ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

23 червня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/108/25
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Хоми С.О.

за участі секретаря судового засідання: Дикої Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря", 23515, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Руданське, вул. Мічуріна, 20, ідентифікаційний код 03728200

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Волхонтет-Граніт", 46010, м.Тернопіль, вул. Поліська, 11, ідентифікаційний код 14372372

про: стягнення 2 818 265,94 грн, з яких: 464 996,59 грн -3% річних та 2 353 269,35 інфляційні втрати.

За участю представників:

-позивача: не з`явився;

-відповідача: Кметик Ярослав Степанович, адвокат, ордер серія ВО №1100624 від 01.04.2025.

Зміст позовних вимог.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря" (23515, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Руданське, вул. Мічуріна, 20, ідентифікаційний код 03728200) звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волхонтет-Граніт" (46010, м. Тернопіль, вул. Поліська, 11, ідентифікаційний код 14372372) про стягнення: 2 818 265,94 грн., з яких 3% річних в розмірі 464 996,59 грн, інфляційні втрати в розмірі 2 353 269,35 грн., та стягнення понесених судових витрат.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волхонтет-Граніт" 20.07.2018 укладено Договір №1/7-18 про надання поворотної фінансової допомоги. Внаслідок невиконання умов вказаного Договору виник борг перед позивачем, який стягнуто рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.07.2020 у справі №921/124/20, також вказаним рішенням стягнуто з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та пеню. Крім того, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 28.07.2022 у справі 921/8/22 стягнуто з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за невиконання Договору за період з 12.02.2020 року по 23.12.2021. Зазначені судові рішення відповідачем не виконані і станом на 01.02.2025 загальна сума боргу за зобов`язанням Товариства з обмеженою відповідальністю "Волхонтет-Граніт" перед Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря" становить: 5 099 727,82 грн, а саме: за період з 24.12.2021 по 01.02.2025 4 470 874,82 грн; за період 28.07.2022 по 01.02.2025 628 853 грн, загальна сума 3% річних та інфляційних втрат за вказаними вище періодами за двома борговими зобов`язаннями становить 2 818 265,35 грн.

Позиція відповідача.

08.04.2025 до матеріалів справи відповідачем було подано відзив на позовну заяву № без номера від 08.04.2025 (вх.№2509 від 08.04.2025), у якій просив суд в позовних вимогах Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волхонтет-Граніт" про стягнення 3% річних та інфляційних витрат відмовити в повному обсязі, з наступних підстав.

Нарахування 3% та інфляційних втрат мали б нараховуватися безпосередньо на суму основного зобов`язання, яке визначене у рішенні господарського суду Тернопільської області від 03.07.2020 у сумі 3120000,00грн. Проте позивачем проведено розрахунок 3% річних та інфляційних витрат за період з 24.12.2021 по 01.02.2025 на суму 4470874,82 грн до складу якої входить штраф, 3% річних, інфляційні втрати та сума судового збору. Також позивачем проведено розрахунок 3% та інфляційних витрат за період з 28.07.2022 по 01.02.2025 на суму 628 853,00 грн, що стягнута рішенням суду від 28.07.2022 у справі №921/8/22 , яка складається з 3% річних, інфляційних витрат, тобто не на суму основного зобов`язання.

Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України, нараховані з 24 лютого 2022 року відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за договором відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику), підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Заперечення позивача.

14.04.2025 від позивача до матеріалів справи надійшла відповідь на відзив № без номера документ сформований в системі "Електронний суд" 14.04.2025 (вх.№2670 від 14.04.2025), у якій позивач зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Також зазначає, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18) зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі №686/7081/21).

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Обґрунтовуючи свої заперечення у Відзиві на позов позивач безпідставно посилається на умови Договору поворотної фінансової допомоги, оскільки стягнення за даним Договором відбулось за рішенням суду та не є предметом розгляду даної справи.

Заперечення на Відповідь на відзив.

18.04.2025 відповідачем було подано Заперечення на відповідь на відзив № без номера від 18.04.2025 (вх.№2794 від 18.04.2025) у яких відповідач просив суд в позовних вимогах Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волхонтет-Граніт" про стягнення 3% річних та інфляційних витрат відмовити в повному обсязі, з підстав викладених у даних Запереченнях, які аналогічні до підстав викладених у відзиві на позов.

Рух справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2025 справу №921/108/25 передано на розгляд судді Хома С.О.

Ухвалою від 03.03.2025 прийнято позовну заяву № без номера від 19.02.2025 (вх.№123 від 25.02.2024) Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря" до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі №921/108/25 та призначено підготовче засідання на 02.04.2025 на 10 год. 00 хв.

Протокольною ухвалою від 02.04.2025 повідомлено сторони про оголошення перерви до 14.04.2025 до 16 год. 00 хв.

Протокольною ухвалою від 02.04.2025 повідомлено сторони про оголошення перерви до 14.04.2025 до 16 год. 00 хв.

Протокольною ухвалою від 14.04.2025 повідомлено сторони про оголошення перерви до 28.04.2025 до 16 год. 00 хв.

Протокольною ухвалою від 28.04.2025 повідомлено сторони про оголошення перерви до 02.05.2025 до 09 год. 00 хв.

Ухвалою від 02.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/108/24 до судового розгляду по суті на 26.05.2025 на 15 год. 00 хв.

Протокольною ухвалою від 26.05.2025 повідомлено сторони про оголошення перерви до 16.06.2025 до 16 год. 10 хв.

Ухвалою від 16.06.2025 повідомлено позивача про відкладення судового розгляду на 23.06.2025 на 12 год. 00 хв.

Явка сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився.

20.06.2025 від представника позивача Бабій Н.І. надійшла заява № без номера, документ сформований в системі "Електронний суд" 20.06.2025 ( вх..№4511 від 20.06.2025), в якій просить провести судове засідання у справі без участі позивача та його представника позові вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

В судове засідання з`явився представник відповідача Кметик Я.С., просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розгляд заяв та клопотань.

Заяви та клопотання від сторін до матеріалів справи не надходили

Технічна підтримка.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програми фіксування судового процесу (судового засідання) сервісу відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ВКЗ).

Процесуальні дії суду.

Судом оголошувалось скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Суд, розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, встановив наступні фактичні обставини.

20.07.2018 між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря" (23515, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Руданське, вул. Мічуріна, 20, ідентифікаційний код 03728200) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волхонтет-Граніт" (46010, м. Тернопіль, вул. Поліська, 11, ідентифікаційний код 14372372) укладено Договір №1/7-18 про надання поворотної фінансової допомоги.

У зв`язку із не виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором про надання поворотної фінансової допомоги Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Подільська Зоря" 12.02.2020 звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волхонтет Граніт про: стягнення 3 120 000 грн заборгованості, 400 000 грн штрафу, 1 347 241 грн пені, 120 270 грн 3% річних та 208 080 грн інфляційного збільшення боргу.

Судом встановлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором відповідно до чинного законодавства (п. 4.1.Розділ 4 Договору №1/7-18).

Як вбачається з договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики), строк повернення боргу наступив 30 жовтня 2018 року, однак до цього часу борг відповідачем не було повернуто.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.07.2020 у справі №921/124/20 позов задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волхонтет - Граніт" на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська Зоря" 3 120 000 грн 00 коп. заборгованості, 400 000 грн 00 коп. штрафу, 559 633 грн 97 коп. пені, 120 270 грн 3% річних, 204 898,81 грн інфляційного збільшення боргу та 66 072 грн 04 коп. в повернення сплаченого судового збору, в решті позову відмовлено.

На виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.07.2020 видано наказ від 25.08.2020.

17.01.2022 Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волхонтет-Граніт" про стягнення 902160,28 грн заборгованості , у зв`язку із невиконанням боржником у добровільному порядку рішення суду від 03.07.2020 у справі №921/124/20, а тому станом на 23.12.2021 (дата складання позовної заяви) його заборгованість становить 4 470 874,82 грн (3 120 000 грн 00 коп. заборгованості, 400 000 грн 00 коп. штрафу, 559 633 грн 97 коп. пені, 120 270 грн 3% річних, 204 898,81 грн інфляційного збільшення боргу та 66 072 грн 04 коп. в повернення сплаченого судового збору), у зв`язку з чим здійснено нарахування 3% річних в сумі 249 789 грн та 652 281,28 грн інфляційних нарахувань за період з 12.02.2020 по 23.12.2021

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 28.07.2022 у справі 921/8/22 позов задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волхонтет-Граніт" (на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря" 176 000 грн 40 коп. 3-ох % річних, 446 160 грн 00 коп. інфляційних втрат та 6 693 грн 00 коп. в повернення судового збору.

Судом встановлено, що підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача: 176 000,40 грн 3 % річних та 446 160,00 грн інфляційних втрат, що нараховані за період з 12.02.2020 року по 23.12.2021 безпосередньо на суму основного зобов`язання, яке визначене у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 03.07.2020 у сумі 3 120 000,00 грн.

На виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.07.2022 видано наказ від 29.09.2020.

На день звернення з позовом боржник не виконав грошове зобов`язання, а саме рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.07.2020 у справі №921/124/20 та від 28.07.2022 у справі 921/8/22 не виконані.

Враховуючи не виконання відповідачем зазначених судових рішень, позивач здійснив розрахунок станом на 01.02.2025 на загальну суму зобов`язання в розмірі 5 009 727,82грн, а саме:

-за період з 24.12.2021 по 01.02.2025 4 470 874,82 грн;

-за період 28.07.2022 по 01.02.2025 628 853 грн ( суми стягнуті рішеннями суду) та нарахував на такі суми за вказаними вище періодами за двома борговими зобов`язаннями 3% річних та інфляційних втрат загальна сума яких становить 2 818 265,35 грн, з них 464 996, 59грн 3% річних та 2 353 269,35грн інфляційні втрати, які просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Оцінивши подані позивачем та відповідачем докази на предмет належності, допустимості, достовірності, вірогідності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договорів, інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта.

Згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України (надалі ГК України), до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно із п.14.1.257 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідноч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Згідно ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до Рекомендацій Верховного Суду України, викладених у листі від 03.04.1997 №62-97р., індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції (тобто помісячно на суму боргу, яка існувала у відповідний місяць), а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (вказана правова позиція відображена, зокрема, і в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі №924/532/19).

Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену практику щодо 3 % річних та інфляційних, звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох % річних за рішенням суду не є сумою боргу, на які можуть нараховуватися 3 % річних та інфляційних, які є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Суд враховує аргументи позивача, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18).

Водночас суд зауважує, що права кредитора на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум стосується лише випадків, коли не сплачено суму основного боргу, що дає право кредитору нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення суду про стягнення основного боргу. Іншими словами після стягнення суми боргу за рішенням суду кредитор має право нараховувати 3 % річні та інфляційні до повного виконання рішення, але об`єктом нарахування є сума боргу, а не 3 % річні та інфляційні, що нараховані за період прострочення на цю суму боргу за інший період.

Підсумовуючи викладене, суд робить висновок, що 3% річних та інфляція не є сумою боргу в прямому розумінні статті 625 ЦК України. Ці суми є компенсацією за використання чужих коштів (договору позики) та знецінення грошей внаслідок інфляції, які є складовою частиною загального боргу, який підлягає стягненню. Після того, як суд стягнув певні суми 3% річних та інфляція, вони вважаються остаточно визначеними і не можуть бути предметом повторного стягнення у спосіб додаткового нарахування 3% річних або інфляційні на раніше стягнуті інфляційні втрати на суму боргу та 3 % річних.

Позивач стверджує, що рішення судів Господарського суду Тернопільської області від 03.07.2020 у справі №921/124/20 та від 28.07.2022 у справі 921/8/22 не виконані, тому він має є право на стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання зобов`язання яке виникло із рішення суду, а саме:

-за період з 24.12.2021 по 01.02.2025 4 470 874,82 грн за рішенням у справі №921/124/20;

-за період 28.07.2022 по 01.02.2025 628 853 грн за рішенням у справі 921/8/22, а відтак здійснив на такі суми за вказаними вище періодами за двома борговими зобов`язаннями нарахування 3% річних в загальній сумі 464 996, 59грн та інфляційних втрат в загальній сумі 2 353 269,35грн.

Судом встановлено, що розмір заборгованості за договором №1/7-18 про надання поворотної фінансової допомоги від 20.07.2018, що був укладений між сторонами, був предметом дослідження господарським судом Тернопільської області у справі №921/124/20, становить 3 120 000,00грн, які зокрема і стягнуті рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.07.2020.

Також, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 28.07.2022 у справі 921/8/22 стягнуто з відповідача: 176 000,40 грн 3 % річних та 446 160,00 грн інфляційних втрат, що нараховані за період з 12.02.2020 року по 23.12.2021 безпосередньо на суму основного зобов`язання, яке визначене у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 03.07.2020 у сумі 3 120 000,00 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується відповідачем, що розмір заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги не оплачений і станом на час розгляду справи становить 3 120 000,00грн .

Ця сума заборгованості неповернутої позики, розмір якої підтверджений рішенням судів, тому на цю суму за загальним правилом можуть бути нараховані 3 % річних та інфляційні на підставі положень статті 625 ЦК України.

Водночас суд бере до уваги, що особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).

15 березня 2022 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що набрав чинності 17 березня 2022 року.

Цим Законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту:

"18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Верховний Суд зробив такі висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23):

"Законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)".

З огляду на вказані положення закону, вимога про стягнення трьох процентів річних та інфляційних, нараховані за прострочення повернення позики за період з 24 лютого 2022 року задоволенню не підлягає.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах, що викладені у постановах від 07 серпня 2024 року у справі № 759/7103/23 (провадження № 61-5216св24), від 13 березня 2024 року у справі № 350/711/22 (провадження № 61-9733св23).

Перевіривши за допомогою програми "ЛІГА-ЗАКОН" розрахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що в межах визначеного позивачем періоду правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача про стягнення з відповідача: - 15 899,18 грн 3% річних та 91 128,96 грн інфляційних втрат, що нараховані за період з 23.12.2021 року по 23.02.2022 безпосередньо на суму основного зобов`язання, яке визначене у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 03.07.2020 у сумі 3 120 000,00 грн (проведений судом перерахунок знаходиться в матеріалах справи).

Щодо позовних вимог в частині стягнення 449 097,41грн 3% річних та 2 262 140,39грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне:

Нараховані 3 % річних та інфляційні втрати за період з 24.02.2022 року по 01.02.2025 року задоволенню не підлягають, оскільки таке нарахування суперечить пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Також суд відмовляє у стягненні 3 % річних та інфляційних втрат, що нараховані за невиконання зобов`язання, яке виникло із рішень суду від 03.07.2020 у справі №921/124/20 та від 28.07.2022 у справі 921/8/22 ( стягнуті суми 3% річних, інфляційних втрат, пені і судового збору) .

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 2, 3 статті 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сало проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Вказаний Суд зазначив, що, хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Судовий збір.

Згідно ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем за подання позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 42 273,99 грн згідно платіжної інструкції № 6197 від 11.02.2025.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З врахуванням п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені витрати, пов`язані зі сплатою судового збору на суму 1605,42 грн на користь позивача.

Витрати на правову допомогу.

Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення судових витрат. В своїй позовній заяві зазначено про те, що у зв`язку з розглядом справи позивач планує понести наступні витрати, зокрема, 23 000 грн. гонорару за надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення таких витрат позивач надав до позовної заяви:

- Договір про надання правничої допомоги №38/5-25 від 11.02.12025, який укладений між адвокатом Бабій Назарієм Івановичем та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря" (Клієнт), згідно п.1.1. якого адвокат надає необхідну правову допомогу Клієнту у Цивільному, Адміністративному та Господарському судочинстві, використовуючи передбачені Цивільно процесуальним, Господарсько процесуальним кодексами України, Кодексом адміністративного судочинства України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими законодавчими актами засоби, способи і методи захисту, представництва Клієнта в судах загальної, апеляційної та касаційної інстанції а саме щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛХОНТЕР-ГРАНІТ" 3% річних та інфляційні втрати в наслідок неповернення богу ( ст.. 625 ЦК України);

- відповідно до п. 6.1 Договору розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатом позитивного результату будь-якої справи чи питання, якого бажає Клієнт. До гонорару не відносяться фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.;

- згідно п. 6.2 Договору гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок Адвоката та становить 23 000,00грн. Гонорар складається з наступного:

- Вивчення та опрацювання матеріалів наданих Клієнтом 3000,00грн.

- Опрацювання законодавчої бази, судової практики, що регулюють спірні відносини 3000,00грн,

- Узгодження та формування правової позиції щодо правовідносин. Консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи 3000,00грн,

Підготовка процесуальних документів по справі по суті ( позовна заява, відповідь на відзив) 10 000,00грн,

- Підготовка процесуальних документів по справі (клопотання, письмові пояснення, адвокатські запити, тощо) 2000,00грн кожний,

- Судове представництво 9 1 судове засідання незалежно від того чи відбулося) 2 засідання 4000,00грн. (два судову засідання включається в умови оплати за договором Наступні до нараховуються окремо, остаточний розрахунок визначається за Актом наданих послуг/Актом виконаних робіт).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Верховний суд в своїй додатковій постанові від 21.01.2020 у справі 904/1038/19 зазначив про те, що аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява №19336/04).

За приписами статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому цим Законом. Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами (ст.6 Закону).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено», що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, у відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позов позивача не підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст.30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази понесення позивачем судових витрат на оплату послуг адвоката Бабій Н.І., який, представляв інтереси позивача під час розгляду справи, умови договору про надання правової допомоги, матеріали справи, приймаючи до уваги часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 873,46грн ( пропорційно задоволених позовних вимог).

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 123, 130, 129, ст.ст.236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волхонтет-Граніт", 46010, м.Тернопіль, вул. Поліська, 11, ідентифікаційний код 14372372 на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська зоря", 23515, Вінницька обл., Жмеринський р-н, с. Руданське, вул. Мічуріна, 20, ідентифікаційний код 03728200:

- 15 899,18 грн 3% річних;

- 91 128,96 грн інфляційних втрат,

- 1605,42 грн судові витрати по сплаті судового збору;

- 873,46грн витрат на правничу допомогу.

3.В решті позову відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати:

-позивачу (в Електронний кабінет підсистеми ЄСІТС Електронний Суд);

-відповідачу (в Електронний кабінет підсистеми ЄСІТС Електронний Суд).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено та підписано: 03 липня 2025 року.

Суддя С.О. Хома