ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року Справа № 915/693/25

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ПОЛЮС-ЮГ КОМПАНІ, пр.-т Центральний, 139, кв.95, м. Миколаїв, 54055

електронна пошта:

представник позивача: Філевський Ростислав Миколайович

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача: Фізичної особи підприємця Сороки Миколи Миколайовича, АДРЕСА_1

про: стягнення 64 267,30 грн.

01.05.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю ПОЛЮС-ЮГ КОМПАНІ звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою від 01.05.2025 (вх.№6638/25) про стягнення з Фізичної особи підприємця Сороки Миколи Миколайовича заборгованості за договором купівлі продажу від 08.05.2024 в розмірі 64 267,30 грн. з якої: сума основного боргу в розмірі 54 793,76 грн., сума інфляційного збільшення в розмірі 7 854,79 грн., 3% річних у розмірі 1 618,75 грн.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору купівлі - продажу укладеного у спрощений спосіб (шляхом вчинення конклюдентних дій - прийняття усного замовлення покупця до виконання, виписки рахунку на оплату №18 від 08.05.2024, передання товару) в частині повної оплати за переданий позивачем товар.

Позивач у позовній заяві просить суд розглядати справу в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/693/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Копія вказаної ухвали у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України була направлена позивачу та відповідачу в їх електронні кабінети. Документ доставлено до електронних кабінетів сторін 07.05.2025 о 16:39, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними довідками. За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Враховуючи наведене, слід вважати, що копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2025 у справі № 915/693/25 позивач та відповідач отримали 07.05.2025.

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов оформлений згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Полюс-Юг Компані» (продавець) та фізичною особою-підприємцем Сорокою Миколою Миколайовичем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб шляхом вчинення конклюдентних дій прийняття усного замовлення покупця до виконання, а саме виписки рахунку на оплату № 18 від 08.05.2024 передання товару (хладон Forane R134A (13.6) в кількості 204 кг. на загальну суму 74 718,75 грн. в т.ч. ПДВ 12 453,13 грн., відповідно до якого продавець здійснив передання товару за видатковою накладною № 9 від 08.05.2024 на суму 74 718,76 грн., в т.ч. ПДВ 12 453,13 грн., скріпленої підписами та печатками обох сторін.

Так, Товариством з обмеженою відповідальністю «Полюс-Юг Компані» було виставлено фізичній особі-підприємцю Сороці Миколі Миколайовичу рахунок на оплату № 18 від 08.05.2024 на суму 74 718,75 грн. щодо товару хладон Forane R134A (13.6) в кількості 204 кг. вартістю 74 718,75 грн.

08.05.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «Полюс-Юг Компані» (продавець) було поставлено фізичній особі-підприємцю Сороці Миколі Миколайовичу (покупець), а останнім прийнято у власність відповідний товар на підставі рахунку на оплату № 18 від 08.05.2024, що вбачається з підписаної та скріпленої печатками обох сторін без будь-яких зауважень та заперечень видаткової накладної № 9 від 08.05.2024 на суму 74718,75 грн.

Позивач зазначає, що товар сплачено ФОП Сорокою М.М. частково в сумі 19 925,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 20882 від 10.05.2024 з призначенням платежу: Оплата рахунку № 18 від 08.05.2024, в результаті чого у ФОП Сорока М.М. виникла заборгованість за придбаний товар в сумі 54 793,76 грн. (74 718,76 грн. 19 925, 00 грн.)

За даними позивача, не спростованими та не запереченими відповідачем, останній повної оплати за поставлений товар не здійснив.

Таким чином, предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як постачальника, про стягнення з відповідача, як покупця, заборгованості за поставлений товар, а також процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання.

За приписами ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Так, на підставі вказаного вище рахунку № 18 від 08.05.2024 та видаткової накладної № 9 від 08.05.2024, між сторонам склалися господарські відносини, у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, що породили взаємні обов`язки, а саме обов`язки позивача полягають у поставці товару відповідачеві, а обов`язки відповідача - у прийнятті товару та його оплаті. Отже, дії позивача та відповідача в силу загальних засад і змісту цивільного законодавства слід визнати діями, що породжують цивільні права і обов`язки, аналогічні зобов`язанням за договором поставки (купівлі-продажу) й укладення відповідного договору у спрощений спосіб. Ці дії є підставою виникнення у відповідача обов`язку сплатити заборгованість за отриманий у позивача товар.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Згідно з приписами ч. ч. 1-2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

За посиланням позивача, фактично між позивачем та відповідачем виникли взаємні обов`язки щодо поставки товару згідно підписаної видаткової накладної. Отже, з моменту підписання покупцем цієї видаткової накладної та отримання вказаного в ній товару у покупця виникло зобов`язання по сплаті ціни переданого йому товару. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі №925/1332/13. При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Позивач свої зобов`язання щодо поставки товару за видатковою накладною виконав у повному обсязі, що підтверджується видатковою накладною № 9 від 08.05.2024, скріпленою підписами та печатками обох сторін без будь-яких зауважень та заперечень.

При цьому, як уже було наведено вище, відповідач оплату за поставлений товар здійснив частково, що і стало для позивача підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту своєчасної та у повному обсязі оплати за поставлений товар закон покладає на покупця.

Так, за видатковою накладною № 9 від 08.05.2024 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 74 718,75 грн., а відповідачем сплачено частково в сумі 19 925,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 20882 від 10.05.2024.

Із врахуванням вищезазначеного строк оплати за поставлений товар настав 09.05.2024, оскільки термін виконання зобов`язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений спеціальною нормою права ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Суд зазначає, що якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором не представив, доводів позивача не спростував.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині оплати за поставлений товар на суму 54793,76 грн., у зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Станом на день розгляду справи суду також не надано доказів оплати заборгованості в розмірі 54793,76 грн.

За такого, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 54793,76 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних витрат та процентів річних.

Так, окрім основного боргу, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача (згідно з наведеними у позовній заяві розрахунками):

- інфляційні втрати за період з 10.05.2024 по 30.04.2025 на суму заборгованості 54793,76 грн. в сумі 7854,79 грн.;

- 3 % річних за період з 08.05.2024 по 10.05.2024 на суму заборгованості 74718,76 грн. в сумі 18,37грн. та за період з 10.05.2024 по 30.04.2025 на суму заборгованості 54793,79 грн. в сумі 1600,37 грн., в загальному розмірі 1618,75 грн.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

Отже, на підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за відповідні періоди.

Судом за допомогою програми "IpLex", перевірено розрахунок трьох відсотків річних з урахуванням вірного визначення періоду нарахування, та визначено, що розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача становить 1 606,49 грн. нарахований:

- на суму заборгованості 74 718,76 грн. за 09.05.2024 у розмірі 6,12 грн.;

- на суму заборгованості 54 793,79 грн. за період з 10.05.2024 по 30.04.2025 у розмірі 1 600,37 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 12,26 грн. (1618,75 грн. 1606,49 грн.) задоволенню не підлягають.

Згідно ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Будь-яких доказів того, що відповідач своєчасно і в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, відповідач, у порушення приписів ст. ст. 73, 74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача основної суми боргу, тобто обґрунтованість позовних вимог.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Сороки Миколи Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПОЛЮС-ЮГ КОМПАНІ (пр.-т Центральний, 139, кв.95, м. Миколаїв, 54055, ) основну заборгованість за поставлений товар у розмірі 54 793,76 грн., інфляційні втрати в розмірі 7 854,79 грн., 3 % річних у розмірі 1 606,49 грн., а також 2 421,92 грн. судового збору

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Н.О. Семенчук