РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2025Справа № 910/10767/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС МОРЕ" (04210, м. Київ, пр. Івасюка Володимира, буд. 26-А, ідентифікаційний код 42898163)

до Компанії "Новаро Саплай ЛЛП" (Novaro Supply LLP) (Suite 23001 8 Shepherd Market, Mayfair, London, England, W1J7JY; Company number OC427578)

про стягнення 31 783, 65 доларів США та 421 357, 14 євро,

за участю представників сторін:

від позивача: Дядюра Н.О.

від відповідача: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОС МОРЕ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії "Новаро Саплай ЛЛП" (Novaro Supply LLP) (далі - відповідач) про стягнення 31 783, 65 доларів США та 421 357, 14 євро.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань в частині поставки товару за договором №20MAR/20 від 26.12.2019, у зв`язку з чим позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача сум попередньої оплати у розмірі 31 783, 65 доларів США та 421 357, 14 євро.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10767/24, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 19.03.2025 зобов`язано позивача у строк до 27.09.2024 включно подати до суду - 3 (три) екземпляри належним чином засвідченого (нотаріально) перекладу на англійську мову ухвали Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 06.09.2024 та позовної заяви з доданими документами.

Даною ухвалою суд вирішив звернутися до компетентного органу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії із судовим дорученням про вручення Компанії "Новаро Саплай ЛЛП" (Novaro Supply LLP) перекладу на англійську мову, з нотаріальним засвідченням його вірності, позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС МОРЕ" з доданими документами та ухвали Господарського суду міста Києва від 06.09.2024 про відкриття провадження у справі №910/10767/24 та зупинити провадження у справі №910/10767/24 до надходження відповіді від компетентного органу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії на судове доручення Господарського суду міста Києва.

26.09.2024 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про надання документів на виконання вимог ухвали суду.

01.10.2024 Господарський суд міста Києва звернувся з проханням про вручення за кордоном судових або позасудових документів відповідно до Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року.

28.11.2024 до Господарського суду міста Києва надійшло повідомлення про неможливість вручення судового документу.

05.12.2024 Господарський суд міста Києва повторно звернувся з проханням про вручення за кордоном судових або позасудових документів відповідно до Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 поновлено провадження в справі № 910/10767/24.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 відкладено підготовче засідання на 04.06.2025, зобов`язано позивача подати до Господарського суду міста Києва належним чином нотаріально завірені копії перекладу на англійську мову у трьох примірниках: ухвали Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 у справі №910/10767/24 та вирішено звернутись до Центрального Органу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - Royal Courts of Justice (Room E16, Strand, London WC2A 2LL), в особі The Senior Master (For the attention of the Foreign Process Section), Room E16, Royal Courts of Justice, Strand, London WC2A 2LL, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland, з судовим дорученням (проханням) про вручення Компанії "Новаро Саплай ЛЛП" перекладів на англійську мову, з нотаріальним засвідченням її вірності, ухвали Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 у справі №910/10767/24 та зупинено провадження по справі №910/10767/24 до виконання судового доручення про вручення судових та позасудових документів чи повідомлення про неможливість такого вручення.

01.05.2025 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшло повідомлення - підтвердження про отримання документів відповідно до Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 поновлено провадження в справі № 910/10767/24.

У судове засідання 04.06.2025 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, у підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.06.2025.

У судове засідання 25.06.2025 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

Частиною 1 статті 367 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно, зокрема, вручити документи на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами (ч. 2 ст. 367 Господарського процесуального кодексу України).

Судом неодноразово направлялись судові доручення з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та його право подати відзив на позовну заяву, однак відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву та участь у судових засідання не скористався.

Водночас, судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Судом у судовому засіданні 25.06.2025 заслухано пояснення представника позивача, яка позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві.

У судовому засіданні 25.06.2025 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив

26 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОС МОРЕ" (надалі - покупець/позивач) та Компанією "Новаро Саплай ЛЛП" (Novaro Supply LLP) (надалі - продавець/відповідач) укладено договір №20MAR/20 (надалі - договір), відповідно до умов якого продавець здійснює продаж, а покупець купує такі товари як продовольчі товари (рим в пакетиках, арахіс, фісташки, кава, кокос, риба, і морепродукти (морожені, сушені, копчені, в`ялені, консервовані і т.д.), а також інші продовольчі та промислові товари, що постачаються продавцем, в кількості і за цінами, які вказані в Накладних у міру формування кожної партії товару.

У розділі 2 договору сторонами визначені умови доставки та порядок приймання-передачі товару, зокрема:

Умови поставки - СІР, GIF, CFH, СРТ Одеса, Іллічівськ, Україна відповідно до ІНКОТЕРМС - 2010. Дата поставки - це дата завантаження товару на судно (п. 2.1);

Вся переписка між сторонами ведеться по електронній пошті. Копії документів (далі - електронні копії) надсилаються у вигляді прикріплених jpeg файлів після якісного кольорового сканування. Сторони заявляють, що електронні копії документів з підписами керівників компаній та печатками компаній (далі - «засвідчені електронні колії») є дійсними та можуть розглядатися в будь-яких, у тому числі судових Інстанціях, нарівні з оригіналами. Сторони зобов`язані в найкоротші терміни надіслати одна одній міжнародною кур`єрською поштою оригінали всіх підписаних і скріплених печаткою документів (п. 2.2.);

Покупець надсилає продавцю електронну версію замовлення (п.2.3.);

Продавець перевіряє і підтверджує замовлення (п. 2.4.);

Продавець повинен почати доставку Продукції протягом тридцяти (30) днів з дати підтвердження замовлення (п.2.5);

Товар доставляється морським транспортом а порт країни Покупця (п. 2.6.);.

Продавець зобов`язаний надати покупцеві такі документи:

Комерційний Інвойс на фактично поставлений товар - 3 оригінали англійською мовою;

Пакувальний лист - 3 оригінали англійською мовою;

Бортовий коносамент - 3 оригінали англійською мовою;

Сертифікат відповідності Ради Європи, за наявності;

Сертифікат походження - 1 оригінал англійською мовою;

Копія експортної митної декларації покупця з відміткою митного органу про випуск товару;

Страховий поліс.

Електронні копії цих документів повинні бути надіслані покупцю електронною поштою відразу після відправлення (п. 2.7.).

За умовами п. 2.8. договору платежі за цим договором здійснюються покупцем у доларах США на умовах банківського переказу на розрахунковий рахунок продавця. Платежі за цим договором можуть здійснюватися як шляхом передоплати, так і протягом 160 днів з моменту отримання товару.

Згідно з п. 3.2. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 28.12.2021, валютами оплати та розрахунку за договором є долари США або евро.

Відповідно до п. 4.1. договору продавець зобов`язується: доставляти товар в суворій відповідності до Замовлення та умов цього договору; надати всі необхідні документи та провести митне оформлення експорту товарів за власний рахунок, надати документ відповідно до умов договору; передати вантаж Перевізнику в строки та в порядку, передбачених цим договором; нести відповідальність, передбачені договором за поставку неякісного товару.

За умовами п. 5.3. договору у редакції додаткової угоди № 8 від 21.08.2024 усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з Контракту або у зв`язку з ним, зокрема щодо його виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню в Господарському суді міста Києва (місто Київ, Україна) відповідно до законодавства України. Мова розгляду відповідних спорів, розбіжностей або вимог - українська.

Цей договір відповідно до п. 7.1., в редакції додаткової угоди № 6 від 28.12.2023, набирає чинності з моменту його підписання сторонами, та діє до 31 грудня 2026 року.

За доводами позивача, на виконання умов договору відповідач надав позивачу рахунки (інвойси) на оплату замовленого товару, а саме:

інвойс № PSG24018 від 07.02.2024 на суму 153 400,00 доларів США (із 100% передплатою);

інвойс № PSG24020 від 12.02.2024 на суму 301 600,00 євро (із 100% передплатою);

інвойс № PSG24025 від 25.03.2024 на суму 353 600,00 євро (із 100% передплатою).

Строки поставки, відповідно до змісту вказаних інвойсів, становлять 90 діб.

У свою чергу, позивач сплатив на користь відповідача грошові кошти за товар у повному обсязі (100 % передплата у розмірі 153 400,00 доларів США та 655 200,00 євро) згідно з вказаними вище інвойсами, зокрема:

оплата на суму 153 400,00 доларів США, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 1118 від 15.03.2024;

оплата на суму 301 600,00 євро, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 1127 від 20.03.2024;

оплата на суму 353 600,00 євро, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №1148 від 03.04.2024.

Однак, як вказує позивач, відповідачем, у межах 90 діб, не поставлено оплачений товар у повному обсязі, у зв`язку з чим 29.07.2024 позивач звернувся до відповідача із листами щодо повернення коштів:

у сумі 31 783,65 долари США через отримання лише частини товару на суму 121 616,35 доларів США,

у сумі 67 757,14 евро через отримання лише частини товару на суму 233 842,86 евро,

у сумі 353 600,00 евро через відсутність поставок та закінчення сезону вилову.

Однак, кошти не було повернуто, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позовну заяву, справа розглядається за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За приписами ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про міжнародне приватне право", якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Згідно зі ст. 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

При цьому, за змістом ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Відповідно до п. 5.3. договору у редакції додаткової угоди № 8 від 21.08.2024, усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з Контракту або у зв`язку з ним, зокрема щодо його виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню в Господарському суді міста Києва (місто Київ, Україна) відповідно до законодавства України. Мова розгляду відповідних спорів, розбіжностей або вимог - українська.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що спір за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС МОРЕ" до Компанії "Новаро Саплай ЛЛП" (Novaro Supply LLP) про стягнення 31 783, 65 доларів США та 421 357, 14 євро, підсудний Господарському суду містка Києва.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитись від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У відповідності до норм ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем виставлено позивачу рахунки (інвойси) на оплату замовленого товару, а саме:

інвойс № PSG24018 від 07.02.2024 на суму 153 400,00 доларів США (із 100% передплатою);

інвойс № PSG24020 від 12.02.2024 на суму 301 600,00 євро (із 100% передплатою);

інвойс № PSG24025 від 25.03.2024 на суму 353 600,00 євро (із 100% передплатою).

Строки поставки, відповідно до змісту вказаних інвойсів, становлять 90 діб.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач на виконання умов договору сплатив на користь відповідача грошові кошти за товар у повному обсязі (100 % передплата у розмірі 153 400,00 доларів США та 655 200,00 євро) за наведеними вище інвойсами, а саме:

оплата на суму 153 400,00 доларів США, згідно з платіжною інструкцією в іноземній валюті № 1118 від 15.03.2024;

оплата на суму 301 600,00 євро, згідно з платіжною інструкцією в іноземній валюті № 1127 від 20.03.2024;

оплата на суму 353 600,00 євро, згідно з платіжною інструкцією в іноземній валюті №1148 від 03.04.2024.

Оскільки, як вказує позивач, відповідачем, у межах 90 діб, не поставлено товар у повному обсязі, а тому позивач 29.07.2024 звернувся до відповідача із листами щодо повернення грошових коштів за не поставлений товар, а саме:

у сумі 31 783,65 долари США через отримання лише частини товару на суму 121 616,35 доларів США,

у сумі 67 757,14 евро через отримання лише частини товару на суму 233 842,86 евро

у сумі 353 600,00 евро через відсутність поставок та закінчення сезону вилову.

Докази поставки товару відповідачем за договором №20MAR/20 від 26.12.2019 та інвойсами № PSG24018 від 07.02.2024 на суму 153 400,00 доларів США, № PSG24020 від 12.02.2024 на суму 301 600,00 євро, № PSG24025 від 25.03.2024 на суму 353 600,00 євро, у строки визначені умовами договору, або повернення сплаченої позивачем суми коштів у розмірі 31 783, 65 доларів США та 421 357, 14 євро покупцю, на момент вирішення спору по суті суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не поставлено товар у повному обсязі, який визначений умовами інвойсами № PSG24018 від 07.02.2024, № PSG24020 від 12.02.2024, № PSG24025 від 25.03.2024, а позивач в свою чергу звертався до відповідача з вимогами повернути грошові кошти, однак такі вимоги залишися з боку відповідача не виконаною.

Статтями 2, 13 Господарського процесуального кодексу України закріплений принцип змагальності господарського судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

У даному аспекті слід зазначити, що за результатом оцінки наданих сторонами доказів, цілком вірогідним є факт не поставки попередньо оплаченого товару.

При цьому, частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

У даному випадку судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з листами, в яких просив повернути грошові кошти.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи що факт здійснення позивачем попередньої оплати товару та факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань в частині поставки товару або повернення спірної суми підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 31 783, 65 доларів США та 421 357, 14 євро.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів належного виконання ним своїх зобов`язань з поставки товару у повному обсязі або доказів повернення позивачу здійсненої попередньої оплати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Компанії "Новаро Саплай ЛЛП" (Novaro Supply LLP) (Suite 23001 8 Shepherd Market, Mayfair, London, England, W1J7JY; Company number OC427578) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС МОРЕ" (04210, м. Київ, пр. Івасюка Володимира, буд. 26-А, ідентифікаційний код 42898163) грошові кошти у розмірі 31 783 доларів США 65 центів США, 421 357 євро, 14 євроцентів та витрати зі сплати судового збору у сумі 308 506 грн 34 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.06.2025.

Суддя Л.Г. Пукшин