ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2025 р. Справа №909/753/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.,

Суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Шатан Т.О.,

представники сторін:

прокурор: Панютіна І.М.,

позивача: Матяшук В.К.,

відповідача: Тугай І.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Західспецбудтранс-7" б/н від 14.01.2025 (вх. суду від 15.01.2025 № 01-05/160/25)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.01.2025 (повний текст складено 15.01.2025, суддя Т.В. Стефанів)

у справі № 909/753/24

за позовом Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Західного регіону в інтересах держави

в особі Міністерства оборони України, м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства "Західспецбудтранс-7", м. Косів, Івано-Франківська обл.

про визнання недійсним пункту договору підряду та стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 6 496 311,74 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного підприємства "Західспецбудтранс-7" про визнання недійсним пункту 3.1. договору підряду на виконання будівельних робіт № 185 від 30.09.2019 в частині включення в ціну робіт за договором суми податку на додану вартість та стягнення безпідставно отриманих коштів на суму 6 496 311,74 грн.

В обґрунтування позову, прокурор зазначив, що вказаний пункт договору не відповідає п. 197.15 ст. 197 Податкового кодексу України, яким передбачено, що звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти, тому пункт 3.1. договору підлягає визнанню недійсним в силу приписів ст. 215 ЦК України, а сума податку на додану вартість підлягає стягненню з відповідача згідно з ст.1212 ЦК України як безпідставно сплачені кошти.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 06.01.2025 у справі № 909/758/24 позов задоволено; визнано недійсним пункт 3.1. Договору підряду на виконання будівельних робіт № 185 від 30.09.2019, укладеного між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням та Приватним підприємством "Західспецбудтранс-7" в частині включення в ціну робіт за договором суми податку на додану вартість; стягнуто з Приватного підприємства "Західспецбудтранс-7" на користь Міністерства оборони України 6496311 (шість мільйонів чотириста дев`яносто шість тисяч триста одинадцять) грн. 74 к. - безпідставно отриманих коштів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що виконання робіт на об`єкті: «Будівництво гуртожитку № 2, військове містечко № 2, місто Володимир-Волинський Волинської області. Шифр 2/18ж» за рахунок коштів Державного бюджету України, здійснюване на підставі вищезазначеного договору підряду, не підлягало оподаткуванню податком на додану вартість.

Відтак суд констатував, що сума ПДВ неправомірно включена сторонами до ціни договору, а тому спірну суму коштів належить повернути Міністерству оборони України на підставі ст. 1212 ЦК України.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Не погодившись з рішенням, Приватне підприємство "Західспецбудтранс-7" звернулось до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.01.2025 у справі № 909/753/24 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Скаржник посилається на лист ДФС України від 29.05.2018, у якому роз`яснено, що застосовувати податкову пільгу щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла, встановлену п. 197.15 ст. 197 ПКУ, мають право лише ті суб`єкти господарювання платники ПДВ, які є забудовниками та визначені виконавцями регіональної цільової програми будівництва (придбання) доступного житла у відповідному регіоні (вказані у паспорті такої програми) і безпосередньо здійснюють будівельно-монтажні роботи. Апелянт зауважує, що в жодних регіональних цільових програмах участі не брав.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції, встановивши, що операція з постачання будівельно-монтажних робіт повністю звільнена від нарахування ПДВ, стягнув цю суму повністю з відповідача, не врахувавши, що в такому разі замовник повинен компенсувати генпідряднику суми ПДВ, які той сплатив субпідрядникам та постачальникам матеріалів та обладнання.

Скаржник звертає увагу, що текст оскаржуваного договору з усіма додатками був запропонований позивачем.

Крім цього, на думку апелянта, подання позову прокурором в інтересах держави в особі Міністерства оборони України суперечить нормам процесуального права.

Також апелянт надав апеляційному суду висновок експерта (долучення до матеріалів справи якого, прокурором не заперечувалось), у якому експертом зроблено висновок, що відповідності до договору підряду на об`єкті об`єкті: «Будівництво гуртожитку № 2, військове містечко № 2, місто Володимир-Волинський Волинської області. Шифр 2/18ж», згідно якого виконувались будівельні роботи відповідачем, об`єкт виконання будівельних робіт не відноситься до житла (житлової нерухомості).

Прокурор відзиву на апеляційну скаргу не подав, однак надав суду письмові пояснення, у якому заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Прокурор вказав, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу, тому прокурору достатньо дотриматись ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Також прокурор вважає безпідставними доводи скаржника, оскільки індивідуальна податкова консультація, як і узагальнююча податкова консультація не може вважатись доказом у справі в розумінні положень ГПК України.

Міністерство оборони України також надало апеляційному суду письмові пояснення, у яких зазначило, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке повністю відповідає правовим висновкам Верховного Суду у справах даної категорії, а відтак підлягає залишенню без змін.

На переконання позивача, враховуючи те, що предметом договору підряду було виконання робіт з будівництва житла для військовослужбовців (гуртожитку) за державні кошти, які підлягали звільненню від оподаткування податком на додану вартість згідно з положеннями п. 197.15 ст. 197 ПК України, слід дійти висновку про наявність підстав для визнання недійсним пункту 3.1 Договору, в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість, адже таке включення здійснено без дотримання вимог податкового законодавства.

Рух справи в суді апеляційної інстанції:

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2025 справу № 909/753/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М. та Якімець Г.Г.

Ухвалою суду від 24.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Західспецбудтранс-7" б/н від 14.01.2025 (вх. суду від 15.01.2025 № 01-05/160/25) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.01.2025 у справі № 909/753/24.

Процесуальний хід розгляду справи відображено у відповідних ухвалах суду та протоколах судового засідання.

Зокрема, ухвалою суду від 20.05.2025 відкладено розгляд справи № 909/753/24 на 17.06.2025.

У судовому засіданні 17.06.2025 скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, прокурор заперечив такі доводи, представник позивача підтримав правову позицію прокурора, сторони надали суду пояснення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

30.09.2019 між Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням (Замовник) та ПП "Західспецбудтранс-7" (Виконавець) укладено договір № 185 підряду на виконання робіт (Договір), за умовами якого підрядник зобов`язався упродовж 5 календарних днів після підписання сторонами Договору прийняти майданчик під будівництво, виконати роботи за Договором відповідно до узгодженого графіку виконання робіт та плану фінансування робіт і передати об`єкт Замовнику у відповідності до положень і умов Договору в термін визначений у графіку виконання робіт.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що підставою укладання Договору є Протокольне рішення тендерного комітету Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління.

Предметом Договору є виконання робіт на об`єкті: «Будівництво гуртожитку № 2, військове містечко № 2, місто Володимир-Волинський Волинської області. Шифр 2/18ж» (далі Об`єкт).

У п. 3.1 Договору сторони погодили ціну робіт за договором (договірна ціна), яка складає 42740590,00 грн, у тому числі ПДВ 7123431,67 грн.

Розрахунки за виконані підрядні роботи, які складають предмет цього Договору, згідно з п. 15.1.1 Договору проводяться на підставі «Актів приймання виконаних будівельних робіт» за формою № КБ-2в та «Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат» за формою № КБ-3.

Відповідно до п. 20.2 Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020 або до повного виконання сторонами договірних зобов`язань.

Додатковою угодою № 1 від 19.12.2019 договірну ціну на 2019 рік збільшено до 4203473,00 грн, у тому числі ПДВ 700578,83 грн.

Додатковою угодою № 2 від 07.04.2020 Сторони погодили, що вартість виконаних робіт у 2019 році становить 4203473,00 грн, у тому числі ПДВ 700578,83 грн.

Договірна ціна на 2020 рік складає 38537117,00 грн, у тому числі ПДВ 6422852,83 грн.

Додатковою угодою № 4 від 16.09.2020 Сторони погодили, що у зв`язку із зменшенням бюджетного призначення на 2020 рік, договірна ціна на 2020 рік становить 17424015,70 грн, у тому числі ПДВ 2904002,62 грн. Також, Сторонами внесено зміни до п. 20.2 Договору та продовжено строк його дії до 31.12.2021.

Додатковою угодою № 5 від 22.09.2020 договірну ціну на 2020 рік узгоджено на рівні 17424015,70 грн, у тому числі ПДВ 2904002,62 грн.

Додатковою угодою № 6 від 24.11.2020 Сторонами узгоджено, що у зв`язку з припиненням Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління усі права та обов`язки Замовника перейшли до його правонаступника Міністерства оборони України.

Сторонами узгодили, що станом на 19.10.2020 року Підрядником виконані а Замовником оплачені роботи за умовами Договору на суму 21627488,70 грн, у тому числі ПДВ 3604581,45 грн (п. 6 Додаткової угоди № 6 від 24.11.2020).

Додатковою угодою № 7 від 06.07.2021 Сторони погодили, що договірна ціна на 2021 рік становить 21113101,30 грн, у тому числі ПДВ 3518850,22 грн.

Вартість виконаних робіт з будівництва Об`єкту у 2019 році становила 4203473,00 грн, у тому числі ПДВ 700578,83 грн.

Вартість виконаних робіт з будівництва Об`єкту у 2020 році становила 17424015,70 грн, у тому числі ПДВ 2904002,62 грн.

Розділ 13 Договору доповнено пунктом 13.4. у такій редакції: «у 2019-2020 роках вартість виконаних та оплачених робіт за Договором становить 21627488,70 грн, у тому числі ПДВ - 3604581,45 грн.» (п. 2 Додаткової угоди № 7 від 06.07.2021).

Додатковою угодою № 8 від 17.12.2021 Сторони погодили, що договірна ціна на 2021 рік становить 15426879,30 грн, у тому числі ПДВ 2904002,62 грн.

Також, внесені зміни до п. 20.2 Договору та продовжено строк його дії до 31.12.2022, а в частині своїх зобов`язань та розрахунків до їх повного виконання Сторонами.

Додатковою угодою № 9 від 29.06.2022 Сторони погодили, що усі права Замовника перейшли до Західного управління замовника робіт.

Станом на день набрання чинності даною додатковою угодою Виконавцем виконані а Замовником оплачені роботи на суму 37054368,00 грн, у тому числі ПДВ 6175728,00 грн.

Додатковою угодою № 10 від 01.08.2022 Сторони підтвердили, що вартість виконаних та оплачених робіт за Договором у 2019 2021 роках становить 37054368,00 грн, у тому числі ПДВ 6175728,00 грн.

Також, Сторони погодили, що договірна ціна на 2022 рік складає 5680174,00 грн, у тому числі ПДВ 946695,67 грн.

Додатковою угодою № 11 від 27.09.2022 Сторони внесли зміни до п. 3.1 Договору, який викладено у наступній редакції: « 3.1. Договірна ціна цього Договору (Додаток 1 до цієї додаткової угоди) складає 39254368,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 6542394,67 грн».

Також, Сторони погодили, що договірна ціна на 2022 рік складає 2200000,00 грн, у тому числі ПДВ 366666,67 грн.

Додатковою угодою № 12 від 08.12.2022 Сторони внесли зміни до п. 3.1. Договору та встановили договірну ціну в розмірі 38977870,43 грн, у тому числі ПДВ 6496311,74 грн.

Договірна ціна на 2022 рік складає 1923502,43 грн, у тому числі ПДВ 320583,74 грн (абзац 2 п. 1 додаткової угоди № 12 від 08.12.2022).

Відповідно до довідки про вартість робіт за грудень 2022 року Сторони погодились, що з початку будівництва об`єкту Замовником сплачено Виконавцю за виконані роботи 38977870,43 грн, у тому числі ПДВ 6496311,74 грн.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:

Предметом апеляційного оскарження у цій справі є рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги прокурора та визнано недійсним пункт договору в частині включення до ціни договору суми ПДВ, стягнуто грошові кошти в розмірі загальної вартості ПДВ у сумі 6 496 311,74 грн.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Разом з цим у застосуванні наведених положень статей ЦК України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому (правовий висновок Верховного Суду викладено у постанові від 12.03.2018 зі справи № 910/22319/16).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

ГК України у статті 180 деталізовано істотні умови господарського договору.

Так, за приписами частин першої і третьої цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина п`ята статті 180 ГК України).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

У підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що ПДВ -непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

За змістом підпунктів «а» і «б» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів / послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПК України.

Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20.

Так, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі № 922/2439/20 щодо неможливості визнання недійсним частини договору стосовно визначення ПДВ (з посиланням на те, що включення в оплату ПДВ містить ціну розрахункової одиниці вартості товару, тобто є істотною умовою договору). Згідно правового висновку Касаційного господарського суду в постанові від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 договір може бути визнаний недійсним в частині включення суми ПДВ до вартості товару.

В обґрунтування звернення до суду з позовом у цій справі, прокурор зазначив, що оскільки предметом Договору було виконання робіт з будівництва житла для військовослужбовців (гуртожитку) за державні кошти, які підлягали звільненню від оподаткування податком на додану вартість згідно з положеннями п. 197.15 ст. 197 ПК України, слід дійти висновку про наявність підстав для визнання недійсним пункту 3.1 Договору, в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість, адже таке включення здійснено без дотримання вимог податкового законодавства.

Відповідно до п. 197.15 статті 197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти.

Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (в редакції чинній на момент укладення Договору) передбачено, що доступне житло збудовані і ті, що будуються за державної підтримки, житлові будинки (комплекси) та квартири. Доступне житло використовується лише за призначенням відповідно до встановлених Кабінетом Міністрів України правил користування приміщеннями житлових будинків (стаття 4).

У свою чергу, предметом Договору є виконання робіт на об`єкті: «Будівництво гуртожитку № 2, військове містечко № 2, місто Володимир-Волинський Волинської області. Шифр 2/18ж».

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що підставою укладання Договору є Протокольне рішення тендерного комітету Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління.

Так, Приватне підприємство "Західспецбудтранс-7", ставши переможцем торгів, уклало Договір з Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням, форма, істотні умови, в тому числі й пункт про ціну з включенням ПДВ, були передбачені умовами тендерної документації відкритих торгів на закупівлю робіт та проект такого Договору був запропонований позивачем.

Водночас ні умови тендерної документації, ні укладений Договір не містить вказівки про те, що Об`єкт, виконання робіт на якому є предметом Договору, належить до доступного житла чи житла, що будується за державні кошти.

У постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 910/16011/17 вказано, що особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

Також у рішенні від 20.10.2011 у справі «Rysovskyy v. Ukraine» ЄСПЛ зазначив, що ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Як слідує з матеріалів справи, на момент укладення та виконання сторонами Договору відповідач був зареєстрований як платник ПДВ (зокрема і в укладеному Договорі це передбачено і зазначено ІПН платника ПДВ), ціна Договору, виставлення відповідачем рахунків здійснювалась з урахуванням ПДВ. Також у довідках про вартість виконаних будівельних робіт, які підписані і скріплені печаткою, в тому числі й Замовника, відображено вартість устаткування, меблів, інвентарю, що придбані Виконавцем з врахуванням ПДВ.

Поряд з тим, прокурор в даній справі звернувся з позовом в інтересах держави в особі органу, який є правонаступником контрагента Договору (Замовника), який був обізнаний про те, що відповідач у процесі виконання-будівельно-монтажних робіт придбав товар/послуги з включення ПДВ, однак ні прокурором, ні позивачем не ставилось питання щодо компенсації генпідряднику суми ПДВ, який той сплатив субпідрядникам та постачальникам матеріалів, обладнання.

Доказів звернення відповідача та отримання відповідачем пільги, передбаченої пунктом 197.15 статті 197 Податкового кодексу України матеріали справи не містять, так як і не містять доказів утримання відповідачем сплаченої позивачем суми ПДВ.

Разом з тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства доходів і зборів від 17.12.2013 №17671/6/99-99-19-04-02-15 застосування податкової пільги щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла залежить від виконання певних умов як то:

-суб`єкти підприємницької діяльності мають бути визначені як забудовники та виконавці регіональної цільової програми будівництва у паспорті такої програми;

-земельні ділянки, на яких здійснюються відповідне будівництво, мають бути включені до переліку регіональної цільової програми;

-будівництво має відповідати вимогам щодо фінансування та технічних умов будівництва, визначеним у спеціальному законодавстві.

За результатами розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про відповідність відповідача умовам застосування пільги щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з виконання робіт на об`єкті: «Будівництво гуртожитку № 2, військове містечко № 2, місто Володимир-Волинський Волинської області. Шифр 2/18ж».

Водночас для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору, або була відсутня взагалі.

Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі договірних правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Судом встановлено, що взаємовідносини сторін відбувались відповідно до укладеного між сторонами Договору, тобто, за наявності відповідних правових підстав, а отже, положення ст.1212 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

На підставі викладеного, враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі докази на підтвердження відповідності відповідача умовам застосування пільги щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з виконання робіт на об`єкті «Будівництво гуртожитку № 2, військове містечко № 2, місто Володимир-Волинський Волинської області. Шифр 2/18ж», колегія суддів зазначає про необґрунтованість наведених у рішенні висновків суду першої інстанції про задоволення позову фактичним обставинам цієї справи.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез?ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Приватного підприємства "Західспецбудтранс-7" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.01.2025 скасуванню.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений судовий збір Приватним підприємством "Західспецбудтранс-7" при поданні апеляційної скарги, підлягає відшкодуванню скаржнику за рахунок Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Західспецбудтранс-7" б/н від 14.01.2025 (вх. суду від 15.01.2025 № 01-05/160/25) задоволити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.01.2025 у справі № 909/753/24 скасувати. Прийняти нове судове рішення.

У задоволенні позову Спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного підприємства "Західспецбудтранс-7" про визнання недійсним пункту 3.1. договору та стягнення 6 496 311,74 грн відмовити.

3. Здійснити розподіл судових витрат.

Стягнути з Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (вул. Клепарківська, 20, м. Львів, 79007; ідентифікаційний код 38326057) на користь Приватного підприємства "Західспецбудтранс-7" (вул. Івасюка, буд. 5, м. Косів, Косівський р-н, Івано-Франківська обл., 78600, ідентифікаційний код 36112709) 120 567,2 гривні судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повну постанову складено 30.06.2025.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець