РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2025Справа № 915/520/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В. розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", м. Миколаїв

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв", м. Київ

про стягнення 168 000 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" про стягнення заборгованості в сумі 168 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором №189-Р від 09.09.2013 в частині оплати вартості наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.04.2025 у справі № 915/520/25 матеріали господарської справи передано в електронній формі за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2025 справу передано на розгляд судді Князькову В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Відповідач відзиву на позов не подав, клопотання про продовження строку на подачу відзиву не заявив, проте, про розгляд справи був повідомлений належним чином з урахуванням наступного.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Як встановлено судом станом відповідачем здійснено реєстрацію електронного кабінету в підсистемі електронний суд.

Ухвала про відкриття провадження була доставлена до електронного кабінету відповідача 13.05.2025.

Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2023 між Державним підприємством "Миколаївський морський торговельний порт" (порт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" (підприємство) було укладено договір №189-Р, за умовами п.1.1 якого порт приймає на себе зобов`язання з надання підприємству комплексу інформаційно- консультаційних послуг з технічного і технологічного забезпечення ефективної експлуатації об`єктів портової інфраструктури, які технологічно пов`язані між собою та забезпечують безперервність технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту Миколаїв (об`єкти портової інфраструктури).

Згідно п.1.2 договору №189-Р від 09.09.2023 інформаційно-консультаційні послуги з технічного і технологічного забезпечення ефективної експлуатації об`єктів портової інфраструктури включають послуги з питань: забезпечення оптимального режиму ефективної взаємодії підприємства з іншими учасниками технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту; особливостей застосування умов і правил технічної експлуатації об`єктів портової інфраструктури; оптимізації та розвитку організаційно-економічної взаємодії підприємства з портом у виробничих процесах, в яких задіяні об`єкти портової інфраструктури; якісного технічного контролю за станом об`єктів портової інфраструктури; особливостей технічного обслуговування об`єктів портової інфраструктури.

У п.1.3 договору №189-Р від 09.09.2023 вказано, що підприємство зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги відповідно до умов цього договору.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.4 договору №189-Р від 09.09.2023 вчасно та у повному обсязі оплачувати послуги порту. Протягом строку дії цього договору до 20-го числа кожного місяця, наступного за звітним, оплачувати рахунки на оплату послуг порту згідно з пунктом 5.3. цього договору на підставі оформлених належним чином актів наданих послуг. Забезпечувати оперативний зв`язок свого керівного складу з керівництвом порту, а також призначити відповідальних працівників, про що інформувати порт при наданні відповідних послуг. Протягом 2 робочих днів після отримання підписувати акти наданих послуг та повертати Порту згідно з розділом 4 цього договору.

Згідно п.4.1-4.3 договору №189-Р від 09.09.2023 не пізніше ніж до 10-го числа місяця, наступного за звітним, порт передає підприємству підписані акти наданих послуг у двох примірниках. Підприємство у термін 3-х робочих днів з дня одержання актів зобов`язане направити порту підписаний акт або мотивовану відмову від приймання послуг. У випадку мотивованої відмови від приймання послуг підприємством воно зобов`язане у той же термін вирішити питання по суті щодо недоліків чи претензій до наданих послуг з представником порту. Перелік необхідних доробок і термін їх виконання фіксується складеним сторонами двостороннім актом.

У п.5.1 договору №189-Р від 09.09.2023 вказано, що вартість послуг, що надаються портом підприємству згідно з пунктом 1.2 цього договору, складає 5 000,00 (п`ять тисяч грн. 00 коп.) без ПДВ в місяць. Податок на додану вартість нараховується та оплачується додатково, якщо інше не встановлено законодавством України.

Пунктом 5.2 договору №189-Р від 09.09.2023 визначено, що у строк, передбачений пунктом 4.1. цього договору, порт надає підприємству акт наданих послуг та рахунок, у яких зазначається сума, що належить до сплати. Акт складається і підписується у порядку, передбаченому розділом 4 цього Договору.

Вартість послуг порту, наданих підприємству відповідно до даного договору, зазначена у договорі та підписаних сторонами актах наданих послуг, перераховується підприємством згідно рахунка на поточний рахунок порту до 20-го числа місяця, наступного за звітним (п.5.3 договору №189-Р від 09.09.2023).

Кожна сторона підтверджує, що вона є платником податку на прибуток згідно з пунктом 151.1 статті 151 Податкового кодексу України з урахуванням вимог пункту 10 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» (п.5.4 договору №189-Р від 09.09.2023).

Пунктами 9.1, 9.3 договору №189-Р від 09.09.2023 передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє протягом трьох років. У разі, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону договору про намір припинити його дію, договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний рік на таких же умовах. Сторони домовилися, що умови цього договору розповсюджуються на відносини між ними, які виникли з 01.09.2013 року. Цей договір може бути припинений за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору, підписаної уповноваженими представниками сторін та скріпленої печатками. Цей договір вважається припиненим з дати набуття чинності відповідної додаткової угоди.

З матеріалів справи вбачається, що 17.02.2025 сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору №189-Р від 09.09.2023, згідно змісту якої сторони дійшли згоди вважати розірваним договір з 01.01.2025, а в частині розрахунків договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як вказано в позовній заяві, за наслідками надання послуг за договором №189-Р від 09.09.2023 портом було складено та направлено засобами поштового зв`язку на адресу підприємства наступні акти наданих послуг (виконаних робіт) на загальну суму 168 000 грн, а саме: № 11760043 від 30.09.2022; № 12910043 від 31.10.2022; № 14850043 від 30.11.2022; № 16680043 від 31.12.2022; № 00820043 від 31.01.2023; № 02440043 від 28.02.2023; № 04120043 від 31.03.2023; № 05130043 від 30.04.2023; № 07720043 від 31.05.2023; № 09460043 від 30.06.2023; № 11240043 від 31.07.2023; № 12670043 від 31.08.2023; № 14440043 від 30.09.2023; № 16080043 від 31.10.2023; № 17910043 від 30.11.2023; № 00220043 від 30.01.2024; № 02710043 від 29.02.2024; № 03560043 від 31.03.2024; № 05650043 від 30.04.2024; № 07320043 від 31.05.2024; № 08930043 від 30.06.2024; № 10520043 від 31.07.2024; № 12320043 від 31.08.2024; № 14110043 від 30.09.2024; № 15550043 від 31.10.2024; № 17220043 від 30.11.2024; № 18890043 від 31.12.2024. На підтвердження направлення вказаних актів до матеріалів справи долучено супровідні листи, описи вкладення у цінні листи, поштові накладні та фіскальні чеки.

Також на оплату послуг за договором позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки.

Акти наданих послуг (виконаних робіт) за період з вересня по грудень 2022 відповідачем підписані та скріплені печаткою.

Акти наданих послуг (виконаних робіт) за період з січня 2023 по грудень 2024 року не підписані.

Проте, зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач не надав мотивованої відмови від підписання зазначених актів та не висловив жодних заперечень щодо факту надання послуг у зазначений період, проте, надані в межах договору №189-Р від 09.09.2023 послуги не оплатив, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" утворилась заборгованість перед Державним підприємством "Миколаївський морський торговельний порт" в розмірі 168 000 грн, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Судом вказувалось, що відповідачем свого права на участь у розгляді справи реалізовано не було, відзив на позов не подано.

Оцінюючи доводи позивача, а також представлені до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку щодо наявності достатніх підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв". При цьому, суд зазначає таке.

Нормами статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як встановлено судом, господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі договору, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг. За договором позивач прийняв на себе зобов`язання з надання підприємству комплексу інформаційно- консультаційних послуг з технічного і технологічного забезпечення ефективної експлуатації об`єктів портової інфраструктури, які технологічно пов`язані між собою та забезпечують безперервність технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту Миколаїв (об`єкти портової інфраструктури), а відповідач - прийняти та оплатити такі послуги.

За приписами частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом вище встановлено, що сторонами у договорі №189-Р від 09.09.2023 чітко погоджено порядок надання послуг, обсяг та відповідно порядок оплати.

Так зокрема, згідно п.4.1-4.3 договору №189-Р від 09.09.2023 не пізніше ніж до 10-го числа місяця, наступного за звітним, порт передає підприємству підписані акти наданих послуг у двох примірниках. Підприємство у термін 3-х робочих днів з дня одержання актів зобов`язане направити порту підписаний акт або мотивовану відмову від приймання послуг. У випадку мотивованої відмови від приймання послуг підприємством воно зобов`язане у той же термін вирішити питання по суті щодо недоліків чи претензій до наданих послуг з представником порту. Перелік необхідних доробок і термін їх виконання фіксується складеним сторонами двостороннім актом.

У п.5.1 договору №189-Р від 09.09.2023 вказано, що вартість послуг, що надаються портом підприємству згідно з пунктом 1.2 цього договору, складає 5 000,00 (п`ять тисяч грн. 00 коп.) без ПДВ в місяць. Податок на додану вартість нараховується та оплачується додатково, якщо інше не встановлено законодавством України.

Вартість послуг порту, наданих підприємству відповідно до даного договору, зазначена у договорі та підписаних сторонами актах наданих послуг, перераховується підприємством згідно рахунка на поточний рахунок порту до 20-го числа місяця, наступного за звітним (п.5.3 договору №189-Р від 09.09.2023).

Судом було встановлено, що за наслідками надання послуг за договором №189-Р від 09.09.2023 портом було складено та направлено засобами поштового зв`язку на адресу підприємства наступні акти наданих послуг (виконаних робіт) на загальну суму 168 000 грн, а саме: № 11760043 від 30.09.2022; № 12910043 від 31.10.2022; № 14850043 від 30.11.2022; № 16680043 від 31.12.2022; № 00820043 від 31.01.2023; № 02440043 від 28.02.2023; № 04120043 від 31.03.2023; № 05130043 від 30.04.2023; № 07720043 від 31.05.2023; № 09460043 від 30.06.2023; № 11240043 від 31.07.2023; № 12670043 від 31.08.2023; № 14440043 від 30.09.2023; № 16080043 від 31.10.2023; № 17910043 від 30.11.2023; № 00220043 від 30.01.2024; № 02710043 від 29.02.2024; № 03560043 від 31.03.2024; № 05650043 від 30.04.2024; № 07320043 від 31.05.2024; № 08930043 від 30.06.2024; № 10520043 від 31.07.2024; № 12320043 від 31.08.2024; № 14110043 від 30.09.2024; № 15550043 від 31.10.2024; № 17220043 від 30.11.2024; № 18890043 від 31.12.2024. На підтвердження направлення вказаних актів до матеріалів справи долучено супровідні листи, описи вкладення у цінні листи, поштові накладні та фіскальні чеки.

Також на оплату послуг за договором позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки.

Акти наданих послуг (виконаних робіт) за період з вересня по грудень 2022 відповідачем підписані та скріплені печаткою.

Акти наданих послуг (виконаних робіт) за період з січня 2023 по грудень 2024 року не підписані.

Проте, зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач не надав мотивованої відмови від підписання зазначених актів та не висловив жодних заперечень щодо факту надання послуг у зазначений період.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

В контексті обов`язку з доказування суд звертає увагу сторін на те, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

У ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ст.77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зауважує, що стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Проте, судом вже двічі наголошувалось, що відповідачем своєї правової позиції по суті спору висловлено не було, доказів висловлення заперечень з приводу підписання актів наданих послуг не надано, обставин їх фактичного надання не спростовано.

Наразі, суд наголошує, що за загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, оскільки відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України саме договір є підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін.

Неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи;

Таким чином, під час розгляду спору між сторонами, який стосується виконання умов договорів щодо надання послуг/виконання робіт, до предмета доказування, серед іншого, входить не лише встановлення обставин щодо обсягу, якості та вартості послуг (робіт), що є предметом відповідного договору, строків їх надання (виконання) та порядку прийняття, а й аналіз у сукупності інших обставин та доказів, які можуть свідчити про реальне надання/ненадання послуг (виконання/невиконання робіт). Встановленню підлягає також відповідність визначеної в договорі вартості послуг (робіт) фактично наданим послугам (виконаним роботам).

Також варто враховувати, що виконавець (підрядник) не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання актів наданих послуг (виконаних робіт), а має лише констатувати факт відмови від підписання актів, в яких ним зафіксовано обсяг та вартість наданих послуги (виконаних робіт).

Визначаючи наявність/відсутність підстав для оплати наданих послуг (виконаних робіт) робіт у випадку непідписання замовником відповідних актів прийняття наданих послуг (виконаних робіт), суд повинен виходити з доведення/недоведення сторонами факту реального надання послуг (виконання робіт). Адже непідписання актів приймання наданих послуг (виконаних робіт) без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання може свідчити про недобросовісність поведінки замовника, який таким чином намагається уникнути оплати цих послуг (робіт), оскільки фактично у всіх договірних відносинах факт оплати ставиться у залежність від підписання актів наданих послуг (виконаних робіт), що має на меті настання узгодження сторонами обсягу та якості робіт та встановлення терміну відліку виникнення зобов`язання з оплати. Ігнорування замовником підписання актів та/або безпідставне ухилення від прийняття наданих послуг (виконаних робіт) не може бути підставою, яка звільняє його від обов`язку оплатити надані послуги (виконані роботи).

Отже, передання і прийняття послуг/робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального надання послуг за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття послуг у строк, визначений договором. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 05.02.2025 по справі №920/451/23.

За таких обставин, враховуючи наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що послуги за договором №189-Р від 09.09.2023, надані позивачем відповідачу у період з у вересні 2022 - грудні 2024, вважаються наданими позивачем і прийнятими відповідачем без будь-яких зауважень на суму 168 000 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Судом вказувалось, що у п.5.1 договору №189-Р від 09.09.2023 вказано, що вартість послуг, що надаються портом підприємству згідно з пунктом 1.2 цього договору, складає 5 000,00 (п`ять тисяч грн. 00 коп.) без ПДВ в місяць. Податок на додану вартість нараховується та оплачується додатково, якщо інше не встановлено законодавством України.

Пунктом 5.2 договору №189-Р від 09.09.2023 визначено, що у строк, передбачений пунктом 4.1. цього договору, порт надає підприємству акт наданих послуг та рахунок, у яких зазначається сума, що належить до сплати. Акт складається і підписується у порядку, передбаченому розділом 4 цього Договору.

Вартість послуг порту, наданих підприємству відповідно до даного договору, зазначена у договорі та підписаних сторонами актах наданих послуг, перераховується підприємством згідно рахунка на поточний рахунок порту до 20-го числа місяця, наступного за звітним (п.5.3 договору №189-Р від 09.09.2023).

За таких обставин, виходячи з фактичних обставин справи та умов укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що строк оплати послуг, наданих у вересні 2022 - грудні 2024 згідно договору №189-Р від 09.09.2023 на суму 168 000 грн, настав.

Проте, доказів оплати вартості наданих позивачем послуг на суму 168 000 грн матеріли справи не містять.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» про стягнення заборгованості в сумі 168 000 грн.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» про стягнення заборгованості в сумі 168 000 грн - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» (01133, м.Київ, вул.Алмазова Генерала, буд.18/7, інше «літ.В», ) на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (54020, Миколаївська область, місто Миколаїів, вул.Заводська, буд.23/14, ) заборгованість в сумі 168 000 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено 30.06.2025.

Суддя В.В. Князьков