддів у судовому засіданні оголосила перерву у розгляді справи до 28.04.2025, до 26.05.2025, до 02.06.2025 та до 17.06.2025 відповідно.

17.06.2025 колегія суддів перейшла на стадію ухвалення судового рішення, оголошення скороченої постанови призначено на 23.06.2025.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Наказом Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження КМУ від 22.11.2017 №829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство» Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» реорганізовано шляхом перетворення в Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», яке є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до ст. 108 ЦК України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою КМУ від 29.08.2012 №802, п. 3.2 Статуту НЕК «Укренерго» та 100 відсотків акцій якого належить державі.

Компанія виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України від 13.04.2017 №2019-VIII "Про ринок електричної енергії», далі - Закон №2019-VІІІ).

Відповідно до п. 10. ч. 1 ст. 4 Закону №2019-VІІІ учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з диспетчерського управління.

Типовий договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління визначений додатком 5 до Кодексу системи передачі, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309.

02.12.2021 Компанія (оператор системи передачі (ОСП), виконавець) та Товариство (користувач) уклали договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №1377-03073 від 02.12.2021 (далі - договір).

Умови договору викладені в новій редакції додатковою угодою від 11.01.2023, від 05.06.2023 про зміну найменування.

За умовами п. 1.1 договору він регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України.

За цим договором виконавець зобов`язується надавати послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління об`єктами користувача у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України, а саме забезпечити надійне та ефективне функціонування ОЕС України, зокрема, безперебійне постачання електричної енергії споживачам з додержанням вимог операційної безпеки (далі - Послуга).

Користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану Послугу відповідно до умов цього договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.5 договору послуги надаються оператором системи передачі Користувачу, що виступає на ринку оператором системи розподілу та/або виробником електричної енергії та/або споживачем, обладнання якого знаходиться в оперативному підпорядкуванні ОСП та/або електропостачальником та/або трейдером.

Оплата послуг здійснюється за тарифом, який встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (регулятором) (далі - НКРЕКП, регулятор) відповідно до затвердженої ним методики та оприлюднюється виконавцем на своєму офіційному вебсайті https://ua.energy/. Тариф застосовується з дня набрання чинності постановою, якою встановлено тариф, якщо більш пізній строк не визначено такою постановою (п. 2.2 договору).

Постановою НКРЕКП від 21.12.2022 №1789 «Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління НЕК «Укренерго» установлено з 01.01.2023, але не раніше дня, наступного за днем її оприлюднення на офіційному вебсайті НКРЕКП (день оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора: 22.12.2022) тариф НЕК «Укренерго» на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління на 2023 рік: на період з 01.01.2023 по 31.03.2023 (включно) на рівні 68,28 грн/МВт-год (без урахування ПДВ); на період з 01.04.2023 по 30.06.2023 (включно) - 80,87 грн/МВт-год (без урахування ПДВ); на період з 01.07.2023 по 31.12.2023 (включно) - 95,54 грн/МВт-год (без урахування ПДВ).

Відповідно до п. 2.3 договору обсяг наданої послуги визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі.

Згідно з п. 2.4 договору вартість послуги за розрахунковий період визначається як добуток обсягу наданої послуги на значення тарифу, що діє у визначений розрахунковий період. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 2.5 договору розрахунок за надану послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості послуги за поточний розрахунковий період згідно із нижчезазначеною системою платежів і розрахунків:

- до 10 числа розрахункового місяця - 35% вартості послуги;

- до 20 числа розрахункового місяця - 35% вартості послуги;

- до останнього банківського дня календарного місяця - 30% вартості послуги.

Плановий обсяг послуги на розрахунковий період визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу послуги на розрахунковий період. У разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач передає оператору системи передачі (ОСП), виконавцю повідомлення про зміну обсягів послуги. Оператор системи передачі (ОСП), виконавець протягом 5 робочих днів після отримання такого повідомлення коригує розмір наступних планових платежів (п. 2.6 договору).

Товариство направляло планові листи за період січень 2021 року - серпень 2023 року, на які направлені планові рахунки.

Згідно з п. 2.7 договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за послуги диспетчерського (оперативно-технологічного) управління до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем, або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються адміністратором комерційного обліку. Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12-го числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилам ринку.

Оплату вартості послуги, після коригування, користувач здійснює до 15-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання послуги (включно).

Акти надання послуги та акти коригування до актів надання послуги у відповідному розрахунковому періоді виконавець направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони.

Відповідно до п. 2.8 договору користувач здійснює підписання актів надання послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів з дня їх отримання користувачем та повертає виконавцю.

Згідно з п. 3.2.1 договору користувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за договором.

Виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надану послугу (п. 3.3.2 договору).

Так, Компанія у первісному позові зазначає, що на виконання умов договору направила Товариству акти надання послуги за період з грудня 2021 року по червень 2023 року, проте Товариство послуги не оплатило.

У зв`язку з несвоєчасною оплатою Товариством послуг у нього виникла заборгованість у сумі 4 255 640,39 грн з ПДВ, що складається із заборгованостей за періоди (як визначено у позовній заяві):

- грудень 2021 року - 742 153,36 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.12.2021);

- січень 2022 року - 932 248,32 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.01.2022);

- лютий 2022 року - 1 096 495,09 грн з ПДВ (акт надання послуги від 28.02.2022);

- червень 2022 року - 52 860,20 грн з ПДВ (акт надання послуги від 30.06.2022);

- липень 2022 року - 465 453,11 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.07.2022);

- серпень 2022 року - 265 792,14 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.07.2022);

- вересень 2022 року - 259 902,22 грн з ПДВ (акт надання послуги від 30.09.2022);

- жовтень 2022 року - 77 985,58 грн з ПДВ (акт надання послуги від 30.10.2022);

- квітень 2023 року - 61 428,85 грн з ПДВ (акт надання послуги від 30.04.2023);

- травень 2023 року - 155 561,53 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.05.2023);

- червень 2023 року - 145 760,09 грн з ПДВ (акт надання послуги від 30.06.2023).

Компанія зазначає, що під час розгляду справи у зв`язку з подальшим невиконанням грошових зобов`язань у Товариства виникла заборгованість у сумі 1 958 990,38 грн з ПДВ за новими періодами липень-грудень 2023 року:

- липень 2023 року - 296 135,78 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.07.2023);

- серпень 2023 року - 316 084,54 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.08.2023);

- вересень 2023 року - 472 235,11 грн з ПДВ (акт надання послуги від 30.09.2023);

- жовтень 2023 року - 372 032,76 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.10.2023);

- листопад 2023 року - 266 785,90 грн з ПДВ (акт надання послуги від 30.11.2023);

- грудень 2023 року - 235 716,29 грн з ПДВ (акт надання послуги від 31.12.2023).

Компанія просить суд стягнути з Товариства 6 214 630,77 грн боргу, а також 928 438,06 грн інфляційних втрат та 217 440,99 грн 3% річних (з урахуванням заяви останнього про залишення частини позовних вимог без розгляду).

Товариство, у свою чергу, вважає договір фіктивним та просить суд визнати його недійсним.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Щодо первісних вимог Компанії про стягнення заборгованості, інфляційних нарахувань та 3% річних.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.11.2019 №2356 ТОВ «ЛЕ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА (на даний час ТОВ «ЮНІМЕКС ТРЕЙДІНГ») видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з перепродажу електричної енергії (трейдерської діяльності).

Постановою №309 від 14.03.2018 НКРЕКП затверджено Кодекс системи передачі.

Зазначений Кодекс регулює взаємовідносини оператора системи передачі (тобто, ПрАТ «НЕК «Укренерго») користувачів системи передачі (щодо планування, розвитку та експлуатації (у тому числі оперативно-технологічного управління) системи передачі у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України, а також приєднання та доступу до системи передачі.

Згідно з п. 10. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Частиною 1 ст. 44 Закону України «Про ринок електричної енергії», яка регулює диспетчерське (оперативно-технологічне) управління, передбачено, що в електроенергетиці України діє єдина диспетчерська система оперативно-технологічного управління виробництвом, передачею, розподілом та споживанням електричної енергії. Функції диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ОЕС України та організацію паралельної роботи з енергетичними системами інших держав здійснює оператор системи передачі. Диспетчерське (оперативно-технологічне) управління поширюється на суб`єктів господарювання, об`єкти електроенергетики яких підключені до ОЕС України.

За визначенням п. 18, 51, 52 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»:

об`єднана енергетична система України (далі - ОЕС України) - сукупність електростанцій, електричних мереж, інших об`єктів електроенергетики, що об`єднані спільним режимом виробництва, передачі та розподілу електричної енергії при централізованому управлінні цим режимом;

об`єкт електроенергетики - електрична станція (крім ядерної частини атомної електричної станції), електрична підстанція, електрична мережа;

диспетчерське управління - це оперативно-технологічне управління об`єднаною енергетичною системою України із забезпеченням надійного і безперебійного постачання електричної енергії споживачам з додержанням вимог енергетичної безпеки.

Отже, законодавчо визначеною умовою для здійснення диспетчерського управління об`єднаною енергетичною системою України є наявність у суб`єкта господарювання фізично (а не в абстрактному, електронному або віртуальному вигляді) конкретного об`єкта електроенергетики, який має бути підключений до інших електростанцій, електричних мереж та інших об`єктів енергетики України, які, в свою чергу, також об`єднані між собою спільним режимом та централізованим управлінням цим режимом.

У свою чергу, трейдери - це учасники ринку електричної енергії, але не є ані користувачами системи передачі/розподілу, ані виробниками електричної енергії, проте виконують специфічну функцію - виключно перепродаж електричної енергії, не мають і не можуть мати підключених до об`єднаної енергетичної системи України об`єктів електроенергетики: електричної станції, електричної підстанції, електричної мережі.

Так, відповідно до ст. 54 Закону України «Про ринок електричної енергії» господарська діяльність з перепродажу електричної енергії (трейдерська діяльність) на ринку електричної енергії підлягає ліцензуванню у разі відсутності у суб`єкта господарювання інших ліцензій, обов`язкових для провадження діяльності на ринку електричної енергії. Трейдери здійснюють купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку електричної енергії, крім її продажу за договором постачання електричної енергії споживачу.

Як встановлено ст. 55 Закону України «Про ринок електричної енергії» трейдери мають право:

1) купувати та продавати електричну енергію на ринку електричної енергії, здійснювати експорт-імпорт електричної енергії за вільними цінами;

2) вільно обирати контрагента за двостороннім договором;

3) на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів;

4) доступу до інформації щодо діяльності на ринку електричної енергії у порядку та обсягах, визначених правилами ринку та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії;

5) інші права, передбачені нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умовами договорів, укладеними ними на ринку електричної енергії.

Трейдери зобов`язані:

1) дотримуватися ліцензійних умов провадження господарської діяльності з трейдерської діяльності та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії;

2) укладати договори, обов`язкові для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, та виконувати умови таких договорів;

3) надавати повідомлення про договірні обсяги купівлі-продажу електричної енергії за двосторонніми договорами, зокрема імпортованої та експортованої електричної енергії, у порядку, визначеному правилами ринку;

4) нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії відповідно до правил ринку;

5) сплачувати своєчасно та в повному обсязі за електричну енергію, куплену на ринку електричної енергії, та послуги, що надаються на ринку електричної енергії;

6) надавати Регулятору інформацію, необхідну для здійснення ним функцій і повноважень, встановлених законодавством.

Суд встановив, Товариство є трейдером, а не виробником або споживачем електричної енергії, не мало та не має жодного власного об`єкта електроенергетики, підключеного до ОЕС України.

Товариство не заперечує факт отримання від Компанії актів надання послуг за період грудень 2021 - грудень 2023 року (від 31.12.2021, від 31.01.2022, від 28.02.2022, від 30.06.2022, від 31.07.2022, від 31.07.2022, від 30.09.2022, від 30.10.2022, від 30.04.2023, від 31.05.2023, від 30.06.2023, 31.07.2023, від 31.08.2023, від 30.09.2023, від 31.10.2023, від 30.11.2023 та від 31.12.2023).

Разом з тим, ці акти не були підписані та повернуті Компанії оскільки, як вже зазначалося вище, такі послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління Товариству не надавалися та не могли надаватися фізично через відсутність у Товариства підключених до ОЕС України об`єктів електроенергетики.

Суд встановив, що свої зауваження щодо ненадання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління Товариство щомісячно зазначало у Повідомленнях щодо планового обсягу послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, які надавалися Товариством з накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Так, Компанія додала до позовної заяви щомісячні Повідомлення щодо планового обсягу послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, передбачені пунктом 2.6 договору, за період з січня 2022 року до серпня 2023 року, в яких зазначено за перші три місяці планові обсяги послуг - 20 000 МВт*год, 4 000 МВт*год та 3 000 МВт*год, а починаючи з квітня 2022 року до серпня 2023 - 0 МВт*год.

В усіх без винятку зазначених повідомленнях міститься позначення «Послуга з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління не надається».

Зміст оспорюваного договору, зокрема, розділ про права та обов`язки сторін, свідчить, що для його виконання сторонами у Товариства має бути відповідне обладнання, яке підключене до ОЕС України - енергоблоки, енергоустановки, паливо, котли, засоби обліку електричної енергії, схеми з`єднань об`єкту електроенергетики, відповідний персонал, який обслуговує таке обладнання та взаємодіє із оператором системи передач тощо.

Однак Товариство не має жодного електричного обладнання, підключеного до ОЕС України, відповідного персоналу для його обслуговування та взагалі об`єктів, про які йдеться у п. 3.2.1-3.3.12 оспорюваного договору, що унеможливлює надання та отримання спірних послуг.

Крім того, жодного доказу (лічильник, його номер, адресу розташування об`єкту, його номер або інші ідентифікуючі ознаки тощо), який би підтверджував, що Товариство має певний об`єкт електроенергетики, який підключений до ОЕС України, Компанія не надала; у спірному договорі та додатках до нього такі відомості також не відображені.

Суд першої інстанції доцільно відзначив, що оплата трейдером послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління не відповідає ст. 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, стороною якого є Україна, виходячи з наступного.

07.02.2020 НКРЕКП прийняла постанову №360, якою внесено певні зміни до Кодексу системи передачі у розділі ХІ:

« 1. у главі 5:

1) в абзаці другому пункту 5.1 слова «її експорту, імпорту та транзиту» замінено словами «експорту електричної енергії»;

2) пункт 5.3 викладено в такій редакції:

« 5.3. Послуги з передачі електричної енергії надаються ОСП на підставі договору між ним та: ОСР; електропостачальником; споживачем електричної енергії, який має намір купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку незалежно від точки приєднання; споживачем електричної енергії, оператором системи якого є ОСП, незалежно від способу купівлі електричної енергії (в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку чи за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку); виробником електричної енергії для забезпечення власних потреб електричних станцій, що заживлені від мереж ОСР/ОСП, а також власних потреб електричних станцій у випадку відсутності генерації; трейдером / електропостачальником / виробником, що здійснює експорт електричної енергії в обсягах експорту електричної енергії.

Зі споживачами, які купують електричну енергію в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку, для яких оператором системи є ОСП, ОСП укладає договір споживача про надання послуг з передачі електричної енергії відповідно до Правил роздрібного ринку.

3) абзац третій пункту 5.6 замінено дев`ятьма новими абзацами такого змісту:

«Обсяг послуг з передачі електричної енергії визначається:

для ОСР - на підставі даних щодо обсягів технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами ОСР;

для електропостачальників - на підставі даних щодо обсягів експорту електричної енергії та обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника, крім обсягів споживання електричної енергії споживачами, оператором системи яких є ОСП;

для електропостачальників, які постачають електричну енергію споживачам, оператором системи яких є ОСП, та які відповідно до договору електропостачальника про надання послуг з передачі електричної енергії (укладеного відповідно до Правил роздрібного ринку) оплачують послуги з передачі електричної енергії ОСП через електропостачальника, - на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами електропостачальника;

для споживачів електричної енергії, які купують електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, незалежно від точки приєднання - на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами (з урахуванням втрат електричної енергії в мережах споживача);

для споживачів електричної енергії, оператором системи яких є ОСП, які купують електричну енергію в електропостачальника за Правилами роздрібного ринку та відповідно до договору споживача про надання послуг з передачі електричної енергії самостійно (напряму) оплачують послуги з передачі електричної енергії ОСП, - на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії цими споживачами по точках приєднання, по яких оператором системи є ОСП (з урахуванням втрат електричної енергії в мережах споживача);

для виробників електричної енергії - на підставі даних щодо обсягів експорту електричної енергії та обсягів електричної енергії для забезпечення власних потреб електричних станцій, що заживлені від мереж ОСР/ОСП, а також власних потреб електричних станцій у випадку відсутності генерації;

для трейдерів - на підставі даних щодо обсягів експорту електричної енергії.

З цією метою використовуються дані комерційного обліку Адміністратора комерційного обліку»;

2. у главі 6:

1) абзац четвертий пункту 6.2 замінено двома абзацами такого змісту:

«трейдером / електропостачальником / виробником, що здійснює імпорт та/або експорт електричної енергії в обсягах імпорту / експорту електричної енергії;

споживачем, для якого оператором системи є ОСП.».

У зв`язку з цим абзац п`ятий постановлено вважати абзацом шостим;

2) пункт 6.5 доповнено новими абзацами такого змісту:

«Обсяг послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління визначається:

для виробників - як обсяг відпущеної електричної енергії, обсяг імпорту та/або експорту електричної енергії;

для операторів систем розподілу - як обсяг розподіленої електричної енергії, обсяг купівлі електричної енергії для компенсації технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами оператора системи розподілу та обсяг електричної енергії для господарчих потреб ОСР;

для споживачів, оператором системи яких є ОСП, - як обсяг спожитої електричної енергії;

для електропостачальників та трейдерів - як обсяг імпорту та/або експорту електричної енергії.

Для визначення обсягу наданої послуги використовуються дані обліку Адміністратора комерційного обліку.

Споживачі, електроустановки яких приєднані до мереж ОСР, окремо не сплачують послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління».

Також, з метою приведення у відповідність типових договорів з надання послуг з передачі та послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління зміненим положенням Кодексу системи передач, НКРЕКП були затверджені зміни до типових договорів, які є додатками 5 та 6 до вказаного Кодексу.

Фактично зазначеними змінами до Кодексу системи передач встановлено обов`язковість оплати експортерами та імпортерами тарифу на диспетчерське (оперативно-технологічне) управління та експортерами тарифу на передачу електричної енергії, виходячи із обсягу експорту та/або імпорту електричної енергії, що не відповідає положенням Закону України «Про ринок електричної енергії» та ст. 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства.

Не погоджуючись із вказаною постановою НКРЕКП, Товариство у жовтні 2021 року, тобто, перед підписанням спірного договору, оскаржило її у судовому порядку.

Провадження в адміністративній справі №640/27130/21 було відкрито 6.10.2021.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі №640/27130/21 визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.02.2020 №360 Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, пунктів 6.2, 6.5 глави 6 розділу XI, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №640/27130/21 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 640/27130/21 змінено, виключено із абзацу другого резолютивної частини слова «з моменту прийняття». В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі №640/27130/21 залишено без змін.

У подальшому як НЕК «Укренерго», так і НКРЕКП неодноразово подавали касаційні скарги про скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №640/27130/21.

Ухвалами Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (від 25.04.2023, від 16.05.2023, від 06.06.2023) у справі №640/27130/21 було відмовлено у відкритті касаційних проваджень за всіма касаційними скаргами Компанії та НКРКЕП про скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №640/27130/21.

Отже, постанова НКРЕКП від 07.02.2020 №360 про внесення змін до Кодексу систем передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309, яка є нормативно-правовим актом, визнана судом протиправною та нечинною з 29.03.2023.

Разом з тим, застосування нормативно-правового акта, який не відповідає принципу верховенства права (є протиправним), прийнятий суб`єктом владних повноважень поза межами його повноважень та всупереч встановленому законом порядку (встановлено судовими рішеннями у справі №640/27130/21, які набрали законної сили) не відповідатиме вимогам ч. 1-3 ст. 11 ГПК України.

У цьому випадку покладення на Товариство обов`язку з виконання Постанови НКРЕКП від 07.02.2020 №360 не відповідатиме вимогам статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (оскільки така Постанова не відповідає вимозі законності), що встановлено судовими рішеннями у справі №640/27130/21), дотримання якої є однією з обов`язкових умов допустимого втручання у право на мирне володіння майном.

Суд зазначає, що застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, у будь-якому випадку є незаконним.

Аналогічний висновок щодо неможливості застосування нормативно-правового акта в часі, визнаного протиправним та нечинним в судовому порядку, викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №150/3828/18.

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведене, а також враховуючи висновки Верховного Суду щодо неможливості застосування до особи положень нормативно-правового акта в часі, визнаного в судовому порядку протиправним та нечинним, що постанова НКРЕКП №360 не може бути застосована до учасників ринку саме з моменту її прийняття, оскільки в іншому випадку учасники ринку електричної енергії, на яких поширюється дія положень Змін до КСП, змушені були б виконувати незаконний нормативно-правовий акт, що, в свою чергу, є грубим порушенням ст. 19 Конституції України.

Таким чином, постанова НКРЕКП №360 не може бути застосована до експортерів з моменту прийняття (07.02.2020) з огляду на її незаконність. Вимоги про сплату коштів на підставі протиправного та нечинного нормативно-правового акта не відповідають критерію добросовісності та не підлягають задоволенню, оскільки згідно з ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, та виходячи зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України, відповідно до якої суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч. 2-5 ст. 13 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 265 КАС України, згідно з якою нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним (п. 84 постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).

Суд першої інстанції зазначив, що в усіх правових демократичних державах діє принцип «Право не виникає з правопорушення». Це означає, що незаконні рішення владного суб`єкта не можуть надавати йому чи іншому владному суб`єкту права на отримання від відповідача грошових коштів (у даному випадку коштів).

Аналогічна позиція викладена у постанові Західного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 у справі №914/935/20, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Львівської області ввід 01.11.2023. Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 07.05.2024 зазначені ухвалу і постанову залишено без змін.

Оскільки Товариство є трейдером електричної енергії, який не має жодного об`єкту, підключеного до ОЕС України, що, у свою чергу, унеможливлює отримання ним послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, певного обладнання, персоналу, враховуючи, що Компанія не довела належними доказами надання послуг з диспетчеризації у заявленому до стягнення розмірі, позовні вимоги Компанії про стягнення з Товариства заборгованості за договором №1377-03073 від 02.12.2021 про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у розмірі 6 214 630,77 грн основного боргу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Решта вимог (про стягнення 217 440,99 грн 3% річних та 928 438,06 грн інфляційних нарахувань) є похідними від основної вимоги (про стягнення боргу) та відповідальністю за невиконання основного зобов`язання, а тому задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги Компанії зазначеного не спростовують.

Окремо колегія суддів відзначає таке.

Шостий апеляційний адміністративний суд, розглядаючи у справі №640/27130/21 питання щодо того, що оплата трейдером послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління не відповідає ст. 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, стороною якого є Україна, виловив таку правову позицію.

При вирішенні питання щодо обов`язковості висновків, що містяться у повідомленні Секретаріату ЕС від 28.05.2020, керуються правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.08.2022 №910/9627/20, у зв`язку з чим зазначає про обов`язковість врахування судом при застосуванні положень Договору про ЕС тих висновків Секретаріату ЕС, які містять оцінку виконання Сторонами Договору своїх зобов`язань та які дозволяють встановити зміст актів законодавства Європейського Союзу, що зазначені у статті 2 Закону №2019-VIII.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у повідомленні Секретаріату ЕС від 28.05.2020 (Compliance Note, CN 01/2020, Ukraine - electricity transmission and dispatch tariff with respect to the tariffs for export and import), серед іншого, зазначено наступне.

« 1. Загальна інформація.

Відповідно до положень Закону про ринок електроенергії та Кодексу систем передачі, компанія «Укренерго», як оператор системи передачі (далі - ОСП), уповноважена стягувати кошти для компенсації витрат на доступ та використання мережі разом із встановленим тарифом на передачу, тарифом на диспетчеризацію, а також платою за під`єднання до мережі передач.

У квітні 2019 року НКРЕКП затвердила дві методики формування тарифу: для встановлення тарифу на передачу електричної енергії та іншу - для встановлення тарифу на диспетчеризацію електроенергії, до кожної з яких було внесено зміни у грудні 2019 року.

За відсутності участі НЕК «Укренерго» у механізмі компенсації внутрішніх передач електроенергії за доступ до транскордонного потенціалу та його використання з користувачів стягується плата на основі запланованого імпорту та експорту. Такі платежі не призначені для покриття виключно витрат, пов`язаних з транскордонними потоками. Таким чином, вони рівнозначні платежам, які за своїм змістом еквівалентні митним зборам, що не відповідає напрацьованому законодавству Енергетичного Співтовариства.

Новий рівень тарифів застосовувався з моменту створення нового ринку електроенергії у липні 2019 року. Він уже був предметом судових справ, оскільки суттєво зріс рівень платежів (до 20 %) для великих промислових споживачів. У грудні 2019 року НКРЕКП внесла зміни до методик розрахунку тарифу з метою вирішення питань, які були предметом спорів у суді. Також у лютому 2020 року було внесено зміни до КСП, щоб роз`яснити, хто і яких зазнає витрат. Ці останні рішення про стягнення плати за диспетчеризацію електроенергії з імпортерів та експортерів та про застосування тарифу на передачу до експортерів не відповідають законодавству Енергетичного Співтовариства, оскільки такі стягнення включають елементи витрат, не пов`язані з транскордонними послугами.

2. Огляд та попередній висновок.

Прогнозні надходження розподіляються на два типи послуг (передача та диспетчеризація) і стягуються з різних типів користувачів.

Витрати на послуги з передачі, включаючи витрати на виконання ПСО (публічні спеціальні обов`язки), пов`язані із компенсацією виробникам ВДЕ (додатковий збір за використання ВДЕ), розраховуються на основі обсягу внутрішнього споживання та запланованого експорту. Крім витрат на виконання ПСО, частина витрат, пов`язаних із діяльністю на внутрішньому ринку, покривається коштом запланованого експорту.

Послуги з диспетчеризації електроенергії сплачуються також за обсягом споживання на внутрішньому ринку, виробництвом, запланованим експортом та імпортом. За допомогою цього тарифу, запланований імпорт та експорт покриває витрати на послуги, пов`язані з діяльністю на внутрішньому ринку.

Тарифні ставки визначаються лише на підставі обсягу електроенергії, що передається, у гривнях/МВт.год та не є платою за фактично надані послуги для категорії споживачів у розмірі, пропорційному такій послузі. Плата за пропускну потужність не враховується, хоча з огляду на визначення (структура тарифу) така можливість існує.

3. Оцінка.

3.1 Загальні зауваження.

Оскільки «Укренерго» не бере участі у механізмі компенсації оператору системи внутрішніх передач електроенергії, що був би належним багатостороннім механізмом для покриття витрат, пов`язаних із транскордонними потоками, наявні методики розрахунку тарифу на передачу та диспетчеризацію електроенергії передбачають стягнення з запланованого імпорту та експорту непропорційно витратам, які вони спричиняють, включаючи компоненти, не пов`язані з транскордонними потоками.

3.4. Плата за експорт і імпорт.

Методики розрахунку тарифу послуг з передачі та диспетчеризації електроенергії не згадують користувачів системи, для яких застосовуватимуться тарифи, затверджені НКРЕКП. Натомість, ця інформація опосередковано вказана у визначенні обсягів електроенергії, як знаменник для розрахунку таких ставок, а також для визначення тарифу на послугу з передачі електроенергії і тарифу на послугу з диспетчеризації електроенергії.

Кодекс системи передачі зі змінами прямо передбачає, що окрім інших користувачів системи ОПС повинні надавати послуги з передачі «постачальникам - в обсязі експорту (якщо вони експортують електроенергію) та споживання їхніми споживачами» та «виробникам і трейдерам - в обсязі експорту», тоді як послуги з диспетчеризації електроенергії ОСП повинні надавати «виробникам - в обсязі виробленої електроенергії (обсяг, що постачається в мережу) + імпорту та/або експорту (якщо вони здійснюють експорт/імпорт електроенергії» та «постачальникам/трейдерам - в обсязі електроенергії, що експортується та/або імпортується».

Через стягнення з імпорту та експорту елементів тарифу, які пов`язані із внутрішньою діяльністю та політиками, запропонована схема не відповідає статті 41 Договору про ЕС, яка передбачає, що «Мита й кількісні обмеження імпорту й експорту енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі, і всі заходи, що мають подібний результат, між Сторонами забороняються». Згідно з прецедентним правом Європейського суду така заборона стосується мита, кількісних обмежень імпорту й експорту, а також всіх заходів, які мають аналогічний ефект. Зокрема, релевантним для питання тарифів на послуги з передачі та диспетчеризації електроенергії в Україні є рішення Суду у справі №С-305/17 FENS від 06.12.2018, в якому Суд постановив, що законодавство Словаччини, яке зобов`язує експортерів електроенергії сплачувати тарифи на послуги з передачі, порушує положення європейського права, що відповідає статті 41 Договору про ЕС. Суд постановив, що митні збори заборонені «незалежно від будь-якої мети, для якої вони були встановлені, та призначення отриманого від них доходу» …, адже «будь-яка плата, навіть невелика, яка накладається на товар через те, що він перетинає кордон, є перешкодою для руху такого товару.» Така заборона застосовується навіть, якщо плата «не стягується на користь держави, не є дискримінаційною чи захисною по суті, і якщо товар, на який накладається плата, не складає конкуренції жодному вітчизняному продукту».

Тарифи на послуги з передачі та диспетчеризації електроенергії - це плата, що накладається виключно на продукт, тобто електроенергію, оскільки «тарифи розраховуються на підставі кількості переданих кВт, а не на підставі відстані, яку проходить електроенергія чи відповідно до інших критерії, які прямо пов`язані з передачею електроенергії». Крім того, стягнення грошових коштів заборонено, якщо цих витрат «зазначає виключно товар, що перетинає кордон, як такий». Хоча в цілому тарифи на послуги з передачі та диспетчеризації електроенергії в Україні застосовуються як для внутрішніх операцій, так і для операцій експорту/імпорту, такі стягнення будуть дозволені лише у випадку, якщо вони «являють собою плату за фактичну надану оператору послугу, за яку він зобов`язаний сплатити у пропорційному такій послузі розмірі».

Той спосіб встановлення тарифу, що існує зараз, не повинен застосовуватися стосовно експорту та імпорту, оскільки він передбачає завищену плату і не відповідає Договору.

Підстави для визначення тарифів для експорту та імпорту повинні бути чітко визначені в методиках, а не тільки при розрахунку тарифів, та відповідати правилам Енергетичного Співтовариства, зокрема Регламенту 838/2010.

Плата за транскордонний доступ повинна стягуватися із запланованого імпорту та експорту електроенергії через взаємозв`язки на підставі витрат, які передбачені для цієї мети.

Витрати, що стосуються транскордонних потоків, потрібно визначати відповідно до принципів механізму компенсації оператору системи внутрішніх передач електроенергії згідно з Додатком до цього звіту, тобто з урахуванням додаткових втрат у мережі, спричинених розміщенням транскордонних потоків та граничною вартістю обладнання, призначеного спеціально для розміщення транскордонних потоків.

Плата за імпорт та експорт може застосовуватися за передачі із країни до країни, які не є членами Договору про ЕС.

3.5. Розподіл витрат.

Розподіл витрат на послуги з передачі або диспетчеризації електроенергії (за вирахуванням додаткових зборів за використання ВДЕ) на споживання, виробництво, експорт та імпорт не є прозорим, і через це виникає серйозна проблема перехресного субсидування та подвійних зборів за транзитні операції, що, ймовірно, рівносильно дискримінації або заходу, що має еквівалентний ефект, заборонений відповідно до статті 41 Договору. Щоб уникнути такого результату, бажано встановити тарифи на послуги з диспетчеризації електроенергії не на основі МВт.год, а на вартості конкретних послуг з диспетчеризації, які «Укренерго» надає імпортерам та експортерам таким самим чином, як і у разі виключно внутрішніх операцій, і щоб уникнути ситуацій, коли при транспортуванні електроенергії одні й ті ж послуги оплачуються двічі.

Тариф на послуги з передачі електроенергії - це єдиний тариф, що стягується з користувачів мережі за тією ставкою:

споживачів, під`єднаних до мережі передачі, за електроенергію з мережі для електроспоживання і операторів системи диспетчеризації електроенергії за електроенергію, яку вони споживають у своїй відповідній мережі;

експортери за електроенергію, яку заплановано експортувати з України.

Тариф на послуги з диспетчеризації електроенергії стягується з наступних користувачів системи:

виробників за вироблену електроенергію та постачання електроенергії в мережу передачі і диспетчеризації;

споживачів, під`єднаних до мережі передачі, за електроенергію з мережі для електроспоживання, і операторів системи диспетчеризації електроенергії за електроенергію, яку вони споживають у своїй відповідній мережі;

експортерів за електроенергію, яку заплановано експортувати з України;

імпортерів за електроенергію, яку заплановано імпортувати в Україну.

В обох випадках розрахований тариф стягуються зі всіх споживачів за однаковою ставкою за кожен МВт.год електроенергії, що призводить до непропорційно високого тарифу (адже він включає такі елементи, як ПСО щодо ВДЕ тощо) для запланованого імпорту та експорту порівняно з витратами, зумовленими транскордонними потоками, та подвійної оплати за електроенергію, яка вироблена в Україні та йде на експорт, а також подвійної оплати за електроенергію, що імпортується і споживається в Україні. Хоча в Україні, як і у Словаччині, для плати за послуги вочевидь необхідні як тарифи на послуги з передачі, так і диспетчеризації електроенергії, неможливо обґрунтувати, які послуги, надані експортерам та імпортерам, приносять їм конкретну вигоду для уникнення заборони. Зокрема, це послуги, що надаються іншим учасникам ринку, а не конкретно експортерам і/або імпортерам. Крім того, оскільки розмір плати за передачу і диспетчеризацію залежить також від вартості товару, він не пов`язаний із фактичною вартістю послуги. Насамкінець, оскільки транзит через Україну розглядають як дві окремі операції, схоже, трейдерам, які здійснюють транспортування електроенергії через Україну, потрібно буде одноразово здійснити плату за передачу (за експорт) і сплатити подвійний тариф за диспетчеризацію електроенергії (як за експорт, так і за імпорт).»

Наведений в листах Секретаріату ЕС аналіз дає підстави для висновку про те, що внесення постановою НКРЕКП від 07.02.2020 №360 змін до Кодексу системи передачі в частині встановлення плати за передачу, виходячи з обсягів експортованої електричної енергії, а також плати за надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, виходячи з обсягу експорту та/або імпорту, є за своєю природою таким, що з урахуванням структури плати має розцінюватися як захід, який є подібним до мита, встановлення якого не відповідає нормам статті 41 Договору про заснування ЕС та не є виправданим відповідно до пункту 2 цієї статті.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що висновок Секретаріату ЕС, який міститься у повідомленні від 28.05.2020 (Compliance Note, CN 01/2020, Ukraine - electricity transmission and dispatch tariff with respect to the tariffs for export and import), містить оцінку виконання Україною, як стороною Договору про заснування ЕС, своїх зобов`язань за ним, у тому числі щодо відповідності запровадженого тарифу на послуги з передачі та диспетчеризації електроенергії в частині експорту та імпорту вимогам законодавства ЕС у розрізі правозастосування Суду Європейського Союзу.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що рішення Суду Європейського Союзу у справі №С-305/17 FENS vs Slovak Republic від 06.12.2018, посилання на яке міститься у повідомленні Секретаріату ЕС від 28.05.2020, постановлено за результатами тлумачення положень Директиви 2003/54/ЄС, яка не міститься в переліку, зазначеному у статті 2 Закону №2019-VIII, позаяк є складовою нормативно-правової бази Європейського Співтовариства з енергетики відповідно до положень статті 11 Договору про заснування ЕС.

У розрізі наведеного слід відзначити таке.

Директива 2003/54/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європейського Союзу стосовно спільних правил для внутрішнього ринку електроенергії прийнята 26.06.2003 на реалізацію положень Угоди про створення Європейського Співтовариства, зокрема статей 47(2), 55 та 95.

Зазначена Директива встановлювала спільні правила для генерування, передачі, розподілу та постачання електроенергії. В ній викладені правила, що стосувалися організації та функціонування електроенергетичного сектора, доступу до ринку, критеріїв та процедур проведення тендерів, санкціонування та роботи систем (стаття 1 Директиви 2003/54/ЄС).

Частиною сьомою статті 11 Директиви 2003/54/ЄС, тлумачення якої містить рішення Суду Європейського Союзу у справі №С-305/17 FENS vs Slovak Republic від 06.12.2018, встановлено, що правила, затверджені операторами системи передачі щодо балансування електроенергетичної системи, повинні бути об`єктивними, прозорими та недискримінаційними, включаючи правила щодо стягнення оплати з користувачів системи, які користуються їхніми мережами, за спричинення енергетичного дисбалансу. Терміни та умови, включаючи правила і тарифи, надання таких послуг операторами системи передачі встановлюються згідно з методикою, сумісною зі Статтею 23 (2), у недискримінаційний спосіб, що відображує витрати, і публікуються.

Директива 2003/54/ЄС згідно з положеннями статті 11 Договору про заснування ЕС визначена як складова нормативно-правової бази Європейського Співтовариства з енергетики.

Однак Директива 2003/54/ЄС була скасована Директивою Європейського Парламенту та Ради 2009/72/ЄС від 13.07.2009 про спільні правила внутрішнього ринку електроенергії.

Зазначене також знайшло своє відображення у рішенні Суду Європейського Союзу у справі №С-305/17 FENS vs Slovak Republic від 06.12.2018, яке містить наступне посилання «У цьому відношенні слід зазначити, що Директива 2003/54, яка діяла на дату істотних фактів, стала одним із кроків у поступовому завершенні внутрішнього ринку електроенергії в Європейському Союзі. Хоча це сприяло створенню такого внутрішнього ринку, воно жодним чином не досягло реалізації внутрішнього ринку електроенергії. Той факт, що Директива 2003/54 була скасована Директивою 2009/72/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 13 липня 2009 року про спільні правила внутрішнього ринку електроенергії (ОВ 2009 L 211, с. 55), підтверджує цей висновок» (пункт 24 рішення).

Втім, положення, закріплені статтею 11 (7) Директиви 2003/54/ЄС, у зв`язку із прийняттям Директиви 2009/72/ЄС залишилися незмінними та згідно з Додатком ІІ «Кореляційна таблиця» Директиви 2009/72/ЄС містяться у статті 15 (7) останньої.

Так, відповідно до статі 15 (7) Директиви 2009/72/ЄС правила, ухвалені операторами транспортної системи для балансування енергосистеми, мають бути об`єктивними, прозорими та недискримінаційними, включаючи правила стягнення плати з користувачів їх електромереж за порушення енергетичного балансу. Строки та умови, включаючи правила і тарифи, для надання таких послуг операторами транспортної системи встановлюються згідно з методологією, сумісною із частиною 6 статті 37 у недискримінаційний спосіб, що відображає витрати, та повинні опубліковуватися.

Закон №2019-VIII прийнятий 13.04.2017 та, відповідно, в якості актів законодавства Європейського Союзу, що зазначені в статті 2, містить посилання на останню Директиву про спільні правила внутрішнього ринку електричної енергії, чинну на момент його прийняття - 2009/72/ЄС.

За встановлених обставин апеляційний адміністративний суд зазначив про необґрунтованість доводів апеляційних скарг щодо нерелевантності до спірних правовідносин рішення Суду Європейського Союзу у справі №С-305/17 FENS vs Slovak Republic від 06.12.2018 з мотивів надання цим судом тлумачення Директиви 2003/54/ЄС, посилання на яку відсутнє у статті 2 Закону №2019-VIII.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 03.08.2022 у справі 910/9627/20, рішення Суду ЄС належить розцінювати як таке, що дозволяє встановити зміст положень актів законодавства Європейського Союзу, зазначених у статті 2 Закону №2019-VIII. Подібно до практики застосування рішень ЄСПЛ, врахуванню підлягають принципи, що випливають із його рішень щодо подібних питань, навіть якщо вони стосуються інших держав».

Враховуючи викладене, у розрізі спірних правовідносин апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що повідомлення Секретаріату ЕС від 28.05.2020 (Compliance Note, CN 01/2020, Ukraine - electricity transmission and dispatch tariff with respect to the tariffs for export and import) в силу положень абзацу другого частини шостої та частини одинадцятої статті 2 Закону №2019-VIII є таким, що підлягає врахуванню судом.

Зважаючи на те, що за змістом повідомлення Секретаріату ЕС від 28.05.2020 (Compliance Note, CN 01/2020, Ukraine - electricity transmission and dispatch tariff with respect to the tariffs for export and import) останнім як органом, який спостерігає за виконанням Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором, констатована невідповідність запровадженого механізму визначення плати за передачу, у тому числі виходячи з обсягів експортованої електричної енергії, та плати за надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, виходячи з обсягу експорту та/або імпорту, вимогам статті 41 Договору про заснування ЄС у розрізі застосування положень актів законодавства Європейського Союзу з енергетики, а також зважаючи на те, що положеннями абзацу другого частини шостої статті 2 Закону №2019-VIII встановлено вимогу щодо відповідності Кодексу системи передачі вимогам нормативно-правових актів Енергетичного Співтовариства, апеляційний адміністративний суд погодився із позицією щодо невідповідності постанови НКРЕКП від 07.02.2020 №360 в оскаржуваній частині вимогам міжнародного договору, згоду на обов`язковість якого надано Україною.

Беручи до уваги вказане, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що наведена правова позиція цілком узгоджується з більш загальною правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3.08.2022 у справі №910/9627/20, і дещо розширює її принаймні в частині правовідносин, що досліджуються в цій господарській справі. Це підтверджується зокрема і тим, що Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження у справі № 640/27130/21.

Водночас апеляційний господарський суд звертає увагу і на те, що будучи цілком обізнаною з 3.08.2022 з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №910/9627/20, в т. ч. і щодо тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління для трейдерів - експортерів та його невідповідності енергетичному законодавству ЄС, НКРЕКП протиправно але наполегливо продовжувала «зберігати» такий тариф, приймаючи постанови від 30.09.2023 № 1234 та від 11.10.2022 №1305.

Проте зважаючи на все наведене вище у сукупності, колегія суддів не приймає посилань ПАТ «НЕК «Укренерго» на чинність згаданих постанов у відповідний період як на підставу для задоволення первісного позову.

Також колегія суддів бере до уваги і позицію Верховного Суду, викладену і постанові від 13.02.2024 у справі №910/19401/20, в якій розглядався спір про безпідставність нарахування ПАТ «НЕК «Укренерго» Товариству «Ле Трейдінг Україна» (в подальшому - ТОВ «Юнімекс Трейдінг») плати за послуги з передачі електричної енергії при її експорті.

У цій постанові Верховний Суд відзначив таке.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій послалися, зокрема, на статтю 41 Договору про ЕС, яка забороняє встановлення мита й кількісних обмежень імпорту й експорту енергопродуктів і матеріалів, для транспортування яких використовуються мережі, і всі заходи, що мають подібний результат.

Суди також взяли до уваги повідомлення Секретаріату ЕС від 28.05.2020 (Compliance Note, CN 01/2020, Ukraine - electricity transmission and dispatch tariff with respect to the tariffs for export and import) щодо проєкту Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про ринок електричної енергії" щодо оплати послуг з передачі електричної енергії при експортних операціях та послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління при здійсненні імпорту та/або експорту електричної енергії".

Водночас стаття 41 Договору про ЕС міститься у розділі IV Договору "Створення єдиного енергетичного ринку". Глава І "Географічні межі" цього ж розділу у статті 40 визначає, що положення та заходи, вжиті згідно із цим розділом, застосовуватимуться на територіях, на яких застосовуються Угода про створення Європейського Співтовариства, за умов, викладених у цій Угоді, на територіях Сторін, що приєдналися, і на території під юрисдикцією Тимчасової Адміністративної Місії ООН у Косові.

Отже, ця стаття застосовується лише у разі, якщо експорт електроенергії здійснюється з території України на території, зазначені у статті 40 цього Договору. Однак суди попередніх інстанцій не встановили, до якої країни чи країн здійснювався експорт у межах спірного договору.

Саме дослідження та встановлення обставин щодо здійснення позивачем експорту електроенергії на території конкретної країни (країн), впливає на визначення законодавства, яке підлягає застосуванню.

Беручи до уваги вказане, колегія суддів встановила, що у період, за який ПАТ «НЕК «Укренерго» нарахувало ТОВ «Юнімекс Трейдінг» тариф на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, відповідач за первісним позовом продавав електричну енергію до Словаччини, Румунії та Угорщини, що підтверджується доданими самим ПАТ «НЕК «Укренерго» до відповіді на відзив копіями листів і довідок про фактичну кількість електроенергії, переміщено з ОЕС України до ЄС (т. с. 2, а. с. 197-229).

Як підтверджується офіційною інформацією, а також інформацією з відкритих джерел, всі три вказані країни є членами ЄС: Словаччина - з 1.05.2004, Румунія - з 1.01.2007, Угорщина - з 1.05.2004. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Щодо зустрічних вимог Товариства про визнання недійсним договору №137-03073 від 02.12.2021.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин.

Положення ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто правомірність правочину презюмується. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Товариство вважає спірний договір (із подальшими змінами) таким, що порушує його права і інтереси, суперечить нормам національного законодавства, міжнародному договору, порушує зобов`язання України на міжнародному рівні, у зв`язку з чим він підлягає визнанню недійсним.

Товариство зазначає, що з його сторони оспорюваний договір був укладений лише формально, за відсутності існування реального об`єкту електроенергетики, який би був підключений до ОЕС України і необхідного персоналу для його обслуговування, та, як наслідок, - за відсутності наміру настання реальних правових наслідків, а лише через тиск на підприємство Компанії та НКРЕКП, тобто, виключно з метою уникнення негативних наслідків у вигляді позбавлення ліцензії для здійснення трейдерської діяльності НКРЕКП у порядку Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», п. 2.2 Ліцензійних Умов провадження господарської діяльності з перепродажу електричної енергії (трейдерської діяльності), затверджених Постановою НКРЕКП 27.12.2017 №1468.

Зазначене, на думку Товариства, підтверджується листом ПрАТ «НЕК «Укренерго» №01/49771 від 04.11.2021, актом НКРЕКП позапланової невиїзної перевірки №94 від 10.02.2023 за період 08.02.2020 по 05.02.2023, листом НКРЕКП №16736/14.21/7-22 від 13.12.2022.

Товариство вважає, що укладення сторонами оспорюваного договору, який суперечить вимогам національного та міжнародного законодавства, сторони якого не мали на меті настання реальних правових наслідків, є порушенням ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Суд встановив, що за умовами п. 1.1 спірний договір регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії Сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України.

За цим договором виконавець зобов`язується надавати послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління об`єктами користувача у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України, а саме забезпечити надійне та ефективне функціонування ОЕС України, зокрема безперебійне постачання електричної енергії споживачам з додержанням вимог операційної безпеки (далі - Послуга).

Спірний договір підписаний власноручним та електронним підписом уповноваженої особи позивача- Д.О. Кулаковим із засвідченням останнього печаткою.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Проте Товариство не довело належними доказами наявності умислу з певним спрямуванням волі у нього та Компанії.

Підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 24.04.2020 у справі №522/25151/14.

Недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 22.06.2020 у справі №177/1942/16-ц.

Оскільки Товариство не довело наявності підстав недійсності в момент вчинення правочину (див. вище встановлені обставини щодо первісного позову), а також не довело ознак фіктивності зазначеного договору, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для визнання договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №137-03073 від 02.12.2021 недійсним.

Доводи апеляційної скарги Товариства зазначеного не спростовують.

Окремо колегія суддів бере до уваги і те, що на момент вирішення спору, принаймні в суді апеляційної інстанції, договір є розірваним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнімекс Трейдінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №910/11726/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №910/11726/23 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржників.

4. Справу №910/9109/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 1.07.2025.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді І.П. Ходаківська

С.О. Алданова