ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 року м.Дніпро Справа № 904/31/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2024 у справі №904/31/24 (суддя Татарчук В.О.)

За позовом Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Каверіна 26 і 28" (м. Дніпро)

до Дніпровської міської ради (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Каверіна 26 і 28" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Дніпровської міської ради про стягнення заборгованості по внескам та обов`язковим платежам співвласників об`єднання в розмірі 19606,68грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежно виконує свої зобов`язання з оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, як співвласник спільного майна в багатоквартирному будинку, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість за період з 01.10.2018 по 30.09.2023, яка станом на дату звернення з позовом до суду не сплачена.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2024 у справі №904/31/24 позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Каверіна 26 і 28" до Дніпровської міської ради (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення заборгованості по внескам та обов`язковим платежам співвласників об`єднання в розмірі 19552,26грн задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Дніпровської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків "Каверіна 26 і 28" 19552,26грн - основного боргу, 2684,00грн - витрат по сплаті судового збору та 6400,00грн - витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виникла заборгованість з оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території по будинку №26 та будинку АДРЕСА_1 за період з жовтня 2018 року по вересень 2023 року включно.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Дніпровська міська рада звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2024 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийнятим за наслідками недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та винесене з порушенням норм процесуального права.

Суд першої інстанції, в порушення ст. ст. 86, 236, 237 ГПК України, не вирішив питання щодо передачі квартири АДРЕСА_2 територіальній громаді, якими позивач обґрунтовував позов та якими доказами підтверджується набуття права комунальної власності на вказану квартиру.

Суд не дав належної оцінки рішенням виконавчого комітету міської ради від 20.05.2004, у якому відсутні дані про передачу будинку АДРЕСА_1 до комунальної власності.

Висновки суду про право власності відповідача на квартиру базуються лише на листах Департаменту житлового господарства, які не підтверджують факту комунальної власності.

Суд не з`ясував факти, які підтверджують вимоги позивача та не врахував надані докази, що спростовують його доводи.

Позивач не довів належними доказами витрати на правову допомогу у справі, оскільки документи не підтверджують, що послуги адвоката стосуються саме цієї справи.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

У відзиві на апеляційну скаргу об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каверіна 26 і 28» просить апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення, а рішення від 23.05.2024 року Господарського суду Дніпропетровської області - без змін.

Стягнути з Дніпровської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каверіна 26і28» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач зазначає, що неприватизовані квартири у будинках АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 по вул. Професора Герасюти є власністю територіальної громади м. Дніпра, що підтверджується листами КП «ДМБТІ» та Департаменту житлового господарства;реєстрація права власності на спірні квартири не проводилась (документи від 18.02.2021 та 06.09.2023);житлові будинки були прийняті до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади згідно з рішенням виконавчого комітету від 20.05.2004;відсутність інформації про зареєстроване право власності на спірні квартири в Державному реєстрі; до створення ОСББ, будинки 26 і 28 знаходились на балансі Комунального підприємства «Жилсервіс-1»;кошти на ремонт покрівлі в сумі 5667,29 грн. були виділені з бюджету територіальної громади, і Відповідач не звертався до ОСББ для зарахування цих витрат;заперечення Відповідача щодо витрат на правничу допомогу базується на відсутності номера справи в договорі, але це не є підставою для відмови у визнанні витрат.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 25.06.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Кощеєв І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.06.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №904/31/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/31/24.

01.07.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.07.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2024 у справі №904/31/24. Призначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Як вбачається з матеріалів справи, між 13.05.2016 проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Каверіна 26 і 28", про що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис №0076774, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 21 том 1).

Загальними зборами Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Каверіна 26 і 28", протокол №1 від 13.04.2017, затверджено Статут Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Каверіна 26 і 28" (у новій редакції) (а.с. 22-24 том 1).

Метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим статутом (пункт 1 розділу ІІ Статуту).

Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками, працівниками (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску, інших податків визначених законодавством України), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання (пункт 2 розділу ІІ Статуту).

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Статуту завданням та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання; здійснення некомерційної господарської діяльності для забезпечення власних потреб.

Органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія (ревізор) об`єднання (пункт 1 розділу ІІІ Статуту).

Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання. Загальні збори скликаються не рідше одного разу на рік (пункт 2 розділу ІІІ Статуту).

За змістом пункту 3 розділу ІІІ Статуту до виключної компетенції загальних зборів, окрім іншого, належать питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників; прийняття рішення про реконструкцію та ремонт будинку або про зведення господарських споруд.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради є власником нежитлового приміщення №1, багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , опис: приміщення №1 загальною площею 105,4кв.м., в житловому будинку літ.А-5 в цокольному поверсі поз.1-10 (а.с. 91 том 1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №359860195 від 25.12.2023 право власності щодо квартири АДРЕСА_2 не зареєстровано (а.с. 92 том 1).

Листом №1679 від 18.02.2021 Комунальне підприємство Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації Дніпровської міської ради повідомило позивача про те, що станом на 31.12.2012, згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_4 не проводилась. На дату останньої інвентаризації загальна площа квартири складає 49,8кв.м. з урахуванням площі балкону (а.с. 32 том 1).

Згідно з листами №3/16-6912 від 31.08.2023 та №3/12-8095 від 26.10.2023 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради будинок №28 та будинок АДРЕСА_3 ) був прийнятий до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади від обласного житлово-комунального підприємства Південне згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради №1435 від 20.05.2004 Про поетапну передачу житлових будинків з балансу обласних житлово-комунальних підприємств Південне, Центральний та Лівобережжя на баланс комунальних житлово-експлуатаційних підприємств (а.с. 33, 34 том 1).

Відповідно до протоколу №1 від 29.12.2017 загальних зборів ОСББ Каверіна 26 і 28 був затверджений розмір внесків на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території для квартир і нежитлових приміщень в розмірі 3,30грн за 1кв.м. щомісячно (а.с. 35, 36 том 1).

Протоколом №1 від 26.01.2019 загальних зборів ОСББ Каверіна 26 і 28 був затверджений розмір внесків на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території для квартир і нежитлових приміщень в розмірі 4,10грн за 1кв.м. щомісячно (а.с. 37-39 том 1).

Згідно з протоколом №3 від 15.12.2019 загальних зборів ОСББ Каверіна 26 і 28 був затверджений розмір внесків на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території для квартир і нежитлових приміщень в розмірі 4,25грн за 1кв.м. щомісячно. Сума внесків до резервного фонду затверджено в розмірі 0,25грн за 1кв.м. щомісячно (а.с. 40-42 том 1).

Відповідно до протоколу №01 від 11.12.2021 загальних зборів ОСББ Каверіна 26 і 28 був затверджений розмір внесків на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території для квартир і нежитлових приміщень в розмірі 5,00грн за 1кв.м. щомісячно (а.с. 43-52 том 1).

Позивач зазначає, що оскільки власником приміщення №1 у будинку АДРЕСА_1 є відповідач, а квартира АДРЕСА_2 не приватизована і інформація щодо власників у бюро технічної інвентаризації та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, то власником останньої є також відповідач, у зв`язку з чим, останній набув низку обов`язків, які передбачені статтею 15 Закону "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", а також статутом Об`єднання.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Каверіна 26 і 28" посилається на несплату Дніпровською міською радою, як співвласником, грошових коштів на утримання багатоквартирного будинку, прибудинкової території по будинку АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 за період з 01.10.2018 по 01.10.2023 у сумі 19552,26грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору.

На час прийняття рішення, доказів оплати наданих послуг у повному обсязі сторонами до матеріалів справи не надано.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у т.ч. допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною 1 ст. 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

Цей Закон, згідно з його ст. 2, регулює відносини суб`єктів права власності щодо користування та розпорядження спільним майном співвласників у об`єднанні.

Відповідно до ст.1Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирногобудинку`об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. Управління багатоквартирним будинком полягає у вчиненні співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Згідно зі ст. ст. 4 та 12 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим законом та статутом об`єднання.

За приписами ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, в тому числі, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.

Співвласник, зокрема, зобов`язаний: виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; брати участь у проведенні реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі (ст. 15 цього Закону).

Статтею 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у т.ч. відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у т.ч. відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII, предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

За змістом ст. 1, 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Згідно з ч. 1, 4 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.

Статтею 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.

Внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів (ст. 23 Закону), а у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (ст. 13 Закону).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради є власником нежитлового приміщення №1, багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , опис: приміщення №1 загальною площею 105,4кв.м., в житловому будинку літ.А-5 в цокольному поверсі поз.1-10 (а.с. 91 том 1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №359860195 від 25.12.2023 право власності щодо квартири АДРЕСА_2 не зареєстровано (а.с. 92 том 1).

Листом №1679 від 18.02.2021 Комунальне підприємство Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації Дніпровської міської ради повідомило позивача про те, що станом на 31.12.2012, згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Каверіна, буд. 28 реєстрація права власності на квартиру №99 не проводилась. На дату останньої інвентаризації загальна площа квартири складає 49,8кв.м. з урахуванням площі балкону (а.с. 32 том 1).

Згідно з листами №3/16-6912 від 31.08.2023 та №3/12-8095 від 26.10.2023 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради будинок №28 та будинок №26 по вул. професора Герасюти (колишня назва вул. Каверіна) був прийнятий до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади від обласного житлово-комунального підприємства Південне згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради №1435 від 20.05.2004 Про поетапну передачу житлових будинків з балансу обласних житлово-комунальних підприємств Південне, Центральний та Лівобережжяна баланс комунальних житлово-експлуатаційних підприємств (а.с. 33, 34 том 1).

Згідно вищевказаних листів Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради житлові будинки №26 та №28 були прийняті до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади від обласного житлово-комунального підприємства «Південне» згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 20.05.2004 року №1435.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутня інформація про зареєстроване право власності на спірні квартири.

До створення в житлових будинках АДРЕСА_5 об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вони знаходились на балансі Комунального підприємства «Жилсервіс-1» Дніпровської міської ради, який підписував з ОСББ акти приймання- передачі з управління в управління (з балансу) житлових будинках АДРЕСА_5 .

26.12.2019 року представник Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, діючий на підставні довіреності, представляв на загальних зборах територіальну громаду Дніпра на загальних зборах ОСББ в особі квартир та нежитлових приміщень в будинках АДРЕСА_3 і АДРЕСА_1 .

Отже, усі ці документи та листи Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради свідчать про те, що житлові будинки АДРЕСА_5 до створення ОСББ знаходились у комунальній власності територіальної громади м. Дніпра та на балансі і управлінні відповідних комунальних підприємств, а отже неприватизовані квартири в даних будинках є власністю територіальної громади м. Дніпра. І даний факт Відповідачем не спростований. Відповідач не надав жодного доказу щодо того, що вищевказані будинки знаходяться у власності територіальної громади Дніпропетровської області, про що могли б свідчити відповідні довідки тощо Дніпропетровської обласної ради.

Отже, Відповідач є власником неприватизованих квартир в житлових будинках АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 .

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом (частина друга статті 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем не спростовано інформацію викладену в листах Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради щодо передачі до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади від обласного житлово-комунального підприємства Південне житлових будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , відповідач є власником приміщення №1 у будинку №26 та квартири АДРЕСА_2 .

Позивачем підтверджено належними і допустимими доказами вартість наданих послуг та застосовані тарифи, затверджені рішеннями загальних зборів об`єднання, оформлені протоколами загальних зборів ОСББ №1 від 29.12.2017, №1 від 26.01.2019, №3 від 15.12.2019, №01 від 11.12.2021.

При цьому, вказані рішення станом на час розгляду справи не скасовані, тарифи нечинними не визнавалися, а тому вони є обов`язковими для виконання відповідачем, який є власником нежитлового приміщення і зобов`язаний нести обов`язки співвласника майна у багатоквартирному будинку.

Таким чином, особа, яка є власником приміщення, де створено ОСББ, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна незалежно від членства в об`єднанні, а тому така сума боргу підлягає стягненню.

Витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належного їм нежитлового приміщення та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що порядок сплати внесків має бути визначений загальними зборами об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Позивачем до матеріалів справи не додано рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, в якому було б зазначено строки сплати внесків на утримання будинків. Статутом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Каверіна 26 і 28" також не визначено строків сплати внесків на управління та утримання будинку.

Тому, щодо строків сплати внесків на управління та утримання будинку, судом враховано правову позицію Верховного Суду, яку викладено у постанові від 06.07.2018 у справі №910/582/17, стосовно того, що законодавством, в будь-якому випадку (незалежно від встановлення строків сплати внесків і платежів у статуті) покладено на співвласника обов`язок своєчасної сплати відповідних платежів, які є щомісячними.

Відтак, терміном сплати внесків є останнє число місяця, виходячи з того, що внески були встановлені загальними зборами як щомісячні (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №922/3087/17 від 11.05.2018).

Колегія суддів зазначає, що розмір внеску на утримання будинку та прибудинкової території, встановлений рішенням загальних зборів співвласників, є сталим.

За таких обставин, строк сплати внесків на утримання будинку вважається таким, що настав.

Згідно зі статтями 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у розмірі 19552,26грн відповідачем відповідно до положень статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 19552,26грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Кодексу, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз статті 261 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Установлено, що позивач звернувся з позовом до суду 26.12.2023 про стягнення заборгованості за період із 01.10.2019 до 01.10.2023. Відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з 01.11.2019.

Постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 від 11.03.2020 №211, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 від 11.11.2020 №1100, установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на усій території України карантин.

В подальшому дія карантину, згідно постанов Кабінету Міністрів України, була продовжена із запровадженням нових обмежень з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. Слід зазначити, що запровадження на території України карантину та його дія є загальновідомою обставиною та не потребує доказування.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину"; Розділ IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України доповнено, зокрема пунктом 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Поряд із цим, через військову агресію російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб (Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022). Законом України від 24.02.2022 №2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який у свою чергу продовжено та триває на даний час.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Враховуючи викладене звернення позивача до суду відбулось в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим заява про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу витрат позивача на правничу професійну допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції колегія суддів зазначає таке.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

У позовній заяві позивач у справі попередньо визначив витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500,00грн, яка в подальшому збільшена до 6400,00грн.

Відповідно до частин першої третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, однак обґрунтованих підстав для зменшення не навів.

На підтвердження витрат на послуги адвоката позивачем надані копії договору про надання професійної правничої допомоги №02/22 від 26.12.2022, платіжних інструкцій №47 від 12.12.2023 на суму 2500,00грн, №62 від 23.01.2024 на суму 1500,00грн, №75 від 25.03.2024 на суму 800,00грн, №81 від 30.04.2024 на суму 800,00грн, №77 від 08.04.2024 на суму 800,00грн, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1249906 від 25.12.2023, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №3024 від 22.01.2016 (а.с. 13-18, 93, 178-179 том 1).

Докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подані позивачем в межах передбаченого законом строку.

Здійснюючи аналіз заявленої відповідачем до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу у контексті зазначених правових критеріїв, суд приймає до уваги також статтю 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Оцінюючи розмір зазначених витрат у контексті критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає їх завищеними з огляду на неспівмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг): справа не відноситься до складної категорії, а є малозначною, що розглядається у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання.

При цьому, колегією суддів досліджено подані позивачем до суду докази, які свідчать про проведену адвокатом роботу і не встановлено не співмірності вказаних витрат.

Також, апеляційним судом враховуються положення п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

А тому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6400 грн.

Крім того, у суді апеляційної інстанції позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції відповідно до умов договору про надання професійної правничої допомоги від 26.12.22р. №02/22 (п.3.1) сторонами погоджено фіксовану вартість послуг за кожну надану послугу. Так, відповідно до умов договору вартість складання та подачі відзиву по справі складає - 2000,00 грн.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем доведено належними доказами понесення витрати на правничу допомогу адвоката за розгляд справи в суді апеляційної інстанції на суму 2000,00 грн.

На підтвердження виконання робіт за даною послугою до матеріалів справи долучено ордер серія АЕ № 1303076 від 18.07.2024, рахунок №4 від 15.07.2024 та платіжну інструкцію № 99 від 16.07.2024 на суму 2000,00 грн.

Колегією суддів враховано, що відзив на апеляційну скаргу разом із доказами на понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу був направлений на юридичну адресу відповідача 18.07.2024.

Водночас, клопотань або заяв про зменшення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем подано не було.

А тому, враховуючи фактично надану адвокатом правову допомогу в межах справи № 904/31/24 у суді апеляційної інстанції, з огляду на наявність доказів на понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, колегія суддів дійшла до висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на професійну правову допомогу у суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача у сумі 2000 грн.

Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в частині того, що: «… Суд першої інстанції, в порушення ст. ст. 86, 236, 237 ГПК України, не вирішив питання щодо передачі квартири № 99 в будинку № 28 по вулиці Професора Герасюти в місті Дніпрі територіальній громаді, якими позивач обґрунтовував позов та якими доказами підтверджується набуття права комунальної власності на вказану квартиру.

В оскаржуваному рішення суд першої інстанції прийшов до наступних висновків: «Листом № 1679 від 18.02.2021 Комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради повідомило позивача про те, що станом на 31.12.2012, згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Каверіна, буд. 28 реєстрація права власності на квартиру № 99 не проводилась. На дату останньої інвентаризації загальна площа квартири складає 49,8 кв.м. з урахуванням площі балкону (а.с. 32 том 1).

Згідно з листами № 3/16-6912 від 31.08.2023 та № 3/12-8095 від 26.10.2023 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради будинок № 28 та будинок № 26 по вул. Професора Герасюти (колишня назва вул. Каверіна) був прийнятий до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади від обласного житлово-комунального підприємства «Південне» згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради № 1435 від 20.05.2004 «Про поетапну передачу житлових будинків з балансу обласних житло во-комунальних підприємств «Південне», «Центральний» та «Лівобережжя» на баланс комунальних житлово-експлуатаційних підприємств» (а.с. 33, 34 том 1).

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом (частина друга статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем не спростовано інформацію викладену в листах Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради щодо передачі до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади від обласного житлово- комунального підприємства «Південне» житлових будинків № 26 та АДРЕСА_1 , відповідач є власником приміщення №1 у будинку №26 та квартири №99 у будинку №28.»

На переконання відповідача такий висновок суду першої інстанції є необгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно із змісту позовної заяви, позивач зазначає, що квартира № 99 в будинку № 28 по вул. Професора Герасюти в місті Дніпрі (далі - Квартира) є власністю територіальної громади. Підставою для такого висновку у позивача стали листи департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 26.10.2023 та від 31.08.2023, яким повідомлено, що будинок в якому знаходиться Квартира прийнята до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади від обласного житлово-комунального підприємства «Південне» згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 20.05.2004 № 1435 «Про поетапну передачу житлових будинків з балансу обласних житлово- комунальних підприємств «Південне», «Центральний» та «Лівобережжя» на баланс комунальних житлово-експлуатаційних підприємств».

Після відкриття провадження у справі, суд ухвалою від 04.03.2024 зобов`язав відповідача надати копію рішення виконавчого комітету міської ради від 20.05.2004 № 1435 «Про поетапну передачу житлових будинків з балансу обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний» та «Лівобережжя» на баланс комунальних житлово-експлуатаційних підприємств». Таке рішення вмотивовано судом тим, що «в матеріалах справи відсутня копія рішення виконавчого комітету міської ради від 20.05.2004 № 1435 «Про поетапну передачу житлових будинків з балансу обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний» та «Лівобережжя» на баланс комунальних житлово-експлуатаційних підприємств».

Витребування судом рішення, яке було підставою для прийняття будинку, в якому знаходиться Квартира є цілком логічним та таким, що відповідає положенням статті 236 ГПК України. Отже, на виконання вказаної ухвали, відповідачем було надано копію рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.05.2004 № 1435 «Про поетапну передачу житлових будинків з балансу обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний» та «Лівобережжя» на баланс комунальних житлово- експлуатаційних підприємств» з додатками до нього та копію рішення № 3179 від 18.11.2004 про внесення змін до рішень виконкому міської ради від 22.01.2004 № 277, від 16.02.04 № 330, від 20.05.04 № 1435 щодо передачі житлових будинків та додатків до нього.

При цьому, в додатках до вказаного рішення ВІДСУТНІ відомості про прийняття будинку № 28 по вул. Професора Герасюти в місті Дніпрі Ло комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади.

Проте, суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку, що відповідач є власником Квартири, взявши за основу такого висновку лише листи департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 26.10.2023 та від 31.08.2023. При цьому, суд першої інстанції в оскарженому рішенні не дав оцінки тому, що в рішенні виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.05.2004 № 1435, яке сам і витребував, відсутні відомості щодо прийняття будинку № 28 по вул. Професора Герасюти в місті Дніпрі до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади.

…..Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України

….Відповідно до статті 86 ГПК України

Щодо стандарту доказування висловилась Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц , зокрема: «Суд розглядає цивільні справи на підставі, доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті И ЦП К України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (частина третя статті 10, частина перша статті 60 ЦП К України у вказаній редакції). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплювала стаття 61 ЦПК України у тій же редакції (близькі за змістом приписи визначені у частині третій статті 12, частині першій статті 13, частина перша статті 81, статті 82 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у Великій Палаті Верховного Суду).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)).

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).»

Отже, суд першої інстанції в порушення ст. ст. 86, 236, 237 ГПК України, не зважаючи на наявність в матеріалах справи копії рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.05.2004 № 1435 «Про поетапну передачу житлових будинків з балансу обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний» та «Лівобережжя» на баланс комунальних житлово- експлуатаційних підприємств» з додатками до нього та копію рішення № 3179 від 18.11.2004 про внесення змін до рішень виконкому міської ради від 22.01.2004 № 277, від 16.02,04 № 330, від 20.05.04 № 1435 щодо передачі житлових будинків та додатків до нього, яке було надано відповідачем на виконання ухвали від 04.03.2024, не вирішив питання щодо передачі квартири № 99 в будинку № 28 по вулиці Професора Герасюти в місті Дніпрі територіальній громаді, якими позивач обгрунтовував позов та не встановив якими доказами підтверджується набуття права комунальної власності на Квартиру. Оскільки, відомості, викладені в листах департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 26.10.2023 та від 31.08.2023 спростовуються змістом самого рішення на яке здійснено посилання у вказаних листах.

До висновку, що не з`ясування судом фактів на підставі яких обґрунтовуються вимоги позивача, є порушенням норм процесуального права, дійшов Верховний Суд в постанові від 04.12.2023 у справі № 904/2297/22, зокрема: «Таким чином, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, зокрема, статей 86, 236, 237 ГПК України, які не були усунуті судом апеляційної інстанції, що стало наслідком не з 'ясування обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги Підприємства та заперечення Департаменту, та інших фактичних даних, які мають значення для вирішення даної справи.»

Отже, наявними у справі доказами не підтверджені доводи позивача про те, що відповідач є власником або споживачами послуг по Квартирі. Проте, суд першої інстанції прийняв рішення із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

І.ІІ. Судом першої інстанції прийняв рішення не з`ясувавши обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до змісту позовної заяви, позивачем зазначено, що «При цьому, кошти, які ОСББ просить (від даху до підземних комунікацій), прибудинкової території, майбутніх ремонтів і переоснашень спільного майна ОСББ, тому спір у даній справі не пов язаний із документальним підтвердженням надання ОСББ послуг з утримання будинку та прибудинкової території.»

Разом із цим, листом від 21.12.2023, копія якого надана відповідачем до суду із запереченням (на відповідь на відзив) через підсистему «Електронний суд» 08.04.2024, департаментом з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради повідомлено наступне: «У 2022 році департаментом з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради здійснювались заходи щодо усунення аварій в житловому фонді (Поточний ремонт покрівлі за адресою: м. Дніпро, вул. Каверіна, б. 26). ID закупівлі: UA-2022-08-22-001204-а.

Також за цією адресою у 2022 році були проведені додаткові роботи до основного договору на суму 5 667,29 грн.»

Тож, орган місцевого самоврядування приймає активну участь та сприяє позивачу в проведенні ремонтних робіт та усунення аварій в житловому фонді за кошти з міського бюджету. За таких обставин, стягнення з відповідача вже понесених витрат, зокрема на ремонт покрівлі є несправедливим.

Таким чином, органи місцевого самоврядування приймають безпосередню участь в управлінні будинку та виділяють кошти, зокрема на ремонт покрівлі в будинку № 26 по вул. Професора Герасюти в місті Дніпрі.

Вказаний доказ є вагомим при розрахунку коштів, які підлягають стягненню з відповідача. Відтак, суд першої інстанції, в силу ст. 86 ГПК України, мав надати належну оцінку вказаному доказу. Проте, суд взагалі не звернув уваги на вказаний доказ та не надав йому належної оцінки при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема не з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Отже, суд першої інстанції, не взявши до уваги та не надавши оцінку листу департаменту з питань самоорганізації населення Дніпровської міської ради від 21.12.2023, прийняв рішення не з`ясувавши обставини, що мають значення для справи.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами вимоги щодо відшкодування витрат, понесених на правову допомогу у справі № 904/31/24. Отже, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні стягнуто з Дніпровської міської ради на користь позивача 6 400,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Так, суд першої інстанції встановив, зокрема: «У позовній заяві позивач у справі попередньо визначив витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500,00 грн., яка в подальшому збільшена до 6400,00 грн.

На підтвердження витрат на послуги адвоката позивачем надані копії договору про надання професійної правничої допомоги № 02/22 від 26.12.2022, платіжних інструкцій №47 від 12.12.2023 на суму 2500,00 грн., № 62 від 23.01.2024 на суму 1500,00 грн., № 75 від 25.03.2024 на суму 800,00 грн., № 81 від 30.04.2024 на суму 800,00 грн., № 77 від 08.04.2024 на суму 800,00 грн., ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1249906 від 25.12.2023, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серіїДП № 3024 від 22.01.2016 (а.с. 13-18, 93, 178-179 том 1).»

Проте, відповідач вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами його вимоги про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу в цій справі, з огляду на наступне.

….Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України

…Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України

….Відповідно до ч. ч. 5, 6 ГПК України

….Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» .

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до платіжної інструкції № 47 від 12.12.2023 в якості призначення платежу визначено: «Оплата за проф. допомогу по дог. від 26.12.2022р. № 02/22 (склад, та видача позов, заяви про стяги, заборг. з боржника), зг. pax 1 від 11.12.2023». Інші платіжні інструкції є аналогічними за призначенням платежу.

Проте, у тексті договору № 02/22 від 26.12.2022 та платіжних інструкціях відсутні будь-які посилання на те, що правнича допомога надавалась адвокатом саме у справі № 904/31/24. Як і в тексті договору № 02/22 відсутні посилання на те, що правнича допомога надавалась адвокатом у вказаній справі. Інших доказів, які б свідчили про пов`язаність договору № 02/22 від 26.12.2022, а відповідно й сплаченого позивачем гонорару із цією справою, суду не надано.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами вимоги щодо відшкодування витрат, понесених на правову допомогу у справі № 904/31/24.

До висновку, що відсутність посилань у договорі, укладеного між стороною у справі та адвокатом, на те, що правнича допомога надається саме у справі, яка розглядається є підставою для відмови у такому відшкодуванні через недоведеність їх понесення у такій справі, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.05.2024 у справі № 227/2301/21, зокрема: « 12.39. У квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 06 червня 2023 року вказано про сплату 32 000 грн. з підставою платежу «договір про надання правничої допомоги від 06.06.23 № 06/06» (т. 2, а.с. 184).

У тексті договору та квитанції відсутні будь-які посилання на те, що правнича допомога надавалась адвокатом саме у справі № 227/2301/21. Інших доказів, які б свідчили про пов`язаність договору, а відповідно й сплаченого позивачем гонорару із цією справою, суду не надано. Приведення у тексті відзиву на касаційну скаргу опису робіт, наданих адвокатом, таким доказом бути не може.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами його вимоги про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу в цій справі. При цьому слід наголосити, що не можуть бути покладені на відповідача (відповідачів) витрати на правову допомогу, надані в інших судових справах або за представлення інтересів особи в інших органах, організаціях та установах, що не пов 'язані з розглядом справи № 227/2301/21.

Ураховуючи наведене вище, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відшкодування йому витрат на правничу допомогу в розмірі 32 000 грн. у зв`язку з недоведеністю їх понесення у цій справі.»

Отже, документи, надані на підтвердження витрат на правову допомогу, понесених позивачем не підтверджують факту надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом саме цієї справи, а лише вказують на те, що між позивачем та адвокатським об`єднанням «Погрібної Ольги та Патики Андрія» існують договірні відносини щодо надання йому юридичних послуг..… як такі, що носять характер логічної хиби Фальшива причина (лат. non causa pro causa) що полягає в помилковому прийнятті чогось як причини певної події, що насправді не є її причиною.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

Враховуючи викладене, судова колегія апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, викладених у рішенні, яке відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2024 відсутні.

Розподіл судових витрат:

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2024 у справі №904/31/24 залишити без задоволення.

Pішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2024 у справі №904/31/24 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4026 грн покласти на Дніпровську міську раду.

Стягнути з Дніпровської міської ради на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каверіна 26і28» витрати на правову допомогу у сумі 2000,00 грн., понесених у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв