УХВАЛА

26 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 905/749/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ?Газопостачальна компанія ?Нафтогаз України?

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 27.03.2025

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?Газопостачальна компанія ?Нафтогаз України?

на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?Газопостачальна компанія ?Нафтогаз України?

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національної комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ?Газопостачальна компанія ?Нафтогаз України? (далі - ТОВ ?ГК ?Нафтогаз України?, стягувач, скаржник) звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ?"Маріупольгаз? (далі - ПАТ ?Маріупольгаз?, боржник) про стягнення 45 835 164,67 грн, з яких 32 950 129,86 грн - основна заборгованість, 2 081 238,82 грн - 3% річних, 10 803 795,99 грн - інфляційні втрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов Типового договору про постачання природного газу в частині повної і своєчасної оплати спожитого газу у листопаді - грудні 2021 року.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 29.08.2024, яке набрало законної сили 06.11.2024, позовні вимоги ТОВ ?ГК ?Нафтогаз України? задоволено в частині стягнення 32 950 129,86 грн заборгованості, 2 081 238,82 грн 3% річних, 10 803 795,95 грн інфляційних втрат, а також судовий збір в сумі 550 021,98 грн; в частині стягнення 0,04 грн інфляційних втрат відмовлено.

13.11.2024 на виконання вказаного судового рішення Господарським судом Донецької області видано відповідний наказ.

Цей наказ направлено стягувачем на примусове виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - орган ДВС).

21.02.2025 головним державним виконавцем органу ДВС (далі - державний виконавець) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №77285782 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 06.11.2024 у справі №905/749/24. Також постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом та яка становить 1 696 503,16 грн.

Листом від 22.02.2025 №152 ПАТ "Маріупольгаз" звернулося до органу ДВС, в якому було повідомлено про обставини, що обумовлюють обов`язкове зупинення виконавчих дій, а саме про те, що стягувач і боржник є учасниками процедури врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України ?Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу? від 14.07.2021 №1639-ІХ (далі - Закон №1639-ІХ) щодо врегулювання заборгованості за виконавчим документом Господарського суду Донецької області №905/749/24, що є підставою для обов`язкового зупинення виконавчих дій відповідно до підпункту 15 частини 1 статті 34 Закону України ?Про виконавче провадження? від 02.06.2016 №1404-VIII.

На підтвердження зазначених обставин боржником до листа були додані:

1) текст Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №1739 від 20.12.2022 "Про включення ПАТ "Маріупольгаз" до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу";

2) акт звіряння заборгованості за природний газ, що виникла у період з 01.11.2021 по 28.02.2022 між ТОВ "ГК "Нафтогаз України" та ПАТ "Маріупольгаз".

24.02.2025 ПАТ "Маріупольгаз" в рамках виконавчого провадження №77285782 перераховано на рахунок органу ДВС 605 024,98 грн, з яких 550 021,98 грн судового збору, стягнутого за рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/749/24, 55 003,00 грн виконавчого збору.

З урахуванням обставин, викладених боржником у повідомленні, 25.02.2025 державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 06.11.2024 у справі №905/749/24 відповідно до пункту 15 частини 1 статті 34, статті 35 Закону України ?Про виконавче провадження? до виключення боржника з реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Не погоджуючись із зазначеними обставинами, 07.03.2025 ТОВ "ГК "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Донецької області зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просило:

- визнати неправомірними дії державного виконавця органу ДВС щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 25.02.2025 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 06.11.2024 №905/749/24;

- скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 25.02.2025 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 06.11.2024 №905/749/24;

- зобов`язати державного виконавця органу ДВС здійснити дії з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 06.11.2024 №905/749/24 відповідно до норм чинного законодавства.

Обґрунтовуючи неправомірність дій державного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій стягувач зазначає наступне.

Згідно з абзацом 11 статі 1 Закону №1639-ІХ терміни у цьому Законі вживаються в такому значенні: заборгованість операторів газорозподільних систем за договорами постачання/купівлі-продажу природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі для забезпечення фізичного балансування газорозподільної системи та власної господарської діяльності з 01.11.2021 до 28.02.2022 включно, укладеними з ТОВ "ГК "Нафтогаз України".

Тобто, заборгованість (грошові зобов`язання) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають) врегулюванню відповідно до цього Закону - це, зокрема, заборгованість операторів газорозподільних систем за договорами постачання/купівлі-продажу природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі для забезпечення фізичного балансування газорозподільної системи та власної господарської діяльності з 01.11.2021 до 28.02.2022 включно, укладеними з ТОВ "ГК "Нафтогаз України".

Як стверджує стягувач, положення Закону №1639-ІХ підлягають застосуванню до суми заборгованості, яка утворилась за договорами, укладеними відповідно до пунктів 1 - 4 глави 6 розділу III Кодексу газорозподільних систем.

Проте, між сторонами був укладений Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії", затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2501 від 30.09.2015.

На виконання умов договору позивач у листопаді-грудні 2021 року поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 43 212 384,98 грн, у т.ч.:

в листопаді 2021 року - обсягом 298 042,00 тис.м3 на суму 10 262 255,12 грн,

в грудні 2021 року - обсягом 501 524,64 тис.м3 на суму 32 950 129,86 грн.

Отже, сума боргу, присуджена до стягнення з боржника на користь стягувача рішенням Господарського суду Донецької області від 29.08.2024 по цій справі, виникла у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань по оплаті природного газу, поставленого йому стягувачем саме за договором постачання природного газу постачальником "останньої надії", а тому, на думку стягувача, не підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом №1639-ІХ.

Також рішенням суду, крім суми основної заборгованості, стягнуто 2 081 238,82 грн 3% річних за період з 01.01.2022 по 29.02.2024, 10 803 795,99 грн інфляційних втрат за період з 01.01.2022 по 29.02.2024 за несвоєчасне проведення розрахунків.

Скаржник зазначає, що у відповідності до статті 6 Закону №1639-ІХ, унормовано також механізм списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування. Проте відповідне списання здійснюється лише за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу.

Так, зазначеною статтею 6 Закону №1639-ІХ (у редакції змін внесених Законом №2479-ІХ з 19.08.2022) регламентовано, що списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування здійснюється на заборгованість за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 1 цього Закону, погашену до 31.12.2022, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. (ч. 1). Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств, включених до Реєстру, за договорами купівлі-продажу/ постачання природного газу, укладеними з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури врегулювання заборгованості та не сплачені станом на дату включення до Реєстру, підлягають списанню: за умови погашення основного боргу до 31.12.2022, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; за умови повного виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Відтак, на думку стягувача, нараховані фінансові санкції - інфляційні втрати та 3% річних за період з 01.01.2022 по 29.02.2024 не підпадають під дію Закону №1639-ІХ, тому що нараховані після періоду поставки природного газу, а саме після 31.12.2021, підлягають примусовому стягненню згідно відповідного судового рішенням та відповідно виконавчі дії щодо стягнення заборгованості в даний період не підпадають під дію пункту 15 частини 2 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

ТОВ "ГК "Нафтогаз України" не заперечує, що законом встановлено обмеження у здійсненні державним виконавцем примусового виконання рішень стосовно тих аспектів, де законодавець на державному рівні врахував обставини щодо неможливості підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити свої розрахунки, при цьому цим законом визначає порядок дій, що спрямований на врегулювання заборгованості, проведення взаєморозрахунків за рахунок видатків державного бюджету, реструктуризації заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування та списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування.

Статтею 2 Закону №1639-ІХ визначені відносини стосовно певного врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, що включені в Реєстр.

Стягувач наполягає, що будь - яких доказів того, що для включення до Реєстру ПАТ "Маріупольгаз" подавало до НКРЕКП, довідку до якої була включена заборгованість перед ТОВ "ГК "Нафтогаз України", присуджена до стягнення рішенням у даній справі, боржником надано не було.

Також, не було надано і доказів укладення між сторонами договору про організацію взаєморозрахунків для погашення такої заборгованості, який є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до Закону №1639-ІХ.

Як вважає скаржник, державний виконавець мав би далі виконувати рішення суду в рамках наведених положень Закону №1639-ІХ у взаємозв`язку із приписами Про виконавче провадження" з урахуванням встановлених конкретних обставин цієї справи та не виносити оскаржувану постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, оскільки стягнення заборгованості по рішенню суду у даній справі є правом стягувача, яке останній реалізував шляхом подачі державному виконавцю органу ДВС відповідної заяви про примусове виконання рішення у відповідності до приписів частини 3 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження".

У зв`язку з цим ТОВ "ГК "Нафтогаз України" вважає дії державного виконавця органу ДВС такими, що порушують його права на отримання коштів через винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, а тому постанова про зупинення вчинення виконавчих дій є незаконною, неправомірною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 27.03.2025, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2025, відмовлено в задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Судові рішення мотивовані тим, що:

- постановою НКРЕКП №812 від 19.06.2017 ПАТ ?Маріупольгаз? видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах певної території Донецької області, де знаходиться газорозподільна система ПАТ «Маріупольгаз, отже, боржник - ПАТ ?Маріупольгаз? та ТОВ ?ГК ?Нафтогаз України? є суб`єктами правовідносин, що врегульовані Законом №1639-ІХ;

- заборгованість з оплати спожитого протягом листопада-грудня 2021 року природного газу на загальну суму 32 950 129,86 грн за Типовим договором постачання природного газу постачальником ?останньої надії?, стягнута рішенням Господарського суду Донецької області від 29.08.2024 у справі №905/749/24, увійшла до складу суми в розмірі 271 906 тис. грн, з приводу якої ПАТ ?Маріупольгаз? листом від 20.12.2022 у порядку, визначеному частиною 2 статті 3 Закону №1639-ІХ, розпочато (ініційовано) процедуру врегулювання заборгованості, передбаченої абзацом 7 частини 1 статті 4 вищезазначеного Закону, шляхом проведення взаєморозрахунків;

- за положеннями Закону № 1639-ІХ передбачений механізм урегулювання питань щодо основної заборгованості підприємств, включених до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а також підстави та передумови для списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на цю ж заборгованість, учасниками такої процедури врегулювання, визначеними статтею 1 цього Закону.

10.06.2025 (через систему ?Електронний суд?) ТОВ ?ГК ?Нафтогаз України? звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 (повний текст складено 22.05.2025) та ухвалу Господарського суду Донецької області від 27.03.2025, в якій просить судові рішення скасувати повністю, увалити нове рішення, яким скаргу ТОВ ?ГК ?Нафтогаз України? задовольнити в повному обсязі та зобов`язати державного виконавця органу ДВС здійснити дії з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 06.11.2024 за №905/749/24 відповідно до норм чинного законодавства.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права - статті 6 Закону №1639-ІХ, пункту 15 частини 2 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", також посилається на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 17.01.2025 у справі №904/4463/23.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.

Статтею 1 Закону № 1639-ІХ визначено, що:

- процедура врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу - це заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) за природний газ та послуги з його транспортування шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості, а також списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість, у разі її погашення; реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу - це відкритий загальнодоступний перелік підприємств та організацій, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону;

- реєстр розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

- учасники процедури врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) - постачальники природного газу, оператори газорозподільних систем та оператор газосховищ, включені до Реєстру, а також особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, особа, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", розпорядники коштів державного бюджету, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За змістом статті 3 Закону № 1639-ІХ для участі у процедурі врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єкти ринку природного газу включаються до реєстру, який веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та оприлюднюється на її офіційному веб-сайті.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з постановою НКРЕКП від 20.12.2022 №1739 ПАТ "Маріупольгаз" включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу. Ця постанова є чинною та продовжує діяти, боржника із відповідного реєстру не було виключено, взаєморозрахунки відповідно до Закону №1639-ІХ не проведено, у зв`язку із чим процедура врегулювання заборгованості згідно цього Закону не завершена. Зазначені обставини підтверджується також інформацією з Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (опубліковано 15.09.2022 та оновлено станом на 28.06.2024), який є відкритим, загальнодоступним та розміщений на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - https://www.nerc.gov.ua/sferi-diyalnosti/prirodnij-gaz/reyestr-pidpriyemstv-yaki-berut-uchast-u-proceduri-vregulyuvannya-zaborgovanosti-subyektiv-rinku-prirodnogo-gazu.

Крім того, згідно зі статтею 1 Закону №1639-ІХ учасниками процедури врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) є постачальники природного газу, оператори газорозподільних систем та оператор газосховищ, включені до Реєстру, а також особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, особа, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", розпорядники коштів державного бюджету, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Отже, ПАТ "Маріупольгаз" та ТОВ "ГК "Нафтогаз України" є суб`єктами правовідносин, що врегульовані Законом № 1639-ІХ.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців (статті 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Згідно із частиною 2 статті 5 Законом України "Про виконавче провадження" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до пункту 15 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі якщо сума, що стягується, підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом № 1639-ІХ, за умови перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову (частина 2 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження").

За змістом частини 4 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження", арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадків, передбачених пунктами 10, 15 частини 1 статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

У випадку, передбаченому пунктом 15 частини 1 статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

З аналізу положень Закону № 1639-ІХ та наведеного визначення процедури врегулювання заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу, викладеного у статті 1 цього Закону, вбачається проведення таких процедур врегулювання заборгованості: процедури взаєморозрахунків (стаття 4), процедури реструктуризації заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування (стаття 5), процедури списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування (стаття 6).

З урахуванням наведеного Верховний Суд зазначає, що державний виконавець на підставі постанови НКРЕКП, про включення до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, зупиняє вчинення виконавчих дій щодо такого підприємства.

Принцип юридичної визначеності, що є складовою верховенства права, вимагає, щоб у випадку прийняття спеціального закону з певного питання цей закон не ставився під сумнів, зокрема, шляхом його невиконання. Сторони, прав та обов`язків яких він стосується, повинні очікувати, що цей закон уповноважені органи держави застосують у відповідних правовідносинах за відсутності для цього перешкод (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 908/1525/16).

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника, про те, що суд не може визнати протиправними дії та/або бездіяльність суб`єкта виконання судового рішення за доказами, які до виконавчого провадження не подавались, оскільки постанову НКРЕКП від 20.12.2022 №1739, якою ПАТ "Маріупольгаз" включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, оприлюднено на офіційному веб-сайті НКРЕКП 15.09.2022 та оновлено станом на 28.06.2024, мав можливість установити наявність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до пункту 15 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

За змістом статті 6 Закону № 1639-ІХ на заборгованість за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, яка підлягає врегулюванню відповідно до статті 1 цього Закону, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість підприємств, включених до Реєстру, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та договорами про надання послуг з транспортування природного газу, у тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури врегулювання заборгованості та не сплачені станом на дату включення до Реєстру, підлягають списанню:

- за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

- за умови повного виконання належним чином підприємством-дебітором укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Гарантії забезпечення прав та інтересів кредиторів визначені статтею 7 Закону № 1639-ІХ, відповідно до якої НАК "Нафтогаз України", особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, особа, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, заборгованість перед якими (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість) підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, мають право на відшкодування з державного бюджету додаткових витрат на сплату процентів та інших витрат у зв`язку із запозиченням коштів з метою покриття касових розривів, що утворилися внаслідок врегулювання заборгованості відповідно до статей 5-6 цього Закону, в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Наведеними положеннями Закону передбачений механізм урегулювання питань щодо основної заборгованості підприємств, включених до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а також підстави та передумови для списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на цю ж заборгованість, учасниками такої процедури врегулювання, визначеними статтею 1 Закону №1639-ІХ.

Отже, наведеними положеннями Закону передбачений механізм урегулювання питань щодо основної заборгованості підприємств, включених до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а також підстави та передумови для списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на цю ж заборгованість, учасниками такої процедури врегулювання, визначеними статтею 1 Закону №1639-ІХ (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.05.2025 у справі №903/421/24).

Також об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.05.2025 у справі №903/421/24 зазначила, що на момент відкриття виконавчого провадження у приватного виконавця наявні дві обов`язкові обставини для зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні, передбачені пунктом 15 частиною 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження":

1) перебування боржника в реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу;

2) сума, що стягується за наказом підлягає врегулюванню відповідно до процедур, передбачених Законом №1639-ІХ.

Самостійна оцінка державним виконавцем того, яка частина заборгованості включається до врегулювання, по суті є виходом за межі його повноважень та втручанням у сферу компетенції інших органів. Така поведінка суперечить не лише положенням Закону №1639-ІХ, а й загальним принципам виконавчого провадження, які передбачають обов`язковість дотримання чітко визначеного порядку та меж повноважень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що за умови перебування ПАТ "Маріупольгаз" в Реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, та віднесення суми основного боргу за наказом Господарського суду Донецької області від 06.11.2024 №905/749/24 до передбаченої Законом № 1639-ІХ та ініційованої боржником процедури врегулювання, у державного виконавця відповідно до положень пункту 15 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" був наявний обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому проваджені з виконання наказу також і в частині пені, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на основну заборгованість.

Щодо доводів скаржника про те, що заборгованість, яка виникла з укладеного між сторонами Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", не підлягає врегулюванню згідно з положеннями Закону № 1639-ІХ, колегія суддів погоджується з висновками господарських судів, що укладений між сторонами Типовий договір постачання природного газу постачальником ?останньої надії? не суперечить положенням глави 6 розділу III Кодексу газорозподільних систем, тому, з урахуванням положень статті 1 Закону № 1639-ІХ, заборгованість, яка виникла між сторонами за Типовим договором постачання природного газу постачальником ?останньої надії? у спірних правовідносинах, підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону.

Також Суд відхиляє доводи скаржника про врахування при вирішенні цієї справи правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17.01.2025 у справі № 904/4463/23, з огляду на їх нерелевантність, оскільки зазначена справа стосувалася інших фактичних обставин, зокрема - основна заборгованості виникла поза межами періоду, визначеного Законом №1639-ІХ.

З огляду на зазначене, доводи викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків господарських судів та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права під час прийняття оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в частині 2 статті 293 вказаного Кодексу, що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ ?ГК ?Нафтогаз України? на підставі частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права господарськими судами є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 235, 287 - 292, 293 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 905/749/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ?Газопостачальна компанія ?Нафтогаз України? на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 27.03.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов