ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/491/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульський Г. М. головуючий, Рогач Л. І., Краснов Є. В.,

секретар судового засідання Лихошерст І. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватної фірми ?Артек?

на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 15.04.2025 (колегія суддів у складі: Богацька Н. С. головуючий, Діброва Г. І., Принцевська Н. М.), з урахуванням ухвали про описку цього ж суду від 17.04.2025

за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації

до: 1. Білгород Дністровської районної державної (військової) адміністрації

2. Приватної фірми ?Артек?

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. Державного спеціалізованого господарського підприємства ?Ліси України?

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: 2. Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою

за участю:

прокурора: Колодяжна А. В. (посвідчення)

відповідача-2: Логовський В. В. (адвокат)

третьої особи-2: Ракович І. А. (самопредставництво)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1 Заступник керівника Одеської обласної прокуратури (далі прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації (далі позивач) до суду з позовом до Білгород Дністровської районної державної (військової) адміністрації (далі відповідач - 1), Приватної фірми ?Артек? (далі відповідач - 2), у якому просив:

- усунути перешкоди власнику - державі в особі позивача 1 у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення та визнати незаконним і скасувати розпорядження Білгород Дністровської районної державної адміністрації від 23.11.2009 за № 1481/А-2009 ?Про затвердження ПФ ?Артек? проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована на березі річки Дністер Білгород Дністровського району для будівництва та експлуатації човнової станції? (далі вимога 1);

- усунути перешкоди власнику - державі в особі позивача у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 25.08.2010, укладеного Білгород Дністровською районною державною адміністрацією та відповідачем 2, зареєстрованого у Білгород Дністровському районному відділі Державного підприємства ?Центр державного земельного кадастру? Одеської регіональної філії з записом № 00 від 01.10.2010 (далі вимога 2);

- усунути перешкоди власнику - державі в особі позивача у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом зобов`язання відповідача 2 повернути у розпорядження держави в особі позивача земельну ділянку, загальною площею 0,3131 га з кадастровим номером :01:001:0362 (далі вимога 3);

- скасувати у Поземельній книзі запис від 28.08.2016 № 001 на земельну ділянку, загальною площею 0,3131 га з кадастровим номером :01:001:0362 в частині відомостей про категорію земель: землі водного фонду; код цільового призначення: 1.10.08 для культурно оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей; вид використання земельної ділянки: для будівництва та експлуатації човнової станції на березі річки Дністер (далі вимога 4).

1.2 Позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав та інтересів держави на володіння земельною ділянкою, яка входить до складу державного лісового фонду, якою відповідач 1 розпорядився, не будучі наділений жодними повноваженнями, без попереднього вилучення у постійного користувача та незаконно відніс її до земель водного фонду з видом використання для будівництва та експлуатації човнової станції на березі річки Дністер.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1 Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.10.2024 (суддя Желєзна С. П.), у задоволенні позову відмовлено.

2.2 Місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність прокурором обставин віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення.

2.3 Оскарженою постановою Південно - західного апеляційного господарського суду від 15.04.2025, з урахуванням ухвали про описку цього ж суду від 17.04.2025, вказане рішення суду скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково, вимоги 2, 3, 4, задоволено, у задоволенні вимоги 1 відмовлено.

2.4 Свій висновок апеляційний суд мотивував тим, що матеріали справи не містять доказів вилучення спірної земельної ділянки із земель державного лісового фонду, тому ця ділянка може перебувати виключно у державній власності, а її розпорядженням може здійснювати лише позивач, тому відповідач 1 незаконно розпорядився земельною ділянкою, змінивши її категорію, чим порушив права та охоронювані законом інтереси держави в особі позивача, які підлягають захисту в судовому порядку. При цьому апеляційний суд вказав на те, що вимога 1 не може бути задоволена, оскільки прокурор обрав неефективний спосіб захисту інтересів держави, а поданий прокурором позов є негаторний і позовна давність та наслідки її спливу на нього не поширюються.

3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи

3.1 У касаційній скарзі заявник просить скасувати вище вказані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

3.2 На обґрунтування касаційної скарги заявник посилався на те, що оскаржувана постанова суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постанові Верховного Суду від 17.06.2024 у справі № 913/205/23, від 30.04.2024 у справі № 913/50/22, від 07.06.2024 у справі № 913/214/23, від 26.06.2024 у справі № 917/1706/23, від 04.03.2025 у справі № 916/4116/23, від 18.06.2024 у справі № 917/1709/23, від 20.09.2023 у справі № 910/3453/22, від 11.01.2023 у справі № 924/820/21, від 16.04.2025 у справі № 463/3632/17, від 17.08.2023 у справі № 910/4316/22, від 16.05.2023 у справі № 910/17367/20, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16, від 24.09.2020 у справі № 921/388/19, від 27.08.2020 у справі № 916/372/18, від 13.08.2020 у справі № 917/1060/19, від 07.11.2023 у справі № 911/1954/22, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, від 11.08.2021 у справі № 909/436/20, від 06.10.2021 у справі № 925/1546/20, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 17.10.2018 у справі № 362/44/17; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів.

3.3 Прокурор у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на правильне застосування апеляційним судом норм чинного законодавства, зазначив про безпідставність доводів та вимог викладених у касаційній скарзі, у зв`язку з чим просив відмовити у її задоволенні.

3.4 Подані Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області та відповідачем 1 відзиви на касаційну скаргу не можуть бути прийняті до розгляду разом із касаційною скаргою виходячи із наступного.

3.5 Відповідно до приписів частини другої статті 295 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) відзив на касаційну скаргу має містити, зокрема, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги.

3.6 Згідно статті 297 ГПК України учасники справи мають право приєднатися до касаційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До касаційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (ч.1). До заяви про приєднання до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору та докази направлення заяви іншим учасникам справи (ч.3).

3.7 Отже, оскільки подані відзиви не містять обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, а за своєю суттю є приєднанням до касаційної скарги, однак ними не додано документу про сплату судового збору, а ГПК України не містить положень щодо надання строку для усунення недоліків стосовно приєднання до касаційної скарги, подані відзиви залишаються без розгляду.

4. Мотивувальна частина

4.1 Апеляційний суд встановив, що 05.11.2002 відповідач 2 звернувся до відповідача 1 з проханням надати дозвіл на організацію роботи комісії по попередньому вибору земельної ділянки під організацію човнової станції на березі р. Дністер.

4.2 08.11.2002 відділом містобудування та архітектури відповідача - 1 складено висновок про попереднє погодження відповідачу 2 відбору земельної ділянки площею 0,3132 га під розміщення човнової станції із земель водного фонду (берег р. Дністер).

4.3 У період 2003-2004 років у межах компетенції також було погоджено відповідачу 2 відбір земельної ділянки, що підтверджується: листом Санітарно - епідеміологічної станції Білгород - Дністровського району від 18.04.2003, листом Самостійної пожежної частини № 16 по охороні Білгород - Дністровського району від 17.04.2003, висновком Білгород - Дністровського відділу земельних ресурсів від 12.04.2003, листом Білгород - Дністровської інспекції Державного управління екології та природних ресурсів в Одеській області від 05.05.2003, листом Одеського обласного виробничого управління по водному господарству від 15.08.2003, листом відділу містобудування та архітектури від 02.10.2003, листом Білгород - Дністровського районного відділу земельних ресурсів від 08.10.2003, листом Управління охорони об`єктів культурної спадщини від 13.04.2004, листом Білгород - Дністровської інспекції екоресурсів від 28.07.2004.

4.4 13.05.2005 Державним комітетом України по земельним ресурсам було затверджено висновок державної землевпорядної документації № 1237-05, відповідно до якого поданий на державну землевпорядну експертизу проект відведення земельної ділянки відповідачу 2 для будівництва та експлуатації човнової станції на березі р. Дністер відповідає вимогам земельного законодавства.

4.5 Також встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 01.07.2009 у справі № 21/36-09-1695, яке набрало законної сили, задоволено позов Приватної фірми ?Артек? та зобов`язано відділ земельних ресурсів у Білгород - Дністровському районі Одеської області погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3131 га прибережної захисної смуги за рахунок земель запасу водного фонду Білгород - Дністровської райдержадміністрації, Приватній фірмі ?Артек? для будівництва та експлуатації човнової станції на березі річки Дністер; зобов`язано Білгород - Дністровську району державну адміністрацію Одеської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та укласти з Приватною фірмою ?Артек? договір оренди земельної ділянки водного фонду загальною площею 0, 3131 га строком на 25 років.

4.6 23.11.2009 Білгород - Дністровською районною державною адміністрацією видано розпорядження № 1481/А-2009 ?Про затвердження ПФ ?Артек? проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована на березі річки Дністер Білгород-Дністровського району для будівництва та експлуатації човнової станції?, згідно якого ПФ ?Артек? було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель запасу водного фонду площею 0,3131 га, в тому числі прибережна захисна смуга 0,3131 га, в довгострокову оренду терміном на 25 років.

4.7 Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 29.12.2009 у справі № 21/36-09-1695 зобов`язано Державне підприємство ?Центр державного земельного кадастру? при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії внести відомості про земельну ділянку до АС ДЗК та зареєструвати договір оренди земельної ділянки площею 0,3131 га прибережної захисної смуги за рахунок земель запасу водного фонду Білгород Дністровської райдержадміністрації за Приватною фірмою ?Артек? для будівництва та експлуатації човнової станції на березі р. Дністер на території Білгород - Дністровського району Одеської області.

4.8 25.08.2010 Білгород - Дністровською районною державною адміністрацією (орендодавець) та відповідачем - 2 (орендар), на підставі розпорядження від 23.11.2009 № 1481/А-2009, укладено договір оренди земельної ділянки, згідно умов якого, відповідач 2 отримав у користування ділянку площею 0,3131 га із земель запасу водного фонду для організації човнової станції строком на 25 років. 01.10.2010 цей договір був зареєстрований у Білгород-Дністровському районному відділі ДП ?Центр державного земельного кадастру?, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис.

4.9 02.10.2010 відділом Держгеокадастру у Білгород - Дністровському районі Одеської області було відкрито Поземельну книгу на земельну ділянку загальною площею 0,3131 га з кадастровим номером :01:001:0362. Згідно відомостей з Поземельної книги земельна ділянка за цільовим призначенням віднесена до земель водного фонду, код цільового призначення: 1.10.08 для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей; ділянка є відкритою без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом.

4.10 З інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, сформованої 02.01.2024, слідує, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0362 надана у користування відповідачу - 2 для будівництва та експлуатації човнової станції на березі річки Дністер.

4.11 Також судом встановлено, що у 2004 році Київською лісовпорядною експедицією Українського державного проектного лісовпорядного виро6ничого об`єднання Державного комітету лісового господарства було розроблено проект організації та розвитку лісового господарства Одеського ДЛГ державного лісогосподарського об`єднання ?Одесаліс? (Біляївське лісництво).

4.12 Наказом Державного комітету лісового господарства України № 178 від 20.10.2004 було вирішено, зокрема, реорганізувати державне лісогосподарське об`єднання ?Одесаліс? шляхом виділення з його складу головного підприємства, створено на його базі самостійне Одеське державне лісогосподарське підприємство, яке оголошено правонаступником реорганізованого підприємства пропорційно отриманого ним майна.

4.13 Наказом Державного комітету лісового господарства України № 43 від 31.01.2005 вирішено перейменувати Одеське державне лісогосподарське підприємство в ДП ?Одеське лісове господарство? з його віднесенням до сфери управління Одеського обласного управління лісового господарства та затвердженням статуту ДП ?Одеське лісове господарство?.

4.14 У 2014 році Українською лісовпорядною організацією було повторно розроблено для Біляївського лісництва проект організації та розвитку лісового господарства. При цьому, Одеським обласним управління лісового та мисливського господарства на основі матеріалів лісовпорядкування 2013 року було складено план лісонасаджень для Біляївського лісництва.

4.15 Листом № 5/1-8/14329-15 від 20.11.2015 Міністерство екології та природних ресурсів України повідомило Одеське обласне управління лісового та мисливського господарства про погодження Проектів організації та розвитку лісового господарства, зокрема, для ДП ?Одеське лісове господарство?.

4.16 Наказом Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства № 78-ОД від 29.12.2015 затверджено матеріали базового лісовпорядкування державних підприємств лісового господарства Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства, проведеного у 2013-2014 роках.

4.17 28.10.2022 Державним агентством лісових ресурсів України було видано наказ № 851, яким вирішено припинити ДП ?"Одеське лісове господарство? шляхом реорганізації приєднання до ДП ?Ліси України?.

4.18 Листом № 670 від 19.07.2023 ВО ?Укрдержліспроект? у відповідь на звернення прокурора було надано фрагмент картографічних матеріалів з нанесеними межами кварталу 31 Біляївського лісництва ДП ?Одеський лісгосп? за матеріалами лісовпорядкування 2013 року та межами земельних ділянок за наданими координатами.

4.19 Згідно матеріалів лісовпорядкування, наданих ВО ?Укрдержліспроект?, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0362 знаходиться у межах 8-11 виділів 31 кварталу Біляївського лісництва ДП ?Одеський лісгосп?.

4.20 08.09.2023 Одеська обласна прокуратура звернулась до Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) з листом № 15/1/1-1518вих-23, відповідно до якого, посилаючись на надані ВО ?Укрдержліспроект? матеріали, за якими земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0362 накладається на землі 31 кварталу Біляївського лісництва ДП ?Одеський лісгосп?, просила надати правовстановлюючі документи (матеріали лісовпорядкування) станом на 2003, 2014 роки, та на теперішній час, з долученням відповідних топографічних планів, ортофотопланів, геодезичних планів тощо. Крім того, прокуратура просила надати ґрунтовну інформацію щодо погодження Південним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв), філією ?Одеське лісове господарство? ДП ?Ліси України?, Біляївським лісництвом вилучення вищезазначеної земельної ділянки з державного лісового фонду.

4.21 Листом № 1049 від 05.12.2023 Південним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) підтверджено, що ділянка з кадастровим номером :01:001:0362 накладається на землі 31 кварталу Біляївського лісництва ДП ?Одеський лісгосп?". При цьому, у листі вказано, що вилучення ділянки з постійного користування державного підприємства, припинення права постійного користування або добровільна відмова від них не проводилися та не надавалися Одеським обласним управлінням лісового та мисливського господарства.

4.22 Листом від 26.04.2024 Південним офісом ДП ?Ліси України? у відповідь на запит прокурора було надано планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, а саме: а саме: планшет № 19, датований 1973 роком; таксаційний опис Біляївського лісництва, складений у 1983 році; план лісонасаджень Біляївського лісництва 1993 року, проект організації і розвитку лісового господарства державного лісогосподарського об`єднання ?Одесаліс? 1994 року; планшети лісовпорядкування 2003 року та 2013 року. Вказані документи також були надані ДП ?Ліси України? на виконання ухвали суду від 27.05.2024. Крім того, третьою особою було надано суду протокол другої технічної координаційної наради від 17.10.1993.

4.23 Відповідно до листа ДП ?Ліси України? від 23.07.2024 інформація та документи на підтвердження факту передачі земель лісового фонду від держави (УРСР) до землекористувачів лісових господарств на території Одеської області відсутні.

4.24 Крім того, встановлено, що відповідачем 2 подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

4.25 Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.26 За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

4.27 Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

4.28 Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

4.29 Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (див. висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14).

4.30 Частково задовольняючи позовні вимоги 2 (усунути перешкоди власнику - державі в особі позивача у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 25.08.2010), 3 (усунути перешкоди власнику - державі в особі позивача у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом зобов`язання відповідача 2 повернути у розпорядження держави в особі позивача земельну ділянку) та 4 (скасувати у Поземельній книзі запис від 28.08.2016 № 001 на земельну ділянку) суд апеляційної інстанції свою постанову мотивував тим, що поданий прокурором позов є негаторний і позовна давність та наслідки її спливу на нього не поширюються.

4.31 Отже, спірні правовідносини виникли на підставі укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки, який прокурор просив визнати недійсним, за наслідками визнання недійсним договору просив зобов`язання відповідача 2 повернути у розпорядження держави в особі позивача земельну ділянку та скасувати у Поземельній книзі відповідний запис.

4.32 Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

4.33 Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.06.2020 зі справи № 145/2047/16-ц зазначила: "7.33. Верховний Суд України вказав таке: "Судами під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України".

7.34. За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від цього висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.

7.35. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.".

4.34 За вказаних обставин не можна погодитися із висновками суду апеляційної інстанції про те, що поданий прокурором позов є негаторним.

4.35 Крім того слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що і в судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36цс19, пункт 35), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс 19, пункт 27)). Тому, зокрема, наявність чи відсутність у органу, через який діє держава, статусу юридичної особи, значення не має (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21, пункти 8.10, 8.12).

4.36 У своїй постанові від 15.12.2021 у справі № 359/3373/16-ц, Велика Палата Верховного Суду вказувала, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до статті 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх. Отже, незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор.

4.37 Подібні за змістом висновки викладені і у постановах Верховного Суду, на які скаржник посилається у касаційній скарзі.

4.38 Колегія суддів зазначає, що учасником у спірних правовідносинах є саме держава (а не її конкретний орган), яка згідно з приписами частини першої статті 167 ЦК України діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

4.39 Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

4.40 Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

4.41 Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) чинники.

4.42 Як встановлено судами, наказом Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства № 78-ОД від 29.12.2015 було затверджено матеріали базового лісовпорядкування державних підприємств лісового господарства Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства, проведеного у 2013-2014 роках, також вбачається, що було оформлено планшети лісовпорядкування, у тому числі у 2013 році, спірний договір було укладено 25.08.2010, а зареєстровано у Білгород-Дністровському районному відділі Державного підприємства Центр державного земельного кадастру Одеської регіональної філії 01.10.2010.

4.43 Із позовом у даній справі прокурор звернувся лютому 2024 року.

4.44 Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 2210.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, перебіг якої на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

4.45 Отже, суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про те, що вимоги 2, 3, 4 підлягають задоволенню, оскільки такий висновок не відповідає наведеним правовим висновкам Верховного Суду, які є сталими та послідовними, у зв`язку із цим оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню.

4.46 За вказаних обставин колегія суддів не погоджується і із висновками місцевого господарського суду, які були покладені в основу його рішення для відмови у позові.

4.47 Враховуючи викладене, суду першої інстанції у задоволенні позову належало відмовити у зв`язку із значним пропуском позовної давності.

4.48 Відповідно до частин першої, четвертої статті 311 ГПК України суд змінює судове рішення, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

4.49 За наведених обставин Касаційний господарський суд, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень, вважає за необхідне скасувати постанову суду, а рішення суду змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті судове рішення залишити без змін.

4.50 Відповідно до приписів статті 129 частини 4, статті 315 частини 3 пункту "в" ГПК України, судові витрати за подання касаційної скарги належить покласти на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 311, 312, 315, 317 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватної фірми ?Артек? у справі № 916/491/24 задовольнити частково.

Постанову Південно західного апеляційного господарського суду від 15.04.2025, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 17.04.2025, скасувати, а рішення Господарського суду Одеської області від 11.10.2024 змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов