УХВАЛА

18 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 916/3581/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Волковицької Н. О., Рогач Л. І.,

секретар судового засідання Лихошерст І. Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ?РЕНТ КОНТРОЛ?

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 (колегія суддів: Поліщук Л. В. - головуючий, Богатирь К. В. Таран С. В.) та рішення Господарського суду Одеської області від 16.10.2024 (суддя Литвинова В. В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?РЕНТ КОНТРОЛ?

до Товариства з обмеженою відповідальністю Юридичної компанії ?СЕНАТ?

про стягнення штрафних санкцій

за участю:

позивача: Коваль Н. С. (адвокат)

відповідача: Лисевич С. В. (адвокат)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1 Товариство з обмеженою відповідальністю ?РЕНТ КОНТРОЛ? звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Юридичної компанії ?СЕНАТ?, у якому просило стягнути з відповідача 4 688 127,98 грн штрафних санкцій.

1.2 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача виник обов`язок на підставі договору по сплаті штрафної санкції, яка з урахуванням вчинених позивачем односторонніх правочинів про припинення взаємних зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, має розмір, який заявлений до стягнення.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1 Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.10.2024, залишеним без змін постановою Південно - західного апеляційного господарського суду від 04.03.2025, у задоволенні позову відмовлено.

2.2 Судові рішення мотивовано тим, що позивач не довів тих обставин, з якими пов`язував свої вимоги.

3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи

3.1 У касаційній скарзі заявник просить скасувати вище вказані судові рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

3.2 На обґрунтування касаційної скарги заявник посилався на те, що судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 922/643/19, від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19, від 22.10.2019 у справі № 910/2039/18, від 21.04.2021 у справі № 552/6997/19, від 20.06.2018 у справі № 172/318/16-ц, від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, від 29.05.2024 у справі № 370/1807/20 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц.

4. Мотивувальна частина

4.1. Суди встановили, що 24.01.2020 відповідачем (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір оренди частини нежитлової будівлі (далі - договір), за умовами пункту 1.1, з урахуванням акта приймання - передачі, орендар прийняв у строкове платне користування нежитлову будівлю торгово - офісного центру ?МАРСЕЛЬ? (об`єкт оренди), площею 2733,9 кв. м, яка розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Ніжинська, 79, строком на 10-ть років. 24.01.2020 договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т. В. та зареєстровано в реєстрі за № 274.

4.2. Пунктом 12.2 договору сторони визначили, що у випадку розірвання договору з вини (ініціативи) орендодавця, останній зобов`язаний сплатити на користь орендаря штрафну санкцію у розмірі 10 000 000,00 грн.

4.3. 13.07.2022 відповідачем складено на ім`я позивача повідомлення № 1-П/07-22 щодо: неможливості виконання умов договору, у зв`язку із настанням форс - мажорних обставин, розірвання договору оренди, повернення об`єкту оренди, в якому посилаючись на пункти 7.2, 7.3, 7.4 договору та лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 зазначено, що днем настання форс-мажорних обставин слід вважати 24.02.2022, і з цієї дати починається обчислення строку форс-мажорних обставин на території України, в тому числі в місті Одесі, де зареєстрований орендодавець та знаходиться об`єкт оренди (БЦ ?МАРСЕЛЬ?).

4.4. 15.07.2022 о 16:06:34 державним реєстратором прав на нерухоме майно Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області Ткаченком Євгеном Борисовичем внесено рішення (індексний номер 64196662) про припинення іншого речового права на підставі: повідомлення про розірвання договору оренди, серія та номер: 1-П/07-22, виданий 13.07.2022 ТОВ ЮК ?СЕНАТ?; трекінг відправлення, серія та номер № 086, виданий 15.07.2022, видавник: ПАТ ?УКРПОШТА?, лист, серія та номер: 2024/02.0-7.1, виданий 28.02.2022, видавник: Торгово-промислова палата України.

4.5. Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.02.2023 у справі №916/2518/22, яке набрало законної сили, цей правочин щодо односторонньої відмови від договору оренди частини нежитлової будівлі відповідно до повідомлення №1-П/07-22 від 13.07.2022 визнано недійсним; визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію від 15.07.2022 № 64196662, скасовано державну реєстрацію припинення за позивачем права користування (найму (оренди)) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами на нежитлову будівлю торгово-офісного центру ?Марсель? та поновлено за позивачем речове право користування (найму (оренди)) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами на нежитлову будівлю торгово-офісного центру ?Марсель?, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ніжинська, буд. 79.

4.6. Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції, з урахуванням зазначеного рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2023 у справі № 916/2518/22, яке набрало законної сили, дійшов висновку, що договір не розірваний, що виключає застосування пункту 12.2 договору, у зв`язку з чим позов про стягнення з відповідача штрафної санкції є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

4.7. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

4.8. Відтак згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 вказаного Кодексу підставами касаційного оскарження судових рішень є виключно неврахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

4.9. У справах № 922/643/19 (постанова від 26.11.2019), № 910/6356/19 (постанова від 10.12.2019), № 910/2039/18 (постанова від 22.10.2019) Верховний Суд дійшов загальних висновків щодо застосування частини четвертої статті 75 ГПК України, вказавши що факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

4.10. У справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції зважив на факти, встановлені у судових рішеннях у справі № 916/2518/22, та не піддавав сумніву правильність їх встановлення, тому немає підстав вважати, що апеляційний суд при вирішенні спору не врахував висновків Верховного Суду у справах № 922/643/19, № 910/6356/19, № 910/2039/18.

4.11. У даній справі, що переглядається у касаційному порядку, на відміну від наведених скаржником доводів щодо застосування принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном у справах: Великої Палати Верховного Суду № 359/3373/16-ц (постанова від 23.11.2021), № 653/1096/16-ц (постанова від 04.07.2018), № 48/340 (постанова від 02.07.2019), № 911/3594/17 (постанова від 12.03.2019), № 916/1415/19 (постанова від 19.01.2021, № 522/1528/15-ц (постанова від 26.01.2021) та Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі № 172/318/16-ц, правовідносини не є подібними, оскільки у цій справі судами вирішувалося питання щодо юридичних наслідків недійсності правочину.

4.12. Предметом спору у справах № 552/6997/19 (постанова Верховного Суду від 21.04.2021), № 172/318/16-ц (постанова Верховного Суду від 20.06.2018), № 910/11116/19 (постанова Верховного Суду від 22.01.2021), № 370/1807/20 (постанова Верховного Суду від 29.05.2024) не були вимоги про стягнення штрафних санкцій, що є відмінним від обставин та предмета позову у справі, яка переглядається.

4.13. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню, отже правовідносини не є подібними.

4.14. Посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 (за позовом про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (за позовом про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтв про право власності на земельні ділянки, рішень про державну реєстрацію права власності на ці об`єкти нерухомого майна, договорів іпотеки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння), від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (за позовом про визнання осіб такими, що втратили право на проживання у службовій квартирі, їх виселення та зняття з реєстрації), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (за позовом про визнання права власності, визнання недійсним договору та повернення майна), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (за позовом про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (за позовом про визнання договорів іпотеки припиненими), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (за позовом про визнання договору поруки припиненим та про визнання договору поруки частково недійсним), є безпідставними, оскільки правовідносини у справі, що розглядається, та у наведених вище справах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, не є подібними, ураховуючи відмінні фактичні обставини, зміст та правове регулювання спірних правовідносин.

4.15. Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, суд вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі, тобто є не релевантними.

4.16. Натомість у справі, яка переглядається, суди розглянули спір про стягнення штрафних санкцій, які, за встановленими судами обставинами справи заявлені позивачем безпідставно, так як договір не є розірваним, тобто був чинним, що виключало правові підстави для застосування пункту 12.2 договору до спірних правовідносин.

4.17. Отже, після відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, та на які посилався заявник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

4.18. При цьому безпідставними є посилання на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

4.19. Доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, не дають правових підстав вважати, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норми права, враховуючи обставини справи, які були встановлені судами.

4.20. З огляду на зазначене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

4.21. За вказаних обставин касаційне провадження за касаційною скаргою заявника підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

4.22. Сплачена скаржником сума судового збору за подання касаційної скарги в силу положень пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" поверненню не підлягає, оскільки Верховним Судом закривається касаційне провадження, а не провадження у справі.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі № 916/3581/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?РЕНТ КОНТРОЛ? на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Н. О. Волковицька

Л. І. Рогач