УХВАЛА

02 липня 2025 року

м. Київ

cправа №906/1153/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель"

на рішення Господарського суду Житомирської області (Соловей Л.А.)

від 03.03.2025

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (Бучинська Г.Б., Філіпова Т.Л., Маціщук А.В.)

від 21.05.2025

у справі за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія"

про стягнення 2 567 384,40 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (далі - Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом, у якому просило стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" (далі - Відповідач) неустойку в загальному розмірі 2 567 384,40 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем норм законодавства та державного контракту, невиконанням належним чином зобов`язань щодо своєчасної поставки товару, на підставі чого Позивачем були нараховані пеня та штраф.

3. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 03.03.2025, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 у справі №906/1153/24, позов задоволено частково:

- зменшено розмір пені та штрафу на 50%;

- присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача 800 062,00 грн пені, 483 630,00 грн штрафу та 30 808,62 грн витрат зі сплати судового збору;

- в іншій частині позову відмовлено.

4. Судові рішення, зокрема, мотивовані таким:

- у зв`язку з невиконанням Відповідачем обов`язку щодо передачі товару в строк, визначений контрактом, Позивач, керуючись пунктом 7.2 контракту, нарахував пеню й штраф. Вказаний розрахунок є арифметично правильним, відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства;

- разом із тим Відповідач має поважні причини неможливості вчасного виконання договірних зобов`язань, а саме унікальність іноземного товару, зупинення комерційної діяльності виробника на території України, логістика постачання; Відповідач виконав зобов`язання з поставки товару у повному обсязі; розмір договірних санкцій складає 2 567 384,40 грн, що створює додатковий майновий тягар для Відповідача; негативні наслідки для кредитора не були доведені. Застосування до Відповідача штрафних санкцій у заявленому розмірі може призвести до зриву виконання інших державних контрактів, для виконання яких мають бути залучені власні кошти Відповідача, до порушення інтересів держави у сфері обороноздатності, що в даний час є пріоритетним питанням, вкрай важливим для державного суверенітету та територіальної цілісності України.

5. 06 червня 2025 року Позивач (Скаржник) із використанням підсистеми "Електронний суд" подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просить:

- відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення рішення у справі;

- на підставі частини другої статті 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) поновити строк на касаційне оскарження;

- відкрити касаційне провадження та з огляду на характер спірних правовідносин здійснювати розгляд касаційної скарги в закритому судовому засіданні;

- скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 03.03.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 у справі №906/11532/24 у незадоволеній частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю;

- судові витрати покласти на Відповідача.

6. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

7. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

8. У тексті касаційної скарги Скаржник посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, та зазначає, що Верховний Суд не формував правової позиції щодо меж застосування статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій за державними контрактами на поставку товарів оборонного призначення, укладеними в особливий період, - під час дії правового режиму воєнного стану.

9. Дослідивши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

10. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 наголосила, що для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

11. У цьому контексті Суд наголошує, що словосполучення "суд має право", "може бути зменшений за рішенням суду", застосовані у статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, свідчать про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду в питанні зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21, від 22.05.2024 у справі №911/95/20, від 18.12.2024 у справі №921/320/24, від 08.01.2025 у справі №921/299/24, від 19.02.2025 у справі №903/665/24).

12. Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

13. Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність / відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 05.09.2023 у справі №907/583/22, від 28.11.2023 у справі №916/1504/22, від 03.12.2024 у справі №904/872/24, від 03.12.2024 у справі №909/321/24, тощо.

14. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

15. Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

16. Висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України є усталеними й загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) залежно від тих фактичних обставин, які будуть встановлені у кожній конкретній справі.

17. Верховний Суд неодноразово посилався та враховував власні висновки з цього питання, зокрема й у спорах щодо виконання державних контрактів на поставку товарів оборонного призначення під час дії воєнного стану.

18. Зважаючи на викладене, посилання Скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо меж застосування статті 233 ГПК України та частини третьої статті 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій за державними контрактами на поставку товарів оборонного призначення, укладеними в особливий період, - під час дії правового режиму воєнного стану, не підтвердилися.

19. Крім того, оскаржуючи рішення Господарського суду Житомирської області від 03.03.2025 в апеляційному порядку, Скаржник навпаки зазначав про неврахування висновків Верховного Суду щодо зменшення штрафу й пені, тобто обстоював протилежну позицію, згідно з якою такі висновки існують і є застосовними до спірних правовідносин.

20. Натомість суд апеляційної інстанції відхилив доводи Скаржника, обґрунтовано пославшись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22, про які вже було зазначено вище (пункт 14 цієї ухвали), з урахуванням встановлених фактичних обставин (пункт 4 цієї ухвали).

21. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

22. Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 №R (95) 5 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

23. У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 у справі "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France", заява №21920/93) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежена перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

24. Оскільки Північно-західний апеляційний господарський суд правильно переглянув рішення суду першої інстанції у справі №906/1153/24, відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм статей 233 ГК України та 551 ЦК України у подібних правовідносинах, які викладені у раніше ухвалених постановах, і підстави для відступлення від окреслених висновків у межах цієї справи відсутні, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною Позивача скаргою згідно з пунктом 5 частини першої статті 293 ГПК України.

25. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, клопотання Скаржника не підлягають розгляду.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №906/1153/24 за касаційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду Житомирської області від 03.03.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець

В. Студенець