ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2025 р. Справа№ 910/14361/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

без виклику сторін,

за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 (повний текст 17.04.2025)

у справі № 910/14361/24 (суддя - Ковтуна С.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про стягнення 94 800,00 грн

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивачка) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі - відповідач) про стягнення 94800,00 грн, у тому числі: 74 800,00 грн боргу, 20 000,00 грн моральної шкоди.

Вимога про стягнення 74 800,00 грн боргу складається з вимоги про стягнення 68000 грн, які були стягнуті з позивачки Державною виконавчою службою на користь відповідача внаслідок виконання постанови останнього про накладення адміністративного штрафу та 6800 грн, стягнутих державним виконавцем як виконавчий збір. А тому позивачка відповідно до ст. 1212 ЦК України вважає їх безпідставно набутими та просила повернути. Обґрунтовуючи безпідставне їх набуття позивачка посилається на те, що постанова відповідача, серія ВМ № 00006923 від 11.01.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу скасована судом (постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі № 553/3554/22). Вимоги про стягнення з відповідача 20000,00 грн моральної шкоди мотивовані перебуванням позивачки під впливом постійного стресу внаслідок ухвалення відповідачем незаконної постанови .

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції у даній справі

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 задоволено частково позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 68 000,00 грн шкоди. Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2 172,00 грн судового збору. Відмовлено в іншій частині позову.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті 01.05.2025 (через Електронний суд) звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження. Задовольнити апеляційну скаргу скаржника. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 у справі № 910/14361/25 в частині стягнення з Державного бюджету України коштів у розмірі 68 000,00 грн. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 у справі № 910/14361/24 у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

Позивачка своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України не скористалась. Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала про відкриття апеляційного провадження у даній справі була направлена на адресу сторони, що зазначена у відповіді № 1437729 від 02.06.2025. Вказана судова кореспонденція повернулась на адресу суду із відміткою: «за закінченням терміну зберігання». Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що адвокат позивачки Антоненко І.М. 07.05.2025 отримав ухвалу суду апеляційної інстанції в особистому кабінеті «Електронного суд», що підтверджується відповідною довідкою, яку долучено до матеріалів справи.

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин, враховуючи перебування членів колегії суддів у відпустці та головуючої судді на лікарняному, з метою забезпечення принципів рівності та змагальності сторін в розумінні ст. 7, 13 ГПК України, враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога", та інші чинники.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Скаржник не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі були дослідженні всі обставини справи, внаслідок чого, суд дійшов до хибного висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.

Так, апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано принцип бюджетної збалансованості, визначений положеннями статті 7 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), неправильно застосовано частину другу статті 45 БК України, а також помилково не застосовано нормативно-правовий акт, яка підлягав застосуванню - Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 03.09.2013 № 787 (далі - Порядок № 787).

Скаржник зазначив, що пунктом 3 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

При цьому, за доводами скаржника, відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

За доводами скаржника, матеріали справи не містять документів, які можуть підтвердити, що позивач звертався до органу ДВС із заявою про надання подання на повернення коштів з Державного бюджету. Отже, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у спосіб, визначений приписами частини другої статті 45 БК України та пунктами 3, 5 Порядку № 787, покликане забезпечити збалансованість державного бюджету, оскільки за змістом пункту 13 частини першої статті 2 БК України таке повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів не є видатком бюджету.

Таким чином, скаржник вважає, що стягнення на користь платника суми сплаченого ним до Державного бюджету України штрафу на підставі статті 1212 ЦК України суперечить приписам наведених норм бюджетного законодавства, адже в такому випадку сплачена сума адміністративно-господарського штрафу продовжуватиме обліковуватися як дохід бюджету за одним видом класифікації доходів бюджету, а стягнення коштів з Державного бюджету України на підставі статті 1212 ЦК України призведе до витрат бюджету за іншою бюджетною програмою.

А тому скаржник вважає, що суд першої інстанції не врахував вищезазначені обставини, не застосував норми Бюджетного Кодексу та Порядку № 787, що в результаті призвело до ухвалення незаконного рішення. Враховуючи викладене, скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

5. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, одним із видів діяльності якої є КВЕД 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт».

11.01.2022 Державною службою України з безпеки на транспорті ухвалено постанову серії ВМ № 00006923 (далі - постанова) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34 000,00 грн. У постанові зазначено, що відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 306, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП).

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ВМ № 00006923 від 11.01.2022.

Комінтернівський районний суд м. Харкова ухвалив рішення від 28.11.2023 у справі №553/3554/22 про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 . Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрив виконавче провадження за № НОМЕР_1 на виконання постанови серії ВМ № 00006923 від 11.01.2022, виданої Державною службою з безпеки на транспорті про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 68000,00 грн.

21 грудня 2023 року державний виконавець направив платіжну інструкцію № 4281 до АТ КБ «Приватбанк» на примусове списання коштів у розмірі 75100 грн з рахунку боржника для погашення заборгованості за виконавчим провадженням.

28 грудня 2023 року на депозитний рахунок органу виконання рішень надійшли кошти у розмірі 75100,00 грн (з урахуванням також мінімальних витрат виконавчого провадження 300,00 грн).

Кошти у розмірі 6800,00 грн перераховані до Державного бюджету України як виконавчий збір (платіжна інструкція від 09.01.2024 № 9569), а кошти у розмірі 68000,00 грн - як штраф (платіжна інструкція від 11.01.2024 № 9871).

07.02.2024 Другий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову у справі № 553/3554/22 про задоволення адміністративного позову, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ВМ № 00006923 від 11.01.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, закрив провадження по справі про адміністративне правопорушення.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

6. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З урахуванням змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України, у разі наявності речово-правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Отже, виходячи з предметі та підстав позовних вимог суду необхідно встановити факт отримання та збереження відповідачем відповідних грошових коштів та наявності обов`язку щодо їх повернення.

В цій частині суд апеляційної інстанції враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду 11 травня 2023 року у справі № 910/17361/21, в якій було зазначено, що тлумачення статті 1212 ЦК України, із застосуванням телеологічного способу її інтерпретації, свідчить, що наведеною нормою до випадків безпідставного набуття та збереження майна віднесено також збереження без достатніх правових підстав податків та інших обов`язкових платежів, сплачених третіми особами за рахунок коштів потерпілої особи, що були перераховані поза її волею на рахунки третіх осіб (за відсутності господарських відносин між ними, волевиявлення третіх осіб та вчинення ними жодних дій на відкриття рахунків), з яких невідомими особами на підставі підроблених документів задля отримання готівки як заробітної плати працівників третіх осіб, яка не нараховувалася та не виплачувалася працівникам цих осіб, були сплачені зазначені суми податків, обов`язкових платежів. Близький за змістом висновок щодо віднесення юрисдикції спору господарським судам та повернення на підставі статті 1212 ЦК України помилково сплачених до бюджету податків, зборів, обов`язкових платежів, викладений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 910/15295/18.

Як зазначалось раніше, 07.02.2024 Другий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову у справі № 553/3554/22 про задоволення адміністративного позову, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ВМ № 00006923 від 11.01.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, закрив провадження по справі про адміністративне правопорушення. Дані обставини враховують судом апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України та мають преюдиційні значення при вирішення даного спору.

Вказане скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, серії ВМ № 00006923 від 11.01.2022 про притягнення ОСОБА_1 фактично свідчить відсутність правової підстави (такої, що відпала) стягнення Основ`янсько-Слобідським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого провадження за № НОМЕР_1 (на виконання постанови серії ВМ № 00006923 від 11.01.2022) з позивачки штрафу у розмірі 68 000,00 грн.

А тому з урахуванням наведених вище норм права та правових висновків про застосування положень ст. 1212 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову в частині стягнення 68 000,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржував.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що відхиляє доводи скаржника про те, що позивачка не зверталася до органу ДВС із заявою про повернення коштів з Державного бюджет. Тоді як повернення в судовому порядку суперечить приписам ч. 2 ст. 45 БК України та пунктами 3, 5 Порядку № 787. В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачкою було вчинено всі необхідні дії з метою порушення своїх прав, в тому числі і звернення до адміністративного суду для оскарження протиправної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Водночас, наявність передбаченого бюджетним законодавством механізму повернення коштів фактично встановлює такий порядок виконання рішень для органів Державної казначейської служби, однак не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про фактичне повернення протиправно стягненого штрафу у розмірі 68 000,00 грн. А тому доводи скаржника в цій частині відхиляються також з урахуванням права сторони на судовий захист в розумінні ст. 6 Конвенції та враховуючи засади ст. 2 ГПК України.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в оскаржуваній частині. Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку обставин, які були досліджені судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції переглядав справу в межах ст. 269 ГПК України та підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) не встановив.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову в оскаржуваній частині.

Таким чином, на підставі ст. 2, 75, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) - без змін.

8. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 75, 129, 236, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 у справі №910/14361/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 у справі №910/14361/24 в оскаржуваній частині - залишити без змін.

3. Судовий збір, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/14361/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич