СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Харків Справа № 922/4782/24

Східний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий, суддя-доповідач судді секретар судового засідання за участю представників: від Позивача від Відповідача від Третьої особи ОСОБА_1 Стойка О.В., Тихий П.В. Лутаєва К.В. Чернявський А.В. на підставі виписки з ЄДР; не з`явився; не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал", Харківська обл., с. Веселе
на рішення господарського суду Харківської області
ухвалене25.03.2025 (повний текст підписано 04.04.2025)
у справі №922/4782/24 (суддя Жиляєв Є.М.)
за позовом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків,
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал", Харківська обл., с. Веселе ОСОБА_2 , м. Харків,
про припинення права власності шляхом витребування земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції:

1. Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал"(далі Відповідач 1) з вимогами про:

- примусове припинення право власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ.» () на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0226 шляхом витребування земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0226 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області;

- стягнення з Відповідача судові витрати у розмірі 4542,00 грн на користь Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ().

- залучення до участі у справі у якості третьої особи, на стороні відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

2. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.01.2025 у справі №922/4782/24 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 04.02.2025 о 10:40. Також вказаною ухвалою залучено ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , далі Третя особа) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача.

3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.03.2025 у справі №922/4782/24 позов задоволено повністю: припинено право власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ.» () на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0226 шляхом витребування земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0226 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал" на користь Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - 4542,00 грн. судового збору.

4. Означене рішення суду обґрунтоване тим, що земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства призначена для ведення селянського господарства Фізичною особою індивідуально та не може перебувати у власності юридичної особи, оскільки Законом України Про особисте селянське господарство передбачено перебування земельної ділянки із відповідним цільовим призначенням у власності фізичних осіб, як однієї особи, так і на праві спільної сумісної власності подружжя чи спільної часткової власності членів особистого селянського господарства.

У даному випадку з матеріалів справи убачається, що Відповідач - ТОВ ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ. () є юридичною особою приватного права, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

При цьому, серед власників Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ. громадянин ОСОБА_2 відсутній.

За висновком місцевого суду, Відповідач усвідомлено зареєстрував за собою право власності та використовував земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0226 із порушенням положень статей 22, 33 Земельного кодексу України та статей 1,3, 5 Закону України Про особисте селянське господарство.

4.1. Суд першої інстанції визнав слушними доводи Позивача про те, що оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння держави разом із правами володіння, користування та розпорядження на неї, тобто перейшла з підстави, передбаченої законом, у власність третьої особи, відсутні підстави для звернення з віндикаційним позовом.

Спірна земельна ділянка перейшла у власність до третьої особи, з метою ведення нею особистого селянського господарства.

Головне управління звертається із позовом для захисту законного інтересу держави у цільовому використанні спірної земельної ділянки та з метою підтримання правового порядку у державі. Тому звернення з негаторним позовом також є неналежним способом захисту цього інтересу.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

З огляду на те, що Третя особа набула право власності на спірну земельну ділянку за встановленою законом процедурою, для визначеної згідно з цільовим призначенням цієї ділянки мети, за відсутності інформації про права інших осіб на відповідне майно, не можна сказати, що підстава набуття ним права власності на зазначену ділянку була відсутня чи згодом відпала. Тому звернення у спірних правовідносинах з кондикційним позовом для захисту законного інтересу держави у цільовому використанні спірної земельної ділянки теж не є належним.

Місцевий суд дійшов висновку, оскільки спірна земельна ділянка була набута у встановленому законом порядку гр. ОСОБА_2 , а у подальшому незаконно була передана ним у власність відповідача, всупереч вимогам земельного законодавства, вимога про припинення права власності Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ. та витребування земельної ділянки у власність держави є обґрунтованою та є ефективним та належним способом захисту порушеного права держави.

4.2. Відносно втручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою, суд зазначив, що і власник, і користувач земельної ділянки зобов`язані використовувати її за цільовим призначенням, зокрема для того, щоби забезпечити збереження землі, її ресурсів, надр і їх законне та раціональне використання. Такий обов`язок не є ілюзорним. Його порушення може тягнути відповідні негативні наслідки. Зміна цільового призначення приватної земельної ділянки з однієї категорії, визначеної частиною першою статті 19 ЗК України, на іншу може здійснюватися на підставі замовленого власником проекту землеустрою та з дотриманням відповідної процедури.

У розглядуваному випадку Відповідачем порушеного порядок набуття та використання земельної ділянки, а саме: положення Земельного кодексу України (ст. 22, 33) та Закону України Про особисте селянське господарство, відповідно, втручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою ґрунтується на законі.

Таким чином, за висновком місцевого суду, Позивачем правомірно заявлено вимогу про припинення права власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Труд.Земля.Капітал.» () на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0226 шляхом витребування земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0226 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61165, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21, поверх 8-9, ).

4.3. Доводи Відповідача про необхідність застосування віндикаційного чи іншого позову судом визнано необґрунтованими, оскільки не враховують специфіку правового статусу Держгеокадастру як органу контролю.

Суд першої інстанції посилався на правові висновки Великої Палати ВС (справи №477/2330/18, №925/1133/18, №633/408/18), згідно з якими втручання держави в право приватної власності можливе за наявності суспільного інтересу, визначеного законом.

4.4. Місцевий суд зазначив, що органом, який на момент звернення з позовом наділений правом розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення є Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал", Харківська обл., с. Веселе, не погодившись з ухваленим рішенням Господарського суду Харківської області від 25.03.2025 у справі №922/4782/24, звернулось з апеляційною скаргою, якою просило вказане рішення скасувати та прийняти нове, про відмову у задоволенні позовних вимог Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в повному обсязі. Також просить розподілити судові витрати.

6. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає:

6.1. Оскільки Відповідач є юридичною особою та не займається веденням особистого селянського господарства, суд не повинен був посилатися на положення законодавства, яке регулює втиключно діяльності таких господарств, та не регулює правовідносини у сфері набуття права власності на земельні ділянки. Таким чином, суд першої інстанції застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Також, положення земельного законодавства допускають можливість використання земель особистого селянського господарства з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва без зміни цільового призначення їх власником, й не мають норми, яка б прямо встановлювала юридичним особам заборону на отримання у власність земель з призначенням «для ведення особистого селянського господарства».

6.2. У відзиві на позовну заяву Відповідач звертав увагу суду на те, що лист Міністерства юстиції України від 25.08.2021 № 70487/61191-33-21/8.3.2 «Щодо питання набуття у власність земельних ділянок для ведення садівництва та земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства юридичними особами приватного права» не створює та не закріплює норм права та виданий з метою полегшити сприйняття вже встановлених правил.

З тексту листа неможливо встановити, що юридичним особам заборонено володіти земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства, в той час як у ньому прямо встановлюється така заборона отримувати у власність земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

6.3. Відповідно до витягу з державного земельного кадастру, що був наданий разом із позовною заявою, категорія спірної земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення. У свою чергу, відповідно до обставин справи, що розглядалися Верховним Судом у справі № 477/2330/18, відповідачі використовували отримані земельні ділянки не для ведення особистого селянського господарства, а для видобутку піску. Постановою від 14 грудня 2022 року встановлено, що відповідачі зняли родючий шар ґрунту та почали видобуток піску, що і призвело до: неефективного та нераціонального використання, порушення цілісності землі та її надр. Отже, застосовані судом положення постанови Великої Палати Верховного Суду не відповідають встановленим обставинам цієї справи.

Зокрема, висновок суду, що Відповідач використовує спірну земельну ділянку з порушенням земельного законодавства, не відповідає обставинам справи та суперечать позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 24 квітня 2023 року у справі №495/1492/18. Таким чином, суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні не звернув уваги на використання ТОВ «Агрофірма «Т.З.К.» спірної земельної ділянки в межах однієї і тієї самої категорії, в той час як, в обставинах справи № 477/2330/18 відповідачі вийшли поза межі дозволених категорією земельної ділянки способів використання.

Скаржник вважає, що користувався спірною земельною ділянкою без порушення особливого правового режиму, встановленого для її охорони, забезпечував збереження землі та її раціональне використання, а тому застосування конфіскації земельної ділянки, як наслідку нецільового використання земельної ділянки, є неможливим.

6.4. На думку Скаржника, суд не правильно встановив правовий статус Позивача, адже останній виступав у якості центрального органу виконавчої влади, до компетенції якого відноситься реалізація державного контролю, що унеможливлює подання Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області позову з вимогою про припинення права власності шляхом витребування земельної ділянки.

Таким чином, хоча Головному управлінню Держгеокадастру у Харківській області і надані відповідні повноваження, Верховний Суд встановлює обмеження для їх використання, які присутні і при розгляді даної справи. Вказане означає, що Позивач обрав неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Позивача:

7. Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків в межах встановленого апеляційним судом строку надано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останній проти її задоволення заперечує, наголошуючи на законності і обґрунтованості оскаржуваного рішенян суду, зазначаючи що:

7.1. Застосування до земельної ділянки, що має відповідне цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства» положень Закону України «Про особисте селянське господарство» є виправданим, оскільки як підтверджується матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, саме таке цільове призначення має земельна ділянка, що є предметом спору у даній справі. Позивач вважає хибними та безпідставними доводи Апелянта, щодо можливості належності йому на праві власності земель призначених для ведення особистого селянського господарства без зміни цільового призначення їх власником.

7.2. Перебування спірної земельної ділянки на праві власності із відповідним цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» є порушенням цільового використання спірної земельної ділянки, оскільки Відповідач не має передбачених законом підстав використовувати спірну земельну ділянку при перебуванні у нього її на праві власності, а не на праві користування.

7.3. Головне управління Держгеокадастру у Харківській області у даній справі виступає у правовому статусі центрального органу виконавчої влади, до компетенції якого відноситься реалізація державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, до компетенції якого належить звернення із позовами про припинення права користування земельними ділянками, що у свою чергу, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 у справі №477/2330/18 поєднує підстави припинення у судовому порядку як права власності, так і права користування земельною ділянкою.

Судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права та висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 та висновки у постанові від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18.

7.4. Головне управління Держгеокадастру у Харківській області звертає увагу на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2024 року у справі № 948/73/23, де вказано, що законодавець передбачив можливість розпорядження земельними ділянками державної форми власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області у виключних випадках, зокрема, у разі визнання за державою в особі відповідного органу виконавчої влади права власності на земельну ділянку за рішенням суду. Таким чином, обраний Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області спосіб захисту є належним та ефективним, а позов подано з урахуванням вимог чинного законодавства.

8. ОСОБА_2 , м. Харків в порядку ст.ст.262, 263 Господарського процесуального кодексу України відзиву на апеляційну скаргу подано не було. Поштова кореспонденція направлялась апеляційним судом на наявні в матеріалах справи поштову адресу.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

9. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 04.03.2025р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В., Хачатрян В.С.

10. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал", Харківська обл., с. Веселе на рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2025 (повний текст підписано 04.04.2025) у справі №922/4782/24 залишено без руху та запропоновано Скаржнику усунути впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме сплатити судовий збір в розмірі 3633,60грн.

11. Після усунення недоліків, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.05.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №922/4782/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал", Харківська обл., с. Веселе на рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2025 (повний текст підписано 04.04.2025) та призначено розгляд апеляційної скарги на "30" червня 2025 р. о 10:00 годині.

12. 27.06.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал", Харківська обл., с. Веселе надійшло клопотання про відкладення засідання по справі № 922/4782/24, обґрунтовуючи тим, що представник відповідача адвокат Чуб Сергій Володимирович не має змоги з`явитися у судове засідання з огляду на необхідність прийняти участь у слідчих і розшукових діях, що заплановані на 30.06.2025 та просить визнати поважною вказану причину неявки у засідання у справі №922/4782/24.

13. Протокольною ухвалою у судовому засіданні 30.06.2025 було оголошено перерву до 02.07.2025 о 11:00 годині, про що було окремо повідомлено ухвалою-повідомленням Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал", Харківська обл., с. Веселе та ОСОБА_2 , м. Харків.

Також, у судовому засіданні протокольною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю належних доказів на підтвердження перебування/участі представника Скаржника у слідчих і розшукових діях.

14. Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 02.07.2025 «Щодо повторного автоматичного розподілу справ» у зв`язку із знаходженням у відпустці члена судової колегії, судді Хачатрян В.С., відповідно п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду її було замінено на суддю Тихого П.В., що також вбачається з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2025 у справі №922/4782/24.

15. Враховуючи викладене в п.п.9,11,14 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В. та Тихий П.В. відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

15. Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання та засобами аудиофіксації у відповідності до вимог ст.ст.222, 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу.

16. Апеляційний суд у визначеному в п.15 цієї постанови складі повторно розпочав розгляд справи №922/4782/24 по суті у зв`язку зі зміною складу суду відповідно до ч.14 ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Уповноважений представник Позивача з`явився у судове засідання, проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, надав додаткові усні пояснення з приводу розглядуваних питань та доводів апеляційної скарги.

Уповноважений представник Відповідача та Третьої особи у судове засідання, попри належне повідомлення, не з`явилися, про причини неявки не повідомили, що, за висновком судової колегії, враховуючи повідомлення їх належним чином та доведеність позиції безпосередньо зі змісту апеляційної скарги, а також достатності матеріалів справи, не перешкоджає розгляду справи по суті.

17. Згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається апеляційним судом за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

18. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 12.06.2017 Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області отримано заяву ОСОБА_2 від 12.06.2017, відповідно до якої останній просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2(два)га із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області та передати йому зазначену земельну ділянку (а.с.42 т.1).

19. На підставі заяви ОСОБА_3 від 12.06.2017 Головним управлінням видано наказ від 16.06.2017 № 11427-СГ Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою у відповідності до якого, надано гр. ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення розташованої за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області (а.с.36 т.1).

20. 04.12.2017 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшла заява ОСОБА_2 від 30.11.2017, в якій викладено прохання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області та передати йому зазначену земельну ділянку у власність (а.с.42 т.1).

21. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, доданого до заяви від 20.11.2017 ОСОБА_2 , земельна ділянка щодо якої викладено прохання затвердити проект землеустрою та яку заявник просив передати йому у власність мала кадастровий номер :02:001:0226 (а.с.43-45 т.1).

22. Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області після розгляду заяви від 30.11.2017 видано наказ від 14.12.2017 № 21398-СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області та передано гр. ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 2,0000 га. в тому числі, багаторічні насадження площею 2,0000 га, (кадастровий номер :02:001:0226) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Тернівської сільської ради Харківської району Харківської області (а.с.41 т.1).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 14.12.2017 №21402-СГ було також покладено обов`язок на гр. ОСОБА_2 використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням з дотриманням вимог статей 91, 103 Земельного кодексу України. Закону України Про особисте селянське господарство, встановлених обмежень та інших нормативно-правових актів.

23. Право власності на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 14.12.2017 № 21398-СГ на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0226 за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстровано 30.05.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Боклагом Секргієм Сергійовичем, номер відомостей про речове право: 31867871, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 251 (а.с.29 т.1).

24. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0226 ОСОБА_2 було передано за актом приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 5497. 5498. виданого 27.11.2019, Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ. (), на підставі чого 28.12.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності, номер відомостей про речове право: 34980805 (а.с.57 .1).

Таким чином, з 28.12.2019 року власником та користувачем спірної земельної ділянки є Відповідач у справі, а саме - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ..

25. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.12.2024 з кадастровий номер :02:001:0226 категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, а цільове призначення земельної ділянки: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства (а.с.30-35 т.1).

26. Відповідно до витягу з ЄДР основний вид діяльності ТОВ «АГРОФІРМА «Т.З.К.» - 01.11. Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійник культур (основний) (а.с.46, 47 т.1).

27. На підставі викладеного, з метою відновлення порушеного права держави на земельну ділянку та з урахуванням незаконності її набуття, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області вважає, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0226, яка за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яке не змінювалось станом на дату звернення із позовом, перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ. незаконно, що суперечить вимогам земельного законодавства України.

28. Відповідач проти позову заперечив повністю, на обґрунтування своїх заперечень (а.с.158-168 т.1) у відзиві на позовну заяву зазначив, зокрема про те, що чинне законодавство не лише не забороняє, а і прямо закріплює право юридичних осіб набувати у власність землі сільськогосподарського призначення.

28.1. Позивач стверджує, що стаття 5 Закону України Про особисте селянське господарство нібито визначає вичерпний перелік осіб, які можуть мати у власності земельні ділянки особистого селянського господарства, адже положення зазначеної статті не мають припису цей перелік є вичерпним.

28.2. Відповідачем у відзиві зазначено про те, що Лист Міністерства юстиції України від 25.08.2021 № 70487/61191-33-21/8.3.2 при аналізі питання Щодо питання набуття у власність земельних ділянок для ведення садівництва та земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства юридичними особами приватного права, на який посилається позивач не зазначає про неможливість юридичних осіб набувати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, адже такі правочини не суперечать положенням земельного законодавства. Крім того, листи органів виконавчої влади не створюють норми права, а лише доповнюють та конкретизують його, тому позивач не може використовувати лист Міністерства юстиції України від 25.08.2021 як джерело права і робити висновки, щодо підстав набуття права власності на земельні ділянки посилаючись на нього.

28.3. У відзиві Відповідачем наголошено про те, що не існує жодної норми законодавства, яка б забороняла юридичним особам мати у власності землі з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, тому здійснення відповідачем господарської діяльності на земельній ділянці призначеної для ведення особистого селянського господарства не суперечить чинному законодавству. Щодо цільового використання Відповідачем зазначено про те, що він здійснював свою сільськогосподарського діяльність на землях відповідної категорії землі сільськогосподарського призначення відповідно до вимог законодавства.

28.4. Також Відповідачем вказано на неналежний спосіб захисту обраного позивачем права, оскільки Позивач обґрунтовує вибір способу захисту нібито порушеного права, ст.ст. 387 ЦК України, 140, 141, 143 ЗК України, посилаючись на постанову Верховного Суду у справі № 477/2330/18 від 14.12.2022, адже у вказаній справі судом було припинено право власності на земельну ділянку, яка не тільки використовувалась не за відповідною категорією, так і була отримана позивачем у власність з земель державної власності, тобто земельна ділянка була витребувана на користь попереднього власника. У розглядуваному випадку земельна ділянка була передана фізичною особою юридичній особі, та сам Позивач зазначає, що Третя особа, набула право власності на земельну ділянку законно, проте нібито незаконно передав її Відповідачу. Отже, наведена справа є нерелевантною.

29. Спірні правовідносини розглянуті місцевим судом в контексті приписів, насамперед, Закону України "Про особисте селянське господарство", Закону України "Про землеустрій", Земельного кодексу України (далі ЗК) та Цивільного кодексу України (далі ЦК).

VІ. Оцінка апеляційного суду:

30. Суть апеляційного перегляду полягає у ревізії висновків місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог ГУ Держгеокадастру в Харківській області про припинення права власності Відповідача на земельну ділянку та витребування такої земельної ділянки на користь держави у світлі аргументів Апелянта Відповідача, які можуть бути зведені до таких тез:

- безпідставність застосування місцевим судом положень Закону України «Про особисте селянське господарство» до Відповідача, який не підпадає під сферу його регулювання, тоді як не існує жодної норми законодавства, яка б забороняла юридичним особам мати у власності землі з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» (1);

- безпідставність посилання у переглядуваному рішенні на лист Міністерства юстиції України від 25.08.2021 №70487/61191-33-21/8.3.2, який не створює норми права та не встановлює відповідної заборони (2);

- висновок суду про використання Відповідачем спірної земельної ділянки з порушенням ст.ст.22,33 ЗК ґрунтується на застосуванні правової позиції ВП ВС у постанові №477/2330/18 від 14.12.2022, сформульованої щодо істотно інших фактичних обставин, яких не має у розглядуваній справі №922/4782/24, та без урахування правової позиції ВС, висловленої у постанові від 24.04.2023 у справі №495/1492/18 (3);

- неналежність обраного способу судового захисту через неправильне встановлення правового статусу Позивача у розглядуваних відносинах, який виступав у якості компетентного органу влади зі здійснення державного контролю (4).

31. Виходячи зі змісту заявлених і задоволених позовних вимог, їх обґрунтування Позивачем та правової кваліфікації, наданої судом у переглядуваному рішенні, позиція ГУ Держгеокадастру фактично спрямована не тільки на припинення права власності на відповідну земельну ділянку у Відповідача, але й повернення її у державну власність - тобто зміну режиму власності відповідної земельної ділянки.

31.1. При цьому, Позивач не тільки не стверджує, що держава є власником цієї ділянки на момент її набуття Відповідачем чи на момент подання позову і розгляду справи, але й зазначає, що первісне вибуття цієї земельної ділянки з державної власності внаслідок її приватизації Третьої особою відбулося із дотриманням визначеної законодавством процедури.

31.2. Позивачем не тільки не оспорюється та не висувається позовних вимог щодо спростування приватизації земельної ділянки, але й не висувається позовних вимог щодо правочину з відчуження спірної земельної ділянки Третьої особою на користь Відповідача (згадуваний у позовній заяві та відображений у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.29 т.1) акт приймання-передачі нерухомого майна від 27.11.2019 кваліфікується колегією апеляційного суду саме як правочин у розумінні ст.202 ЦК та як правова підстава набуття Відповідачем права власності у розумінні ст.328 цього Кодексу).

31.3. Водночас, Позивач, цілком слушно вказуючи про відсутність підстав у розглядуваних правовідносинах застосовувати віндикаційний, негаторний чи кондикційний способи захисту (з чим правильно погодився і місцевий суд), тим не менше, вважає що «участь громадянина у протиправній передачі земельної ділянки Відповідачеві» та «порушення Відповідачем порядку набуття та використання земельної ділянки» є достатніми підставами для застосування обраного способу захисту.

32. Беручи до уваги викладене у п.31 цієї постанови, а також те, що:

- правочин, опосередкований актом приймання-передачі від 27.11.2019, не є нікчемним у розумінні ст.215 ЦК (жодна з наведених Позивачем та застосованих місцевим судом норм права не містить такої вказівки про недійсність в силу закону), на нього розповсюджується презумпція правомірності, встановлена ст.204 цього Кодексу;

- за змістом пп.а)ч.1 ст.82 ЗК придбання юридичною особою земельної ділянки у власність на підставі цивільно-правової угоди визначено підставою набуття, тоді як ч.2 ст.328 ЦК встановлює презумпцію правомірності такого набуття, якщо інше прямо не випливає із закону або необґрунтованість активів у власності не встановлена судом (колегія суддів відмічає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню за встановленими обставинами норми Закону України від 31.10.2019 №263-IX щодо необґрунтованості активів);

- відсутність потреби у попередньому (одночасному) визнанню недійсними правочинів у ланцюгу відчуження майна задля можливості його витребування сформульовано як правову позицію лише у разі віндикації такого майна за позовом власника (див., наприклад, п.149 постанови ВП ВС від 27.11.2024 у справі №204/8017/17, а також постанови ВП ВС, що згадані у п.150 вказаної постанови), яка (віндикація) у межах цієї справи Позивачем не вимагалась і місцевим судом не застосовувалась, тоді як правова оцінка правочину з набуття Відповідачем спірної земельної ділянки (якщо б відповідну позовну вимогу було б заявлено), зважаючи на статус ОСОБА_2 як фізичної особи, не може надаватися у межах господарського судочинства (такий правочин може оспорюватись у порядку цивільного судочинства),

апеляційний суд вважає, що правильне вирішення цього спору узалежнено від застосовності визначених діючим законодавством норм позбавлення Відповідача набутого ним за не визначеним недійсним правочином права власності на земельну ділянку та виникнення такого права у держави.

33. Частиною 4 ст.41 Конституції України, норми якої згідно ст.8 мають пряму дію та найвищу юридичну силу в Україні, встановлено загальне правило, згідно якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і таке право є непорушним. Це правило відтворене і в ч.1 ст.321 ЦК.

33.1. Частина 5 ст.41 Основного Закону визначає випадки правомірного припинення права власності через примусове відчуження майна з мотивів суспільної необхідності з відшкодуванням вартості (попереднім або наступним), що є реквізицією у розумінні ст.353 ЦК, але у розглядуваному випадку не застосовано, а тому не може розглядатися як легітимне виключення із згадуваного вище загального правила про непорушність права власності.

33.2. Частина 6 ст.41 Основного Закону іншою легітимною правовою підставою припинення права приватної власності визначає конфіскацію майна, яка може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом». Враховуючи визначену у п.31 цієї постанови спрямованість позовних вимог і наслідків їх задоволення місцевим судом, колегія суддів розглядає такий позов як такий, що опосередковує конфіскацію земельної ділянки у розумінні ст.354 ЦК (позбавлення права власності не майно як санкція за правопорушення з безоплатним переходом у власність держави), що узгоджується із приписами пп. ґ) ч.5 ст.84 ЗК, оскільки будь-який інший визначений цією нормою спосіб набуття держави права власності у розглядуваному випадку не є застосовним.

33.3. Зважаючи на природу спірного майна (земельна ділянка) та характер розглядуваних правовідносин (опосередковують реалізацію Позивачем як компетентним органом держави контрольних повноважень у царині використання і охорони земель усіх форм власності), апеляційний суд, керуючись ст.9 ЦК, визначає, що згадуваним у ч.6 ст.41 Конституції України законом, який встановлює випадки, обсяги і порядок конфіскації земельної ділянки, є, насамперед, Земельний кодекс України:

- виходячи із преамбули Закону України «Про особисте селянське господарство» та визначеної у ст.3 цього Закону сферу його дії, він не регулює відносини ані щодо набуття права власності на земельну ділянку Відповідачем як юридичною особою, ані щодо користування нею,

- Закон України «Про особисте селянське господарство» не встановлює ані заборон, порушення яких визначено підставою для санкцій у вигляді конфіскації, ані порядку і обсяги такої конфіскації;

- Закон України «Про особисте селянське господарство», визначаючи сутність особистого селянського господарства та його суб`єктів, фактично встановлює через вказівку на характеристики особи, яка може реалізувати право на організацію такого особистого господарства, обмеження саме для держави щодо безоплатної передачі земельних ділянок для такої мети, виключаючи передачу нею (у порядку приватизації) у власність юридичних осіб відповідних ділянок.

33.4. Зважаючи на застосовність до розглядуваних правовідносин ст.1 ратифікованого Україною Першого протоколу до Конвенції про захисту прав і основоположних свобод людини 1950р., саме крізь приписи Земельного кодексу України апеляційний суд визначатиме дотримання критерію «законної підстави», який поряд із критеріями «легітимної мети» та «пропорційності втручання» виступатиме мірилом правової обґрунтованості заявлених позовних вимог.

34. Серед визначених ст.140 ЗК підстав для припинення права власності на земельну ділянку обраний Позивачем і застосований місцевим судом спосіб кореспондується із пп.д) ч.1 конфіскація рішенням суду, що узгоджується із пп.ґ ч.5 ст.84 ЗК, про що вже зазначалося у п.33.2. цієї постанови.

34.1. Означена норма, яка фактично дублює ч.6 ст.41 Конституції України лише в частині вказівки на підставу припинення права власності та обов`язковості судового рішення, безпосередньо не визначає підстави, обсяги і порядок самої конфіскації, але ст. 148 ЗК так само як і Конституція чітко визначає, що відповідні параметри допустимості конфіскації мають встановлюватися тільки законом.

34.2. Застосована місцевим судом ст.143 ЗК встановлює визначеність лише щодо судового порядку конфіскації земельної ділянки, але не визначає ані випадків її застосування (підстав компенсації), ані обсягів:

- запропоноване/застосоване місцевим судом тлумачення пп.а) «використання земельної ділянки не за цільовим призначенням» у якості підстави для припинення права власності не відповідає системному тлумаченню ст.ст.140,141 та ст.143 ЗК, згідно якої остання норма перелічує випадки застосування саме судового порядку як щодо певних підстав припинення права власності, так і щодо припинення права користування земельними ділянками, але не змінює (не розширює) коло підстав для припинення одного виду права за рахунок кола підстав для другого виду права, та не встановлює підстав самої конфіскації;

- втілений у переглядуваному рішенні правовий підхід не узгоджується із ч.6 ст.41 Конституції, оскільки фактично запроваджує поряд із передбаченим способом припинення права власності через конфіскацію (пп.в) ч.1 ст.143 ЗК) цілком тотожний за юридичними наслідками спосіб припинення права власності у судовому порядку через «використання земельної ділянки не за цільовим призначенням» (пп.а) ч.1 ст.143 ЗК), що є неконституційним розширенням легітимних підстав припинення права власності та несумісно із принципом тлумачення закону на користь особи (in dubio pro tributario), адже невиправдано знижує «якість закону» як складника правової визначеності;

- посилання місцевого суду в розглядуваному контексті на постанову ВП ВС від 14.12.2022 у справі №477/2330/18 є помилковим, адже як слушно вказав Відповідач, фактичні обставини щодо цільового використання земельної ділянки у вказаній справі та у розглядуваній істотно відрізняються (обставини використання Відповідачем спірної земельної ділянки поза межами її категорії у розумінні ч.1 ст.22 ЗК (землі сільськогосподарського призначення) Позивачем не доводились і за матеріалами справи не вбачаються), та у будь-якому випадку правова позиція ВС у певній справі не є універсальною нормою закону та у розумінні ч.6 ст.41 Конституції України не може в принципі визначати підстави для здійснення конфіскації у правовідносинах, що не були предметом розгляду у справі №477/2330/18;

- збереження категорійності спірної земельної ділянки незаважаючи н її набуття Відповідачем та відсутність доказів і відомостей щодо завадання шкоди цій земельній ділянці господарською діяльності Відповідача (на відміну від випадку, розгдянутого у межах справи №477/2330/18), унеможливлює "притягування" у якості легітимних підстав позбавдення права вланості посилання і на ч.3 ст.13 та ч.6 ст.41 Основного закону України.

34.3. Апеляційний суд відмічає, що станом на момент набуття Відповідачем права власності на спірну земельну ділянку, редакція ст.130 ЗК для покупців земель сільськогосподарського призначення (а спірна земельна ділянка відноситься до цієї категорії а.с.30-35 т.1) юридичних осіб лише одну кваліфікуючу ознаку передбаченість установчими документами ведення сільськогосподарського виробництва, якому Відповідач відповідає (а.с.46,47 т.1), хоча наявні матеріалами справи і не дають підстав кваліфікувати здійснене Третьою особою відчуження земельної ділянки за актом приймання-передачі від 27.11.2019 саме як купівлю-продаж, тоді як приписи ст.131 ЗК у відповідній редакції щодо інших цивільно-правових угод не встановлював ніяких обмежень щодо набуття права власності для юридичних осіб на земельні ділянки, які до того вже перебували у приватній власності.

34.4. Колегія апеляційного суду, виходячи із принципу «jura novit curia» зазначає, що діюча на момент подання позову та ухвалення оскаржуваного рішення редакція ст.130 ЗК допускала можливість конфіскації земельної ділянки виключно у разі порушень вимог ч.ч.1 і 2 цієї статі у відповідній редакції, однак зазначені випадки не охоплювали фактичні обставини, покладені в основу позовних вимог, тоді як належних підстав для конфіскації у контексті означених приписів за встановленими обставинами не вбачається. Крім того, враховуючи викладену п.34.3 цієї постанови (відсутність будь-яких встановлених ЗК заборон для Відповідача набувати у власність земельну ділянку приватної форми власності), не вбачається і підстав для конфіскації, визначених ст.145 ЗК твердження Позивача (з яким погодився місцевий суд) про існування заборони, яке ґрунтується не на прямій і чіткій вказівці закону, а на розлогому та розширювальному тлумаченні норм, що не встановлюють підстав для конфіскації, є несумісним із приписами п.22 ч.1 ст.92 Конституції України (адже конфіскація за визначенням ст.345 ЦК є мірою відповідальності за порушення).

34.5. З урахуванням викладених міркувань апеляційний су не убачає дотримання критерію «законної підстави» для втручання у право власності Відповідача запропонованим способом, що є достатнім для скасування оскаржуваного рішення та відмови у задоволені позову з мотивів порушення ч.6 ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу ЄКПЛ.

35. Колегія апеляційного суду, повторюючи висловлені міркування у п.34.2 цієї постанови щодо нерелевантності застосування у повному обсязі до спірних правовідносин підходу, що був сформульований ВП ВС у постанові від 14.12.2022 у справі №477/2330/18, також відмічає помилковість посилання у переглядуваному рішенні на приписи ст.19 ЗК щодо зміни категорії земельної ділянки приватної власності, оскільки:

- матеріали справи не містять доказів використання Відповідачем спірної земельної ділянки у спосіб, що перебуває за межами категорії «землі сільськогосподарського призначення»;

- зміна категорії та зміна виду використання у межах однієї категорії не можуть ототожнюватися за процедурою здійснення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у п.37 постанови ВП ВС від 01.06.2021 у справі №925/929/19;

- ст.33 ЗК в принципі допускає використання земельних ділянок, призначених для ведення особистого селянського господарства, юридичними особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що вочевидь виключає можливість одночасного використання цієї ж земельної ділянки у порядку діяльності відповідною фізичною особою у розумінні ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» (правовий титул передачі у користування чи у власність не визначають змісту фізичних дій відповідної особи з використання земельної ділянки з точки зору оцінки її відповідності цільовому використанню у розумінні абз. 15 ч.1 ст.1 Закону України «Про землеустрій»).

35.1. Позивачем не надано доказів тієї обставини, що внаслідок стверджуваного ним протиправного відчуження Третьою особою своєї земельної ділянки сільськогосподарського призначення на користь Відповідача та набуття останнім права власності на таку ділянку і здійснення використання нею відбулося порушення пріоритетності збереження земель сільськогосподарського призначення (ст.23 ЗК) чи завдано шкоди її охороні захищуваних суспільних інтересів, забезпечення яких визнавалось легітимною метою позбавлення права власності у межах справи №477/2330/18, на нерелевантному «відтворені» якої ґрунтується правова позиція ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Наразі, встановлена за таких обставин недоведеність Позивачем та не встановлення місцевим судом «легітимної мети» позбавлення права власності Відповідача також є самостійною підставою для задоволення апеляційних вимог.

35.2. Водночас, навіть якщо вбачати «легітимний інтерес» саме у збережені виду використання спірної земельної ділянки («для ведення особистого селянського господарства») у межах категорії «землі сільськогосподарського призначення» (адже за змістом ч.1 ст.20 ЗК зміна цільового призначення передбачає можливість як зміну категорії, так і виду призначення), то запропоноване Позивачем і застосоване місцевим судом «втручання» у «право мирного володіння» Відповідача не може бути визнано пропорційним:

- повернення земельної ділянки у державну власність не відновлює можливість Третьої особи провадити діяльність щодо особистого селянського господарства з використанням такої ділянки та не відновлює вже використане такою особою права безоплатної приватизації (ч.4 ст.116 ЗК) земельної ділянки такого виду призначення;

- ст.21 ЗК серед можливих наслідків порушення порядку зміни цільового призначення земель не визначає конфіскації відповідної земельної ділянки, що, підтверджуючи міркування апеляційного суду, викладені у п.34 цієї постанови, зумовлює оцінку висновку місцевого суду про задоволення позовних вимог як такого, що не відповідає ч.2 ст.19 Конституції України.

36. Задоволення апеляційних вимог з викладених вище підстав скасування переглядуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог зумовлює перерозподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді першої інстанції, та розподілу судових витрат, пов`язаних із апеляційним оскарженням, шляхом їх віднесення на рахунок Відповідача (щодо сплати судового збору, оскільки інших судових витрат в порядку ст.124 ГПК до розподілу заявлено не було).

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал", Харківська обл., с. Веселе на рішення Господарського суду Харківської області 25.03.2025 (повний текст підписано 04.04.2025) у справі №922/4782/24 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Харківської області 25.03.2025 (повний текст підписано 04.04.2025) у справі №922/4782/24 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал" про примусове припинення право власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ТРУД.ЗЕМЛЯ.КАПІТАЛ.» () на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0226 шляхом витребування земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0226 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відмовити.

4. Судові витрати за подання позовної заяви віднести на рахунок Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

5. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61165, м. Харків, вул. Космічна, буд. 21, поверх 8-9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Труд.Земля.Капітал" (62420, Харківська обл., с. Веселе, вул. Сонячна, буд. 4, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3633,60грн.

6. Постанова набирає сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.07.2025р.

Головуючий суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка

Суддя П.В. Тихий