ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"01" липня 2025 р. Справа№910/8777/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група "Оберіг»

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2025

у справі №910/8777/24 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»

про стягнення 13 700,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі - відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 13 700, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну страхувальника позивача завдано матеріальної шкоди, яка відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування за Полісом №АР/6984006. Оскільки цивільна відповідальність водія транспортного засобу Nissan Note, д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання ДТП 11.01.2024 була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Оберіг», позивач просив стягнути з останнього 50% виплаченого страхового відшкодування в розмірі 13 700, 00 грн.

Господарський суд міста Києва рішенням від 17.04.2025 у справі №910/8777/24 позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», 12 144, 00 грн страхового відшкодування та 2 684, 09 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Рішенням місцевого господарського суду встановлено, що позивач та відповідач є особами, відповідальними за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду, що сталась 11.01.2024 та згідно з положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» вони мають відповідати за вимогами потерпілої особи, в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Оскільки матеріалами справи підтверджено виконання позивачем умов полісу №АР/6984006, а саме виплачено страхове відшкодування потерпілій особі в розмірі 27 400,00 грн у зв`язку із настанням страхового випадку шляхом перерахування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , на розрахунковий рахунок Фізичної особи-підприємства Барко О.В , як СТО, що здійснювало відновлювальний ремонт вказаного транспортного засобу, суд першої інстанції здійснив власний розрахунок розміру страхового відшкодування (компенсації) належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування від кожного іншого страховика за формулою згідно пункту 5.2. (Ск), яка становить 12144,00 грн (за формулою, визначеною п. 5.2. Порядку: (27400,00 грн - 25512,00 грн/2)/(2 - 1) - 2 500,00 грн).

Також, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати позивачу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і належних та допустимих доказів, що спростовують обставини встановлені судом, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, матеріалами справи підтверджуються та відповідачем не спростовані, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування частково задоволена у сумі 12 144,00 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 у справі №910/8777/24 скасувати; постановити нове рішення, який відмовити в задоволенні позовних вимог; стягнути з позивача на користь відповідача витрати за надання правової допомоги у розмірі 7 300, 00 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув жодної уваги на доводи відповідача та взагалі проігнорував наведений розрахунок частки компенсації здійснений з урахуванням змін, внесених протоколом президії МТСБУ від 03.06.2021 №500/2021 до п. 5.2 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим не сприяв повному та всебічному розгляду справи.

Відповідач вказує на те, що позивач, в порушення вимог пп. «в» п. 3.2 ст. 3 Порядку, не здійснив повідомлення відповідача про прийняте рішення і заплановану виплату страхового відшкодування у строк встановлений Порядком (не пізніше ніж за три робочі дні до дати її проведення). Позивач, в порушення пп. «б» п. 3.2. ст. 3 Порядку, не забезпечив можливість відповідачу приймати участь в розслідуванні страхового випадку (зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого (знищеного) майна). Відповідач наголосив, що своєю бездіяльністю позивач позбавив можливості участі відповідача в розслідуванні страхової справи та встановленні факту дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також розміру заподіяної шкоди.

На думку відповідача, відповідно до положень Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з урахуванням змін внесених до пункту 5.2 Порядку відповідно до Протоколу Президії МТСБУ від 03.06.2021 №500/2021, у разі дотримання позивачем вимог Положення щодо повідомлення відповідача про прийняте рішення, належний розмір частки компенсації страхового відшкодування складав би 6 370,10 грн, а не 12 144,00 грн як визначено рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 у справі №910/8777/24.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2025 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 у справі №910/8777/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 12.05.2025 відмовив Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» в задоволенні клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін; відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 у справі №910/8777/24; витребував матеріали справи №910/8777/24 з Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи №910/8774/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 22.05.2025.

Позивач згідно відзиву на апеляційну скаргу відповідача заперечує проти її задоволення, зазначаючи, що судом при ухваленні рішення від 17.04.2025 у справі №910/8777/24 детально проаналізовано правильність проведеного розрахунку завданого матеріального збитку з урахуванням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003. Таким чином, твердження апелянта (ТДВ «СГ «Оберіг») про суттєві порушення норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення від 17.04.2025, є виключно помилковими, а лише підтверджують необґрунтовано зайняту позицію відповідачем як в процесі досудового врегулювання спірних правовідносин, так і при розгляді справи Господарським судом міста Києва.

Відповідач у відповіді на відзив на апеляційну скаргу додатково наголосив на тому, що ним правомірно відмовлено позивачу у здійсненні виплати частки страхового відшкодування.

За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 27.07.2023 між Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Гарантія» (страховик/позивач) та ОСОБА_2 укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом №АР/6984006 (далі поліс №АР/6984006), відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб марки NISSAN NOTE, тип В1, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_3 .

Згідно із даними полісу №АР/6984006 франшиза становить - 0 грн; ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну - 160 000, 00 грн.

Строк дії полісу №АР/6984006 з 28.07.2023 по 27.07.2024 включно (пункт 3 Полісу).

Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 11.01.2024 вбачається, що 11.01.2024 о 20 год. 30 хв. у місті Чернігів по вулиці Київська, 43, за участю транспортного засобу NISSAN NOTE, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби - учасники ДТП отримали механічні пошкодження.

Згідно вказаного повідомлення, транспортний засіб NISSAN NOTE, державний номерний знак НОМЕР_1 рухаючись по вулиці Київська, 43, водій транспортного засобу NISSAN NOTE, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по слизькій дорозі, не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з транспортним засобом RENAULT LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Учасники ДТП дійшли згоди про те, що винним у даній ДТП є водій транспортного засобу NISSAN NOTE, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 .

12.01.2024 водій застрахованого позивачем транспортного засобу NISSAN NOTE, державний номерний знак НОМЕР_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія», як страховика, із заявою про страховий випадок (повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку), а також повідомив страховика 11.01.2024 за відповідним телефонним номером про страховий випадок.

12.01.2024 водій транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , також звернувся до позивача із заявою про страховий випадок, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована за полісом №АР/6984006 в Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Гарантія».

12.01.2024 ОСОБА_4 , який не був учасником ДТП, що сталась 11.01.2024, однак є власником транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , також звернувся до позивача із заявою про страхову виплату згідно умов договору страхування №АР/6984006 від 27.07.2023, відповідно до якої просив здійснити страхову виплату безготівково, шляхом перерахування коштів на рахунок Фізичної особи-підприємця Барко Олександра Володимировича з призначенням платежу «за проведення відновлюваного ремонту автомобіля RENAULT LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_2 ».

Відповідно до Звіту про оцінку №5652 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, складеного 14.01.2024 Фізичною особою-підприємцем «Щербатий А.А.» (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача ФДМ України МФ №7701 від 09.10.2010, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №130/20 від 24.02.2020), розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 37 059,81 грн.

Відповідно до Рахунку від 17.01.2024, складеного Фізичною особою-підприємцем Барко О.В. (пункт технічного обслуговування автомобілів) за проведення відновлювального ремонту транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість такого ремонту складає 27 400,00 грн (без ПДВ).

У зв`язку зі зверненням постраждалої особи ОСОБА_4 про виплату страхового відшкодування від 12.01.2024, позивачем як страховиком згідно умов полісу було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у загальній сумі 27 400,00 грн, про що складено відповідний страховий акт №29-24 від 25.01.2024 та розрахунок страхового відшкодування до нього.

За змістом вказаного страхового акту загальна вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу RENAULT LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , склала 27 400,00 грн).

На підставі складеного страхового акту №29-24 від 25.01.2024 та заяви ОСОБА_4 про страхове відшкодування позивач, виконуючи свої зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/6984006 від 27.07.2023, здійснив перерахування суми страхового відшкодування в розмірі 27 400,00 грн на рахунок Фізичної особи-підприємця Барко О.В. за проведення відновлюваного ремонту транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується платіжною інструкцією №95 від 26.01.2024 на суму 27 400, 00 грн.

Станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 11.01.2024, окрім вищезазначеного полісу позивача №АР/6984006 від 27.07.2023, був чинним договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформлений Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» полісом №ЕР/214626010 (далі - поліс №ЕР/214626010) строком дії з 17.05.2023 по 16.05.2024, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб марки NISSAN NOTE, тип В1, номерний знак НОМЕР_1 , VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_3 .

Згідно із даними полісу № ЕР/214626010 франшиза становить - 2 500,00 грн; ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну - 160 000,00 грн.

Отже, на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки NISSAN NOTE, тип В1, номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у двох страхових компаніях: за полісом №АР/6984006 в Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Гарантія» та за полісом №ЕР/214626010 у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг».

Позивач у позовній заяві зазначив, що оскільки відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля марки NISSAN NOTE, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована також відповідачем у справі, позивач 12.01.2024 направив відповідачу повідомлення №33/24 від 12.01.2024 (а.с. 16) про настання події з транспортним засобом, який забезпечено декількома договорами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (РСЦПВВНТЗ), а також 07.02.2024 заяву на виплату частки страхового відшкодування №154/24 від 07.02.2024 (а.с. 26), з доданими документами, з вимогою здійснити відшкодування в порядку регресу у відповідності до приписів Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом президії МТСБУ від 26.02.2020 №464/2020.

Відповідач листом №0805-05 від 08.05.2024 відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на порушення позивачем вимог п.п. «в» п.3.2 ст. 3 Порядку та неповідомлення відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування у визначені строки (не пізніше ніж за три робочі дні), непогодження з відповідачем розміру страхового відшкодування в порушення абз. 3 п.5.1 ст. 5 Порядку та позбавлення відповідача можливості участі в розслідуванні страхової справи та встановленні факту ДТП, причин та обставин її настання та розміру заподіяної шкоди.

За посиланням позивача, в порушення вимог статті 993 Цивільного кодексу України та пунктів 5.1, 5.2, 5.3 Порядку відповідач у визначений законодавством строк відшкодування не здійснив, залишивши вимогу позивача без задоволення, останній посилаючись на обов`язок страховика відшкодувати в рівній частці розмір страхового відшкодування, виплаченого іншим страховиком при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача частини виплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі 13 700,00 грн (50%).

Згідно із частиною 1 статті 111 Закону України «Про страхування» об`єкт договору страхування може бути застрахований двома або більше страховиками, кожен із яких є співстраховиком. У такому разі в договорі визначається пропорція (частка) та сума участі кожного страховика (співстраховика) за одним договором страхування (договір співстрахування).

Пунктом 17.3 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-ІV також врегульовано діяльність МТСБУ, яке згідно з пунктом 39.1 статті 39 цього Закону є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За положеннями п. 51.11 ст. 51 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-ІV (далі - Закон №1961-ІV) норми Статуту МТСБУ та рішення органів управління МТСБУ, прийняті в межах їхніх повноважень, є обов`язковими для виконання усіма членами МТСБУ та можуть містити додаткові вимоги до страховиків.

Так, Протоколом Президії МТСБУ від 26.02.2020 №464/2020 з метою врегулювання відносин між страховиками-членами МТСБУ з питання забезпечення здійснення страхового відшкодування при наявності декількох внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинними на момент ДТП, був затверджений Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Порядок).

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Порядку при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 989 Цивільного кодексу України та пунктом 17.3 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з п. 3.1 ст. 3 Порядку страховик при отриманні інформації про настання події, що містить ознаки страхового випадку за укладеним ним внутрішнім договором страхування, зобов`язаний (не залежно від наявності інших внутрішніх договорів страхування, укладених по відношенню до забезпеченого транспортного засобу, та черговості їх укладення) здійснити визначені ст. 51 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" заходи для забезпечення своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Пунктами 4.1, 4.3 статті 4 Порядку встановлено, що відповідальним за прийняття рішення за заявою про страхове відшкодування, визначення розміру та виплати страхового відшкодування є страховик, який отримав зазначену заяву. Якщо усі страховики, які уклали по відношенню до одного забезпеченого транспортного засобу внутрішні договори страхування у письмовій формі не узгодили з заявником проведення виплат страхового відшкодування кожним із страховиків, то виплату здійснює той страховик, який перший зареєстрував повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У п. 5.2 ст. 5 Порядку в редакції Протоколу президії МТСБУ від 03.06.2021 №500/2021 встановлено, що розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку інші внутрішні договори страхування по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу визначається з огляду на положення статті 540 Цивільного кодексу України (виконання зобов`язання, в якому беруть участь кілька боржників, визначається у рівній частці) у залежності від розміру шкоди (і франшизи).

Якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (стаття 540 ЦК України).

Як визначено в п. 3.2 ст. 3 Порядку, страховик, який отримав інформацію про подію, яка має ознаки страхового випадку за декількома внутрішніми договорами страхування, для забезпечення участі усіх страховиків за такими договорами страхування повинен:

а) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дати надходження інформації про страховий випадок, повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованої бази даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку;

б) забезпечити можливість іншим страховикам, які також застрахували той самий об`єкт, приймати участь в розслідуванні страхового випадку (зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого (знищеного) майна);

в) повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованій базі даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку, про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі дні до дати її проведення.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив відшкодування, у разі, якщо визначений ним розмір шкоди не перевищує сукупного розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на дату страхового випадку Внутрішніми договорами страхування, визнається особою, яка надала послуги з відшкодування збитків, і згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону №1961-ІV має право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу Внутрішні договори страхування.

Для реалізації зазначеного у цьому пункті права страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив страхове відшкодування, має подати заяви про страхове відшкодування до решти зазначених страховиків.

Заява про страхове відшкодування та додатки до неї мають відповідати вимогам, передбачених статтею 35 Закону №1961-ІV. До зазначеної заяви мають також додаватися докази настання страхового випадку, документи на підставі яких визначеного розмір шкоди і факт проведення страхового відшкодування заявником. У разі якщо заявник не погодив з усіма іншими страховиками розміром шкоди, то до заяви про страхове відшкодування за шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу, обов`язково долучається звіт про оцінку або висновок автотоварознавчого дослідження.

Відповідно до п. 5.3 Порядку, страховик за внутрішнім договором страхування якого настала подія, що має ознаки страхового випадку, але проведення виплати страхового відшкодування здійснено згідно з цим Порядком іншим страховиком і розмір шкоди не перевищує загального розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на момент настання страхового випадку Внутрішніми договорами страхування, зобов`язаний здійснити страхове відшкодування такому іншому страховику протягом 15 днів з дати отримання заяви про виплату страхового відшкодування та у розмірі, визначеному відповідно до пункту 5.2 цієї статті.

Відповідач посилається на те, що позивачем не дотримано процедури врегулювання, передбаченої Порядком, а саме пп. «в» п. 3.2. ст. 3 Порядку, абзац 3 п. 5.1. ст. 5 Порядку щодо повідомлення відповідача про прийняте рішення, заплановану виплату страхового відшкодування та не долучив звіт про оцінку або висновок товарознавчого дослідження, а отже на переконання апелянта у даній справі не забезпечив йому можливості приймати участь в розслідуванні страхового випадку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не повідомив відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі дні до дати її проведення, у даному випадку, рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 27 400,00 грн на рахунок Фізичної особи-підприємця Барко О.В. за проведення відновлюваного ремонту транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Позивач пояснює це тим, що ним на виконання пп. «а» п. 3.2. ст. 3 Порядку, у встановлений ним термін, а саме в той же день, коли позивачу надійшло повідомлення про страховий випадок (ДТП), направлено відповідачу повідомлення про настання події з транспортним засобом, який забезпечено декількома договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засіб (а.с. 16).

Отримання зазначеного повідомлення відповідачем не заперечено та підтверджено у його листі від 17.06.2024 №1706-07 (а.с. 31), в якому відповідач вказав, що 12.01.2024 на його електронну пошту надійшло зазначене повідомлення.

Суд апеляційної інстанції дослідивши Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, встановив, що ним не передбачені підстави за яких страховик, який здійснив страхове відшкодування позбавляється права на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу внутрішні договори страхування.

Відповідно до приписів підпункту 37.1. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

На переконання суду апеляційної інстанції позивач направивши відповідачу 12.01.2024 повідомлення про настання події з транспортним засобом, який забезпечено декількома договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засіб, а отже повідомив відповідача про можливість відповідачу, як страховику, який також застрахував той самий об`єкт, приймати участь в розслідуванні страхового випадку.

Відповідач зазначає, що йому не було надано на огляд наявні документи щодо пошкодженого майна. З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що отримавши повідомлення від позивача, відповідач не був позбавлений можливості приймати участь в розслідуванні страхового випадку та ознайомлюватись з документами на підставі яких було виплачено страхове відшкодування. Разом з тим, відповідач не надав суду доказів, що він звертався до позивача з проханням чи заявленням наміру про прийняття участі в розслідуванні страхового випадку.

Більше того, отримавши повідомлення від 12.01.2024 №33/24 та першу заяву позивача від 07.02.2024 №154/24 про виплату частки страхового відшкодування, відповідач лише 08.05.2024 прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, коли позивач повторно направив відповідачу 02.05.2024 запит про виплату частки страхового відшкодування, а отже ігнорував попередню заяву позивача про виплату частки страхового відшкодування від 07.02.2024 №154/24 повідомлення позивача від 12.01.2024 №33/24.

Відтак, відсутні підстави стверджувати про те, що дії позивача призвели до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Оскільки статтею 37 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено такої підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, як недотримання Порядку щодо повідомлення відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування, на яке посилається апелянт, відсутні підстави для відмови у задоволенні позову з цієї підстави враховуючи те, що відповідачу було забезпечено можливість приймати участь в розслідуванні страхового випадку.

У даному випадку, невиконання обов`язків передбачених п.п.3.2, 5.1. Порядку не може бути підставою для відмови у компенсації страхового відшкодування, яке було виплачено позивачем потерпілій особі, оскільки відповідач свідомо не вчиняв дії щодо долучення відповідача до процесу врегулювання події, оскільки з повідомлення позивача від 12.01.2024 №33/24 чітко вбачається, що позивач запропонував відповідачу долучитись до процесу розслідування страхового випадку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що зважаючи на надсилання відповідачу повідомлення про наявність іншого договору страхування та настання страхового випадку 11.01.2024 листом від 12.01.2024 №33/24, тобто протягом 3 робочих днів з дати настання ДТП, відповідач не був позбавлений права та можливості взяти участь у розслідуванні страхового випадку, що, в свою чергу, свідчить про виконання позивачем обов`язку, вказаного у підпункті а) та б) пункту 3.2 статті 3 Порядку.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції здійснення розрахунку розміру страхового відшкодування, а саме без урахування протоколу президії МТСБУ від 03.06.2021 №500/2021, яким було схвалено внести зміни до пункту 5.2. Порядку, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5.2 Порядку (в редакції Протоколу президії МТСБУ від 03.06.2021 №500/202) розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від кожного з інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку інші внутрішні договори страхування по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визначається з огляду на положення статті 540 Цивільного кодексу України (виконання зобов`язання, в якому беруть участь кілька боржників, визначається у рівній частці) за формулою:

Ск = (Св - Сш/Кс) / (Кс-1) - Ф, де

Ск - розмір страхового відшкодування (компенсації) належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування від кожного іншого страховика;

Св - розмір виплаченого заявником страхового відшкодування;

Кс - кількість страховиків, які застрахували один об`єкт, на дату страхового випадку;

Сш - розмір шкоди, заподіяної внаслідок страхового випадку;

Ф - розмір франшизи, визначений страховиком до якого заявником подана заява про страхове відшкодування.

У разі якщо розмір шкоди перевищує сукупний розмір страхових сум за відповідний тип шкоди за усіма внутрішніми договорами страхування, то кожний із страховиків виконує свої зобов`язання без права компенсації від інших страховиків.

За розрахунком відповідача виплата страхового відшкодування від кожного іншого страховика (Ск) становить 6 370, 00 грн (за формулою, визначеною п. 5.2. Порядку: (27 400,00 грн - 37 059, 81 грн/2)/(2 - 1) - 2 500,00 грн).

Суд апеляційної інстанції доводить до відома відповідача, що останній безпідставно визначив розмір шкоди, заподіяної внаслідок страхового випадку, а саме 37 059, 81 грн з посиланням на звіт про оцінку №5652 від 14.01.2024, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 03.07.2019 у справі №910/12722/18.

Суд першої інстанції підставно врахував, що застосування коефіцієнту зносу на складові частини (деталі) пошкодженого автомобіля є обов`язковим.

Згідно з п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика), сума вартості відновлюваного ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ визначається за наступною формулою: Сврз =Ср+См+Сс*(1 - Ез), де Сврз - вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу, Ср - вартість ремонтно-відновлюваних робіт, См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, Сс - вартість складників, що підлягають заміні під час ремонту, Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Оскільки у відповідності до наданого позивачем звіту про оцінку №5652 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 14.01.2024, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля марки RENAULT LOGAN, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2014 року випуску, складає 0,059, відтак приймаючи до уваги рахунок Фізичної особи-підприємця Барко О.В. від 17.01.2024, на підставі якого позивачем визначено розмір страхового відшкодування (з урахуванням платіжної інструкції №95 від 26.01.2024 на суму 27 400, 00 грн), судом першої інстанції було правильно розраховано розмір шкоди, заподіяної внаслідок страхового випадку: Сврз (вартість відновлювального ремонту) = 24 200,00 грн (вартість робіт та матеріалів) + 3 200,00 грн (вартість деталей, що замінюються без зносу)*(1-0,59) = 25 512,00 грн.

За вірним розрахунком суду першої інстанції розмір страхового відшкодування (компенсації) належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування від кожного іншого страховика (Ск) становить 12 144,00 грн (за формулою, визначеною п. 5.2. Порядку: (27 400,00 грн - 25 512,00 грн/2)/(2 - 1) - 2 500,00 грн).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем помилково визначено розмір шкоди, заподіяної внаслідок страхового випадку на суму 37 059, 81 грн, в той час як суд першої інстанції правильно розрахував розмір шкоди, заподіяної внаслідок страхового випадку: Сврз (вартість відновлювального ремонту) = 24 200,00 грн (вартість робіт та матеріалів) + 3 200,00 грн. (вартість деталей, що замінюються без зносу)*(1-0,59) = 25 512,00 грн.

Апеляційна скарга в цій частині не містить доводів про незгоду апелянта з тим, що судом першої інстанції не правильно розраховано розмір шкоди, заподіяної внаслідок страхового випадку, а доводи щодо того, що судом першої інстанції визначено розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від кожного з інших страховиків без урахування протоколу президії МТСБУ від 03.06.2024 №500/2021 не знайшли своє підтвердження.

Не заслуговують на увагу також доводи відповідача про те, що судом першої інстанції в ухвалі Господарського суду міста Києва про від 02.08.2024 про залишення позовної заяви без руху з власної ініціативи без належного обґрунтування витребувано докази, оскільки суд першої інстанції в зазначеній ухвалі вказав, що враховуючи те, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) та встановивши, що в порушення приписів ч. 2 ст. 164 ГПК України позивачем не виконано зобов`язання додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме звіту про оцінку №5652 автотоварознавчого дослідження від 14.01.2024, рахунку Фізичної особи-підприємця Барко О.В, від 17.01.2024, акту технічного огляду транспортного засобу Renault Logan державний номер НОМЕР_4 , полісу АТ/3994653, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів винуватця ДТП та потерпілого, суд першої інстанції запропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подачі зазначених документів.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, матеріалами справи підтверджуються та відповідачем не спростовані, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування правомірно частково задоволена судом першої інстанції у розмірі 12 144,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до частин 1-5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 у справі №910/8777/24.

У справі "Салов проти України" від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі "Hirvisaari v. Finland"). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі "Ruiz Torija v. Spain").

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції у даній постанові надано вичерпні відповіді на доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, із застосування норм матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 у справі №910/8777/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2025 у справі №910/8777/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/8777/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова