УХВАЛА

м. Київ

26.06.2025Справа № 910/6473/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Шмиги В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Запорізький хлібозавод №3» про розстрочення виконання рішення у справі №910/6473/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Матвіївка»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Запорізький хлібозавод №3»

про стягнення 5622451,60 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Крант В.М.;

від відповідача (заявника): Калниш В.Г.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Матвіївка» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Запорізький хлібозавод №3» (далі - відповідач) про стягнення 5622451,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки зерна №53-х ЗМ від 01.12.2021 року не розрахувався за отриманий товар, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 3671266,60 грн, пеню у розмірі 400220,36 грн, 3% річних у розмірі 269269,51 грн та інфляційні втрати у розмірі 1281695,13 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2024 відкрито провадження у справі №910/6473/24 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2024 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Матвіївка» до Товариства з додатковою відповідальністю «Запорізький хлібозавод №3» про стягнення 5622451,60 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Запорізький хлібозавод №3» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Матвіївка» основний борг у розмірі 3671266,60 грн, пеню у розмірі 375400,59 грн, 3% річних у розмірі 268708,25 грн, інфляційні втрати у розмірі 1281695,13 грн та судовий збір у розмірі 67164,85 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Матвіївка» про розподіл судових витрат у справі №910/6473/24 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Запорізький хлібозавод №3» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Матвіївка» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17000,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький хлібозавод №3» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2024 у справі № 910/6473/24 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2024 у справі № 910/6473/24 залишено без змін.

11.06.2025 на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2024 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 видано накази.

13.06.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з додатковою відповідальністю «Запорізький хлібозавод №3» надійшла заява про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2024 у справі №910/6473/24.

Вказана заява обґрунтована тим, що відповідач, як суб`єкт господарювання включений до секторального переліку об`єктів критичної інфраструктури та є виконавцем мобілізаційних завдань, крім того до сфери його діяльності віднесено виконання соціально-важливих завдань із забезпечення потреб населення та підрозділів Збройних Сил України, а тому одноразове стягнення з відповідача коштів у розмірі 5622451,60 грн призведе до надмірного навантаження на фінансову систему відповідача та до неможливості належного виконання соціально-важливих та мобілізаційних завдань. Заявник також наголошує, що його виробничі потужності знаходяться у безпосередній близькості до лінії бойових зіткнень, а відтак наявний значний відтік кадрів, що впливає на роботу підприємства та отримання доходу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 розгляд заяви про розстрочення виконання рішення призначено на 26.06.2025.

23.06.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Матвіївка» надійшли заперечення проти задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення, у яких позивач зазначив, що наведені відповідачем у заяві обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають стан поточної підприємницької діяльності відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення. Крім того, відсутність у боржника необхідних коштів, порушення умов розрахунків з боку контрагентів боржника та інші обставини наведені відповідачем у заяві не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності. Позивач наголосив, що відповідачем не надано обґрунтованих та переконливих доказів на підтвердження як неможливості виконання ним судового рішення, так і не надано доказів, які б свідчили про те, що рішення суду буде виконано в запропонований заявником період.

Представник відповідача (заявника) в судовому засіданні 26.06.2025 подану заяву підтримав, просив задовольнити; представник позивача у задоволенні поданої заяви просив відмовити.

Розглянувши заяву про розстрочення виконання рішення суду, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні відповідної заяви, з огляду на наступне.

11.06.2025 року Господарським судом міста Києва видано наказ на примусове виконання рішення від 29.10.2024, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2025, про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Запорізький хлібозавод №3» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Матвіївка» основного боргу в розмірі 3671266,60 грн, пені у розмірі 375400,59 грн, 3% річних у розмірі 268708,25 грн, інфляційних втрат у розмірі 1281695,13 грн та судового збору в розмірі 67164, 85 грн.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У свою чергу, частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У зв`язку з тим, що розстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у п. 40 рішення від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» Суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, враховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позаяк, заявником не надано суду належних доказів на підтвердження існування виключних обставин, що можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість його виконання або обумовлюють наявність ускладнень під час виконання судового рішення.

В свою чергу, абзац 2 частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому, суд відхиляє, як необґрунтовані, доводи відповідача щодо його безпосереднього залучення до виконання соціально-важливих завдань із забезпечення потреб населення та підрозділів Збройних Сил України, як підставу для розстрочення виконання рішення суду у даній справі.

В умовах запровадження воєнного стану, обумовленого загрозою територіальній цілісності та суверенітету держави, на суб`єкти господарювання покладається особливий обов`язок сприяти забезпеченню суспільних інтересів, зокрема шляхом підтримки населення та Збройних Сил України. Цей обов`язок випливає не лише з принципів соціальної відповідальності бізнесу, а й з правових імперативів, що закріплюють необхідність пріоритету суспільного блага над приватними інтересами у надзвичайних обставинах.

Як встановлено судом під час розгляду справи, відповідач здійснює виконання мобілізаційних завдань, що підтверджується поданими в межах розгляду справи договорами та державними контрактами на закупівлю товарів за державні кошти, при цьому, вказані правочини є оплачуваними, а суми передбачені за їх повне виконання є значними та такими, що покривають у повній мірі боргові зобов`язання відповідача перед позивачем.

Крім того, під час розгляду справи №910/6473/24 у ході судового розгляду представник відповідача акцентував увагу на значній кількості укладених договорів із державними замовниками, виконання яких, за його словами, відбулося у повному обсязі, включаючи здійснення розрахунків за поставлений товар.

Такі обставини свідчать про фінансову спроможність відповідача виконувати свої договірні зобов`язання, що підтверджує відсутність об`єктивних причин для тривалого невиконання спірного договору, зокрема щодо сплати вартості поставленого товару.

Разом з тим, суд вважає за доцільне наголосити, що заборгованість з оплати поставленого товару виникла у відповідача до повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, тобто у період, коли відповідач не був залучений до виконання мобілізаційних завдань.

Також суд вважає неспроможними доводи відповідача, покладені в основу заяви про розстрочення виконання судового рішення, щодо безпосередньої наближеності виробничих потужностей до лінії бойових зіткнень, в місті Запоріжжя, оскільки відповідачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між обставинами невиконання зобов`язань за договором поставки та фактичним місце розташуванням його виробничих потужностей.

Посилання заявника на складну ситуацію на ринку праці у місті Запоріжжі та відтік кваліфікованих кадрів судом не приймаються так як стверджуючи про наведене, відповідач не вказує про зменшення працівників на підприємстві та неможливості здійснення підприємницької діяльності.

З огляду на вищевикладене, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги, що заявником (боржником) всупереч приписів частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України не надано беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності коштів та винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання розстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Товариства з додатковою відповідальністю «Запорізький хлібозавод №3» про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2024 у справі №910/6473/24.

Відповідно до частини 7 статті 331 Господарського процесуального кодексу України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Керуючись статтями 13, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з додатковою відповідальністю «Запорізький хлібозавод №3» про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2024 у справі №910/6473/24 відмовити.

Ухвала набирає законної сили 26.06.2025 та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 01.07.2025.

СуддяТ.В. Васильченко