ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2025 р. Справа№ 920/1042/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Лаврін О.В. (в залі суду);

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства Міжнародний резервний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В.

на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.04.2025, повний текст ухвали складено 21.04.2025

постановлену за результатом розгляду скарги Акціонерного товариства Міжнародний резервний Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "МР БАНК" Луньо І.В.

на неправомірну бездіяльність державного виконавця

у справі № 920/1042/22 (суддя ЖерьобкінаЄ.А.)

за позовом Фізичної особи підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни

до Акціонерного товариства Міжнародний резервний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В.

про стягнення 600 138 грн 00 коп

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Рішенням від 22.03.2023 у справі № 920/1042/22 Господарський суд Сумської області позов задовольнив частково. Стягнув з Акціонерного товариства Міжнародний резервний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на користь Фізичної особи підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни 469316 грн 40 коп неустойки. Стягнув з Акціонерного товариства Міжнародний резервний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. в державний бюджет України судовий збір в сумі 7039 грн 75 коп. В іншій частині позову відмовив.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Міжнародний резервний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на рішення Господарського суду Сумської області від 22.03.2023 у справі № 920/1042/22 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Сумської області від 22.03.2023 у справі № 920/1042/22 залишено без змін.

27.10.2023 Господарський суд Сумської області на виконання рішення від 22.03.2023 у цій справі видав наказ про стягнення з Акціонерного товариства Міжнародний резервний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на користь Фізичної особи підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни 469 316 грн 40 коп неустойки та наказ про стягнення з Акціонерного товариства Міжнародний резервний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. в державний бюджет України судового збору в сумі 7039 грн 75 коп.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у задоволенні скарги № 232 від 24.02.2025 Акціонерного товариства Міжнародний резервний Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "МР БАНК" Луньо І.В. на неправомірну бездіяльність державного виконавця щодо невчинення дій по закінченню виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 27.10.2023 у справі № 920/1042/22 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухвалою Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі № 920/1042/22, Акціонерне товариство Міжнародний резервний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти та розглянути апеляційну скаргу; ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі № 920/1042/22 про відмову у задоволенні скарги АТ «МР БАНК» скасувати та прийняти нове рішення за скаргою АТ «МР БАНК» на неправомірну бездіяльність державного виконавця про її задоволення; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчук Костянтина Петровича, щодо не вчинення ним на підставі заяви боржника про закінчення виконавчого провадження; зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчук Костянтина Петровича невідкладно винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 73833441 на підставі п.п. 4, 19 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; судові витрати стягнути на користь АТ «МР БАНК».

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник зазначає, що саме з урахуванням особливого статусу банку, що перебуває у процедурі ліквідації, в Законі № 1404 наявні підстави для закінчення виконавчого провадження - п. 4 і п. 19 ч. 1 ст. 39, тобто, наявна імперативна норма, згідно із якою виконавче провадження у будь якому випадку має бути закінчене відносно боржника - банку в ліквідації при одночасній наявності двох обставин прийняте рішення і Національного банку, і Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Жодної умови про можливості відступлення від таких імперативних положень закон не містить.

На думку скаржника, суд в оскаржуваній ухвалі зробив помилкові та необґрунтовані посилання на постанови Касаційного господарського суду Верховного Суду від 02.10.2024 у справі, що розглядається № 920/1042/22 та від 21.03.2024 у справі № 920/674/22, яку суд визначає як «справа між тими ж сторонами, за аналогічною скаргою», оскільки суд не мав використовувати позицію, викладену у вказаних справах, у зв`язку із їх невідповідністю вимогам подібності правовідносин про те, що «під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Скаржник наголошує, що відповідно до наказу Господарського суду Сумської області № 920/1042/22 від 27.10.2023 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2024, боржником є не Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію, а юридична особа АТ «Міжнародний Резервний Банк» і зазначено , а це саме код Банку. Ніяких положень щодо зобов`язання до вчинення ліквідатором банку певних дій з погашення вимог Наказ пред`явлений до виконання не містив.

На переконання скаржника, державний виконавець повинен беззаперечно діяти як визначено такими нормами, а саме, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку, відповідно до норм п. 4 та п. 19 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчити виконавче провадження, про що винести відповідну постанову. Зазначене є підставою для скасування ухвали Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі № 920/1042/22 про відмову у задоволенні скарги АТ «МР Банк» та задоволення такої скарги, у зв`язку із неправомірною бездіяльністю державного виконавця.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що боржником у справі є саме Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. Рішенням Господарського суду Сумської області постановлено стягнути саме з Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. Судом у виконавчому документі, а саме у наказі Господарського суду Сумської області боржником визначено Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича, а не Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк». Тобто, всі заходи примусового виконання державним виконавцем задля ефективного та повного виконання рішення суду у виконавчому провадженні повинні вчинятись до боржника визначеного судом у вищевказаному виконавчому документі, а саме до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» Луньо Іллі Вікторовича, а не до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», який не є боржником у виконавчому провадженні.

На думку Органу ДВС, той факт, що Національним банком України прийнято рішення № 91-рш/БТ від 25.05.2022 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк», у даному випадку не є підставою для закінчення виконавчого провадження у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник скаржника у судовому засіданні 03.06.2025 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі № 920/1042/22; ухвалити нове рішення яким задовольнити заяву про відстрочення виконання рішення ДП «Завод 410 ЦА» від 06.12.2021.

Представники Фізичної особи - підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни та органу ДВС у судове засідання 03.06.2025 не з`явились, про дату, місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 920/1042/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Міжнародний резервний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі № 920/1042/22. Призначено справу № 920/1042/22 до розгляду у судовому засіданні 03.06.2025.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням від 22.03.2023 у справі № 920/1042/22 Господарський суд Сумської області позов задовольнив частково. Стягнув з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В.(01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ) на користь Фізичної особи - підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 469316 грн 40 коп. неустойки. Стягнув з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ) в державний бюджет України (рахунок UA3018540, отримувач - ГУК Сум.обл/Сумська МТГ/ 22030101, , банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат) судовий збір в сумі 7039 грн 75 коп. В іншій частині позову - відмовив.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на рішення Господарського суду Сумської області від 22.03.2023 у справі № 920/1042/22 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Сумської області від 22.03.2023 у справі № 920/1042/22 залишено без змін.

26.10.2023 матеріали справи № 920/1042/22 повернулися до Господарського суду Сумської області.

27.10.2023 Господарський суд Сумської області на виконання рішення від 22.03.2023 у цій справі видав наказ про стягнення з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ) на користь Фізичної особи - підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 469316 грн 40 коп. неустойки та наказ про стягнення з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ) в державний бюджет України (рахунок UA3018540, отримувач - ГУК Сум.обл/Сумська МТГ/ 22030101, , банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат) судового збору в сумі 7039 грн 75 коп.

Ухвалою від 25.10.2023 Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на рішення Господарського суду Сумської області від 22.03.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 у справі № 920/1042/22.

02.01.2024 до Господарського суду Сумської області надійшла скарга № 4338 від 27.12.2023 Акціонерного товариства «Міжнародний резервний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Паламарчук В.В. (вх. № 94 від 02.01.2024) на неправомірні дії державного виконавця з примусового виконання наказу від 27.10.2023 у справі № 920/1042/22.

Ухвалою від 29.01.2024 Господарський суд Сумської області постановив скаргу № 4338 від 27.12.2023 Акціонерного товариства «Міжнародний резервний Банк» на неправомірні дії державного виконавця з примусового виконання наказу від 27.10.2023 у справі № 920/1042/22 (вх. № 94 від 02.01.2024) - задовольнити. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевича Олександра Васильовича щодо відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 73355035 від 20.11.2023 щодо стягнення з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний Банк» () на користь Державної судової адміністрації України 7039 грн 75 коп. на підставі наказу Господарського суду Сумської області № 920/1042/22 від 27.10.2023. Визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 73355035 від 20.11.2023 щодо стягнення з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний Банк» () на користь Державної судової адміністрації України 7039 грн 75 коп. на підставі наказу Господарського суду Сумської області № 920/1042/22 від 27.10.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду № 920/1042/22 від 15.04.2024 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Господарського суду Сумської області від 29.01.2024 у цій справі.

04.03.2024 до Господарського суду Сумської області надійшла скарга № 657 від 28.02.2024 Акціонерного товариства «Міжнародний резервний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. (вх. № 1187 від 04.03.2024) на неправомірні дії державного виконавця з примусового виконання наказу від 27.10.2023 у справі № 920/1042/22.

Ухвалою від 13.05.2024 Господарський суд Сумської області постановив у задоволенні скарги № 657 від 28.02.2024 Акціонерного товариства «Міжнародний резервний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. (вх. № 1187 від 04.03.2024) на неправомірні дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 73833441 від 17.01.2024 з примусового виконання наказу від 27.10.2023 у справі № 920/1042/22 про стягнення з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на користь Фізичної особи - підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни 469316 грн 40 коп. неустойки - відмовити.

Постановою Північного апеляційного господарського суду № 920/1042/22 від 30.07.2024 ухвалу Господарського суду Сумської області від 13.05.2024 у цій справі залишено без змін.

27.02.2025 до Господарського суду Сумської області надійшла скарга № 232 від 24.02.2025 Акціонерного товариства «Міжнародний резервний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "МР БАНК" Луньо І.В. (вх. № 962 від 27.02.2025) на неправомірну бездіяльність державного виконавця щодо невчинення дій по закінченню виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 27.10.2023 у справі № 920/1042/22, відповідно до якої скаржник просить суд прийняти та розглянути скаргу АТ «МР БАНК» на неправомірну бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича, щодо невчинення дій, передбачених ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі заяви боржника - АТ «МР БАНК» вих. №87 від 28.01.2025 про закінчення виконавчого провадження, зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича невідкладно винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 73833441 на підставі пунктів 4, 19 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 339, 340, 342, 343 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. У виняткових випадках для належної підготовки справи до розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або за ініціативою суду. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Скаржник звернувся до суду зі скаргою на неправомірну бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Києва Савчука К.П. щодо невчинення ним дій по закінченню виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 27.10.2023 у справі № 920/1042/22, на підставі заяви боржника - АТ «МР БАНК» вих. № 87 від 28.01.2025, та зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 73833441 на підставі пунктів 4, 19 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», яка мотивована тим, що 17.01.2024 старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевич Олександр Васильович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 73833441 на підставі наказу Господарського суду Сумської області від 27.10.2023 у справі № 920/1042/22 про стягнення з АТ «МР Банк» в особі Уповноваженої особи ФГВФО Луньо І.В. на користь ФОП Ксєнєвої З.П. 469 316,40 грн неустойки.

29.01.2024 на адресу ВДВС у Шевченківському районі м. Києва скаржник - АТ «МР Банк» в особі Уповноваженої особи ФГВФО Луньо І.В. направив заяву від 28.01.2025 за вих. № 87 про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої просив негайно винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 73833441 від 17.01.2024 щодо стягнення з АТ «МР БАНК» па користь ФОП Ксєнєвої З.П. заборгованості зі сплати неустойки у сумі 469316,40 грн., на підставі наказу Господарського суду Сумської області № 920/1042/22 від 27.10.2023; направити постанову про закінчення виконавчого провадження № 73833441 в електронний кабінет ЕСІТС та додатково на поштову адресу банку (01061, м. Київ, вул. Володимирська, 46).

Подана заява мотивована тим, що відповідно до рішення Національного банку України № 91-рш/БТ від 25.05.2022 регулятором вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Міжнародний Резервний Банк».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 131 від 25.02.2022 «Про початок процедури ліквідації АТ «МР Банк» та делегування повноважень ліквідатора - Луньо Іллі Вікторовичу».

Таким чином, з 25.02.2022 АТ «МР БАНК» перебуває в процедурі ліквідації, яка здійснюється державною установою - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11.05.2022 «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності російської федерації та її резидентів» та Указу Президента України від 11.05.2022 № 326/2022 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11.05.2022 року «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності російської федерації та її резидентів», 19.05.2022 в Україні були примусово вилучені корпоративні права (акції) у розмірі 100 відсотків майна АТ «МР БАНК», що належали публічному акціонерному товариству «Сбербанк Росії», яке повністю припинило участь у Банку, переставши бути акціонером Банку, а держава Україна набула право власності на корпоративні права (акції) у розмірі 100 відсотків майна Банку. Отже, починаючи з 19.05.2022 єдиним власником (акціонером) банку є держава Україна.

Таким чином, на думку заявника, наявний імперативний обов`язок державного виконавця, з моменту встановлення факту прийняття рішення Національним банком України відносно банка боржника про відкликання банківської ліцензії та його ліквідацію, винести постанову про закінчення виконавчого провадження та надіслати постанову стягувачу разом із оригіналом виконавчого документа з відповідною відміткою.

В заяві обґрунтовано підстави для закінчення виконавчого провадження з огляду на пункти 4 та 19 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника.

Згідно із ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 4 і 19 ч. 1 цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За результатом розгляду заяви № 87 від 28.01.2025, на адресу Банку надійшло повідомлення начальника Шевченківського ВДВС у м. Києві Нідченка Д.Є. від 14.02.2025 № 14477 про те, що відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 73833441.

Скаржник не погоджується з такою позицією ДВС, тому звернувся зі скаргою до суду і зазначає, що підставою для звернення ФОП Ксєнєвою З.П. з позовом було невиконання зобов`язання щодо повернення орендованого приміщення після припинення договору, у зв`язку з закінчення строку на який його було укладено. Судом встановлено, що договір оренди припинив дію 03.10.2022, а акт приймання-передачі орендованого приміщення датовано 29.12.2022. Згідно рішення суду з АТ «МР Банк» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію Луньо І.В. стягнуто на користь ФОП Ксєнєвої Зінаїди Петрівни 469 316,40 грн. неустойки, нарахованої на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, за період з 07.10.2022 до 29.12.2022, тобто після початку процедури ліквідації.

Згідно ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

На думку скаржника, вказане стягнення, а для банку витрати не є поточними у ліквідаційній процедурі в розумінні ч. 2 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наказ Господарського суду Сумської області від 27.10.2023 у справі № 920/1042/22 положень щодо зобов`язання до вчинення ліквідатором банку (Уповноваженою особою ФГВФО) певних дій з погашення вимог не містив. Рішення суду передбачало стягнення з юридичної особи АТ «МР БАНК» суми неустойки. Начальником ВДВС, при прийнятті рішення, не надано правової оцінки природі правовідносин на підставі яких виникла заборгованість перед ФОП Ксєнєвою З.П. Адже положення ч. 2 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює вичерпний перелік витрат банку, які можна віднести до витрат пов`язаних із здійсненням процедури ліквідації (як поточні в ліквідації), а стягнення на підставі наказу від 27.10.2023 № 920/1042/22 відбувалось не у зв`язку із наданням ФОП Ксєнєвою З.П. певних послуг в період ліквідації.

Скаржник вказує, що законодавчо не передбачений інший механізм стягнення коштів з банку, що ліквідується окрім як подання заяви кредитора, згідно Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого Рішенням виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 № 3711.

Таким чином, на думку скаржника, державний виконавець повинен закінчити виконавче провадження, з урахуванням особливого правового статусу банку, що перебуває у процедурі ліквідації за наявності двох підстав - прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника та прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника.

Скаржник звертає увагу, що заява про закінчення виконавчого провадження була адресована державному виконавцю, який здійснює примусове виконання. Проте, за заявою боржника рішення прийняв начальник ВДВС, в той час як державний виконавець проігнорував звернення, тобто вчинив протиправну бездіяльність.

В свою чергу, державний виконавець Шевченківського ВДВС у місті Києві - Савчук К.П., у відзиві на скаргу, просить суд відмовити у задоволенні скарги та зазначає, що у наказі Господарського суду Сумської області від 27.10.2023 № 920/1042/23 боржником визначено Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича, а не Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк». Всі заходи примусового виконання державним виконавцем повинні вчинятись до боржника визначеного судом у виконавчому документі, а саме до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» Луньо Іллі Вікторовича, а не до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», який не є боржником у виконавчому провадженні. Таким чином, той факт, що Національним банком України прийнято рішення № 91- рш/БТ від 25.05.2022 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк», у даному випадку не є підставою для закінчення виконавчого провадження у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки положення п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону не розповсюджується на особу, яка здійснює функції з управління ліквідації банку, а отже підстави для закінчення виконавчого провадження № 73833441 згідно пунктів 4 і 19 частини першої статті 39 Закону відсутні.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження, виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Як вбачається із матеріалів справи, 27.10.2023 Господарським судом Сумської області на виконання рішення від 22.03.2023 у цій справі видано наказ про стягнення з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ) на користь Фізичної особи - підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 469 316 грн 40 коп. неустойки.

17.01.2024 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевичем О.В., розглянуто заяву стягувача від 10.01.2024 про примусове виконання наказу № 920/1042/22 від 27.03.2023 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73833441, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанції встановлено (ухвала від 13.05.2024 та постанова від 30.07.2024 у справі № 920/1042/22), що стягувач, з метою забезпечення остаточного виконання судового рішення, правомірно звернулась до державної виконавчої служби про примусове виконання рішення суду у цій справі та державним виконавцем відкрито виконавче провадження, з дотриманням вимог ст. 129-1 Конституції України та Закону України "Про виконавче проваження".

У постанові Північного апеляційного господарського суду № 920/1042/22 від 03.08.2023, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції у цій справі, зазначено, що ч. 2 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що оплата витрат банку, пов`язаних із здійсненням процедури ліквідації, у тому числі витрат Фонду, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури банку (управлінням майном (активами), продажем майна (активів) та іншими витратами), проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого Фондом. Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача про те, що заявлені у справі вимоги стосовно стягнення неустойки (зокрема, в присудженій до стягнення сумі) - не носять характер кредиторської заборгованості, а за правовою природою відносяться до поточних витрат на утримання майна, та не мають черговості для задоволення в реєстрі вимог кредиторів, не пред`явлені безпосередньо до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки орендні відносини позивача стосуються банку, якій не ліквідований, а лише перебуває в процедурі ліквідації. Порушення орендаря щодо несвоєчасного повернення приміщення з оренди та відповідальність за таке порушення носить поточний характер, тобто є такими, що виникли в процесі правовідносин які забезпечували проведення ліквідаційної процедури (як витрати, пов`язані з утриманням і збереженням активів (майна) банку оплата яких здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») банку який не ліквідований, а лише перебуває в процедурі ліквідації.

У постанові № 920/1042/22 від 02.10.2024 Верховний Суд виснував, якщо існують судові рішення, які набрали законної сили, щодо зобов`язання до вчинення ліквідатором банку певних дій із погашення вимог, які виникли як поточні в ліквідаційній процедурі до неплатоспроможного банку, і такий ліквідатор відмовляється в добровільному порядку виконати такі рішення, стягувач не може бути позбавлений конституційного права на виконання судового рішення. З огляду на таке повернення державним виконавцем без прийняття до виконання виконавчого документа стягувачу буде незаконним.

Таким чином, судами встановлено, що у боржника - АТ «МР Банк» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію Луньо І.В зобов`язання є поточними, а не кредиторськими.

При цьому, такий висновок судів попередніх інстанцій відповідає позиції Верховного Суду у постанові від 21.03.2024 у справі № 920/674/22 між тими ж сторонами, за аналогічною скаргою уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку на дії державного виконавця, однак щодо іншого виконавчого документа.

Так, відповідач із посиланням на приписи п. 4, 19 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" вважає, що державний виконавець проігнорував звернення боржника та не вирішив питання про закінчення виконавчого провадження № 72706066.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пунктів 4, 19 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника.

У статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень уповноваженими цим Законом органами та особами здійснюється у межах повноважень та у спосіб, що визначені, зокрема, Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Одним із таких актів є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який установлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків (стаття 1 цього Закону).

Відповідно до пункту 8 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (тут і далі - в редакції, чинній на момент звернення із заявою про закінчення виконавчого провадження) законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що йому не суперечить.

Тобто у спорах, пов`язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, зобов`язань перед його кредиторами, приписи Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними стосовно приписів інших нормативних актів, що регулюють відповідні правовідносини. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 5002-17/1718-2011, від 13.03.2018 у справі № 910/23398/16, від 29.08.2018 у справі № 127/10129/17, від 23.01.2019 у справі № 761/2512/18, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17 та постановах Верховного Суду від 02.10.2024 у справі № 920/1042/22, від 21.03.2024 у справі № 920/674/22.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.04.2023 у справі № 5002-17/1718-2011, відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" допускається можливість виникнення в банку, який перебуває в ліквідаційній процедурі, додаткових зобов`язань, пов`язаних з витратами в ліквідаційній процедурі неплатоспроможного банку.

Згідно із частиною 4 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" початок тимчасової адміністрації або будь-які дії, що вживаються Фондом на виконання плану врегулювання, не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів, зокрема, про оренду нерухомого майна. Приймаючий/перехідний банк є правонаступником неплатоспроможного банку за такими переданими договорами з моменту відчуження/передачі майна (активів) та зобов`язань неплатоспроможного банку. Такі договори виконуються на тих самих умовах, на яких вони були укладені з банком до часу визнання його неплатоспроможним.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1.15 глави 1 розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 (тут і далі - в редакції, чинній на момент звернення із заявою про закінчення виконавчого провадження) під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку.

Разом з тим у пункті 1.16 глави 1 розділу ІІІ наведеного Положення зазначено, що обмеження, встановлені абзацом другим пункту 1.15 цієї глави, не поширюються на зобов`язання банку щодо витрат, пов`язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини 4 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Системний аналіз приписів статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку дає підстави для висновку, що зазначені нормативні акти передбачають дві категорії видатків банку, які здійснюються у процедурі його ліквідації, а саме: видатки, спрямовані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на задоволення вимог кредиторів в порядку черговості, визначеної частиною 1 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; видатки, пов`язані із здійсненням ліквідації та які проводяться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.07.2023 у справі № 909/1152/17.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.10.2024 у даній справі, спір між сторонами у справі № 920/1042/22 виник з орендних правовідносин і вказаним рішенням з Банку в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію стягнуто 469 316,40 грн неустойки, нарахованої за період з 07.10.2022 до 29.12.2022 на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, тобто після початку процедури ліквідації Банку, оскільки договір оренди припинив дію 03.10.2022, а акт приймання-передачі орендованого приміщення датовано 29.12.2022, тобто спірні зобов`язання виникли у боржника як поточні в ліквідаційній процедурі.

Крім того, Верховний Суд, переглядаючи оскаржувані судові рішення, звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 19.04.2023 у справі № 5002-17/1718-2011.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.04.2023 у справі № 5002-17/1718-2011, пункт 4 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" має застосовуватися імперативно щодо всіх конкурсних вимог кредиторів неплатоспроможного банку, оскільки Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає спеціальні процедури задоволення конкурсних вимог неплатоспроможного банку у відповідній черговості. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2024 у справі № 920/1042/22, від 21.03.2024 у справі № 920/674/22, від 11.07.2023 у справі № 909/1152/17.

Однак, якщо існують судові рішення, які набрали законної сили, щодо зобов`язання до вчинення ліквідатором банку певних дій із погашення вимог, які виникли як поточні в ліквідаційній процедурі до неплатоспроможного банку, і такий ліквідатор відмовляється в добровільному порядку виконати такі рішення, стягувач не може бути позбавлений конституційного права на виконання судового рішення. З огляду на таке повернення державним виконавцем без прийняття до виконання виконавчого документа стягувачу буде незаконним. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 5002-17/1718-2011 та постановах від 02.10.2024 у справі № 920/1042/22, від 21.03.2024 у справі № 920/674/22.

Колегія суддів зазначає, що висновки господарських судів попередніх інстанцій, викладені в оскаржуваних судових рішеннях, відповідають наведеним висновкам Великої Палати Верховного Суду та висновкам Верховного Суду. При цьому скаржник у касаційній скарзі не довів того, що спірні зобов`язання, які виникли у відповідача, не належать до поточних зобов`язань у ліквідаційній процедурі.

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 826/14741/17, про те, що "банк" та "уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" є різними суб`єктами правовідносин у системі гарантування вкладів фізичних осіб, а тому їх не можна ототожнювати.

Як вже зазначалось, рішенням від 22.03.2023 у справі № 920/1042/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2023, Господарський суд Сумської області позов задовольнив частково та стягнув зокрема саме з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на користь Фізичної особи - підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни 469 316 грн 40 коп. неустойки , а 27.10.2023 Господарським судом Сумської області на виконання рішення від 22.03.2023 у цій справі видано наказ про стягнення саме з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на користь Фізичної особи - підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни 469 316 грн 40 коп. неустойки

Тобто, відповідачем у цій справі є саме АТ "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Господарські суди також зазначили, що рішенням Господарського суду Сумської області від 22.03.2023 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 у цій справі вирішено стягнути грошові кошти саме з АТ "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що в наказі Господарського суду Сумської області від 27.10.2023 боржником визначено АТ "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не АТ "Міжнародний резервний банк".

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявності підстав для визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича, щодо невчинення дій, передбачених ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим, доводи скаржника про те, що господарський суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин приписи пунктів 4, 19 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" є безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі № 920/1042/22, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі № 920/1042/22, відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду прийнята відповідно до вимог процесуального права, підстав її скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства Міжнародний резервний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі № 920/1042/22 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі № 920/1042/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Міжнародний резервний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі № 920/1042/22 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі № 920/1042/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали оскарження у справі № 920/1042/22 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 03.07.2025, зокрема, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю суддів Ткаченка Б.О., Майданевича А.Г. та Гаврилюка О.М. відпустці.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич