ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 Справа № 917/697/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», 36022, м. Полтава, вул. Панянки, 65Б, ,

до Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», 36020, м. Полтава, вул. Пилипа Орлика, 40-а, ,

про cтягнення 30 482,71 грн,

Представники сторін: не викликались.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» до Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про стягнення 30 482,71 грн, з яких 7 816,89 грн 3 % річних за порушення грошового зобов`язання за договором про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу № 22414055 від 31.01.2022 р., 22 665,82 грн втрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.04.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач як правонаступник усього майна, прав та обов`язків Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Решетилівське підприємство «Водоканал» має сплатити на користь ТОВ «Полтаваенергозбут» 3 % річних за порушення грошового зобов`язання за договором про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу № 22414055 від 31.01.2022 р., а також втрати від інфляції у зв`язку невиконання вказаного зобов`язання за період, що не охоплюється рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.03.2023 р. у справі № 917/1578/22.

Відповідач у визначеному господарським процесуальним законодавством порядку на позов не відреагував, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи (довідка про доставку ухвали від 07.04.2025 р. в електронний кабінет КП «Полтававодоканал» міститься в матеріалах справи).

Згідно із ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.03.2023 р. у справі № 917/1578/22 стягнуто з Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Решетилівське підприємство «Водоканал» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» 324 678,32 грн основного боргу за договором про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу № 22414055 від 31.01.2022 р., 13 003,49 грн інфляційних, 4 360,49 грн 3 % річних та 2 715,31 грн витрат по сплаті судового збору.

Згідно з рішенням пленарного засідання сімнадцятої позачергової сесії восьмого скликання Полтавської обласної ради від 14.10.2022 року № 482 «Про реорганізацію Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Решетилівське підприємство «Водоканал» шляхом приєднання до Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» є правонаступником усього майна, прав та обов`язків реорганізованого шляхом приєднання Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Решетилівське підприємство «Водоканал». В подальшому було складено та підписано передавальний акт балансових рахунків, матеріальних цінностей, активів та зобов`язань Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Решетилівське підприємство «Водоканал» на баланс правонаступника Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал».

Крім того, 12.10.2023 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про припинення Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Решетилівське підприємство «Водоканал» в результаті реорганізації.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво, тобто правонаступництво, при якому все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва право попереднику незалежно від їх виявлення на той момент. Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 р. у справі № 910/5953/17, постанова Верховного Суду від 31.10.2023 р. у справі № 910/21002/21).

Отже, Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» стало правонаступником всіх прав та обов`язків Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Решетилівське підприємство «Водоканал», в тому числі, і обов`язку з оплати заборгованості за договором про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу № 22414055 від 31.01.2022 р.

Позивач вказує, що відповідач заборгованість, встановлену рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.03.2023 р. у справі № 917/1578/22, сплатив лише 14.12.2023 р., з огляду на що заявив до стягнення з Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» 7 816,89 грн 3 % річних та 22 665,82 грн втрат від інфляції, нарахованих на вказану суму основного боргу, за період, що не охоплюється вказаним рішенням.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу № 22414055 від 31.01.2022 р., рахунки та акти за договором про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу № 22414055 від 31.01.2022 р. за період з липня 2022 року по вересень 2022 року, платіжні інструкції від 31.05.2023 р., 23.06.2023 р., 25.07.2023 р., 25.08.2023 р., 25.09.2023 р., 27.10.2023 р., 27.11.2023 р. та 14.12.2023 р., рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2023 р. у справі № 917/1578/22 та ін.

Докази відповідача в спростування вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» в матеріалах справи відсутні.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 73 визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначено вище, 21.03.2023 р. Господарським судом Полтавської області прийнято рішення у справі № 917/1578/22.

Вказаним рішенням суду встановлено наступне:

« 31.01.2022 між ТОВ «Полтаваенергозбут» (далі Постачальник, Позивач) та Комунальним підприємством Решетилівським комунальним підприємством "Водоканал" (далі - Споживач, Відповідач) укладено договір про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу № 22414055…

Розділом 2 Договору визначено, що Постачальник постачає електричну енергію Споживачу, з урахуванням послуг постачання, розподілу та передачі, для забезпечення потреб Споживача, а Споживач сплачує Постачальнику вартість фактично спожитої (використаної) електричної енергії…

Згідно з п. 5.9. Договору прийом-передача електричної енергії, поставленої Постачальником та прийнятої Споживачем у розрахунковому періоді оформлюється шляхом підписання Сторонами щомісячних Актів прийому-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

По закінченні розрахункового періоду Постачальник зобов`язаний надати для підписання Споживачу Акт приймання-передачі електричної енергії не пізніше 12-го числа місяця наступного за розрахунковим та рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію. Споживач зобов`язаний розглянути та підписати вказаний акт у строк, що не перевищує 5 (п`ять) календарних днів або дати вмотивовану відмову від підписання такого акту, у цей же строк.

За умовами п. 5.11. Договору Споживач здійснює оплату за фактично спожиту (використану) електричну енергію згідно Акту приймання-передачі електричної енергії не пізніше 20 календарних днів після закінчення розрахункового періоду, на підставі отриманого від Постачальника рахунку про оплату електричної енергії.

Пунктом 6.2.1. Договору передбачено зобов`язання споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.

У період з травня 2022 рік по вересень 2022 рік Постачальником Споживачу було надано електричну енергію, про що підписані та додані до матеріалів справи відповідні акти купівлі-продажу, рахунки на оплату та докази їх направлення Споживачу.

Матеріалами справи підтверджено, а Відповідачем визнано наявність заборгованості в сумі 344 678,32 грн.

Крім того, Відповідачем надано докази часткової сплати суми боргу в розмірі 20 000,00 грн.

Враховуючи викладене вимоги Позивача в частині стягнення 324 678,32 грн боргу підлягають задоволенню, в частині 20 000,00 грн закриттю провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.».

Крім того, у даному рішенні суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем 3 % річних по 20.11.2022 р. включно та інфляційних втрат по 15.10.2022 р. включно та визначив, що вказані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» підлягають задоволенню в розмірі 4 360,49 грн та 13 003,49 грн відповідно.

Вказане рішення суду набрало законної сили 27.04.2023 року.

Отже, обставини, встановлені вказаним рішенням суду, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи у відповідності до положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

З наданих позивачем платіжних інструкцій (а.с. 25-32) вбачається, що основна заборгованість за договором про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу № 22414055 від 31.01.2022 р., встановлена рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.03.2023 р. у справі № 917/1578/22, відповідачем сплачувалась поступово, а саме: 31.05.2023 р. в сумі 40 584,79 грн., 23.06.2023 р. в сумі 40 584,79 грн., 25.07.2023 р. в сумі 40 584,79 грн., 25.08.2023 р. в сумі 40 584,79 грн., 25.09.2023 р. в сумі 40 584,79 грн., 27.10.2023 р. в сумі 40 584,79 грн., 27.11.2023 р. в сумі 40 584,79 грн. та 14.12.2023 р. в сумі 40 584,79 грн.

Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Внаслідок прострочення відповідачем сплати заборгованості за поставлену електричну енергію позивачем здійснено нарахування відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних за період з 21.11.2022 р. по 31.12.2023 р. на суму 7 816,89 грн та інфляційних втрат за період з 16.10.2022 р. по 15.12.2023 на суму 22 665,82 грн.

При цьому, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

Контррозрахунку розміру вказаних вимог відповідачем надано не було.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, суд прийшов до висновку, що зазначені вимоги відповідають положенням чинного законодавства України, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» у даній справі в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного:

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 2 422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» (36020, м. Полтава, вул. Пилипа Орлика, 40-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» (36022, м. Полтава, вул. Панянки, 65Б, ) 7 816,89 грн 3 % річних за порушення грошового зобов`язання за договором про постачання/закупівлю електричної енергії споживачу № 22414055 від 31.01.2022 р., 22 665,82 грн втрати від інфляції; 2 422,40 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 25.06.2025 р.

Суддя О.С. Мацко