ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025р. Справа № 904/1200/25

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Продуктлайн», м. Дніпро

До: Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради, м. Дніпро

Про: стягнення 349 999,51грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ «Продуктлайн» (позивач) звернулося до суду з позовом до Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради (відповідач) про стягнення 349 999,51грн. (в т.ч.: 61 253,56грн. - 3% річних та 288 745,95грн. - інфляційні втрати). Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань з оплати за договором про закупівлю послуг за державні кошти №1 від 23.01.17р.

Ухвалою суду від 24.03.25р. відкрите провадження у справі №904/1200/25 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради (відповідач) заперечує проти позовних вимог та вказує, що позивач не надав доказів на підтвердження позовних вимог ; вказує, що він є органом місцевого самоврядування та оскільки Дніпровською міською радою були затверджені відповідні бюджетні програми по виконанню судових рішень, то рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.18р. у справі № 904/1125/18 Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради могло бути виконано виключно в рамках затверджених бюджетних програм.

ТОВ «Продуктлайн» (позивач) у відповіді на відзив зазначив, що матеріали справи містять необхідний обсяг доказів, який дозволяє встановити факт несплати грошових коштів та, відповідно, порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань. Окрім того, позивач вказує, що чинне законодавство України не передбачає такої підстави, як «відсутність бюджетних призначень» для звільнення від виконання зобов`язання. Такий висновок також зафіксований у ЄСПЛ у рішеннях від 18.10.05р. у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та від 30.11.04р. у справі «Бакалов проти України», де зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.18р. по справі №904/1125/18 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради на користь ТОВ «Дніпрпродсервіс» 303 906,45грн. боргу, 4 558,61грн. - судового збору.

Ухвалою суду від 22.04.19р. замінено сторону (стягувача) у справі № 904/1125/18 його правонаступником - ТОВ «Постачання готових страв».Ухвалою суду від 13.05.21р. замінено сторону (стягувача) у справі № 904/1125/18 його правонаступником - ТОВ «Фуд-Кук».Ухвалою суду від 29.06.21р. замінено сторону (стягувача) у справі № 904/1125/18 його правонаступником - ТОВ «Партум 20».Ухвалою суду від від 22.01.25р. замінено сторону (стягувача) у справі № 904/1125/18 його правонаступником - ТОВ «Продуктлайн».

23.01.24р. між ТОВ «Партум 20» (первісний кредитор) та ТОВ «Продуктлайн» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого новий кредитор повністю приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором №1 (про закупівлю послуги за державні кошти) від 23.01.17р. з урахуванням всіх додатків та додаткових угод до зазначеного договору, укладеним між ТОВ «Регіональна кейтерингова компанія» та Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради, договору про відступлення права вимоги від 31.05.18р., договору про відступлення права вимоги від 31.03.19р., договору про відступлення права вимоги від 02.06.21р. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в повному обсязі на умовах, що існували на момент переходу цих прав. (п. 1.1.).

Новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов?язань за основним договором у сумі 303 906,45грн. та вимагати сплати всіх штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, річних та інших нарахувань у відповідності до вимог чинного законодавства. (п. 1.2.).

За цим договором первісний кредитор відступає, а новий кредитор повністю приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором боржника стосовно відшкодування на користь первісного кредитора судового збору у розмірі 4 558,61грн. згідно із рішенням суду. (п. 1.5.).

Позивач вказує, що грошові кошти на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.18р. у справі № 904/1125/18 були сплачені відповідачем лише 28.02.25р., що підтверджується платіжною інструкцією №26/02/2025 від 28.02.25р.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002р. № 5-рп/2002, від 17.03.2004р. № 7-рп/2004, від 01.12.2004р. № 20-рп/2004, від 09.07.2007р. № 6-рп/2007).

Зокрема, в Рішенні від 09.07.2007р. № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

З огляду на зміст ст. 17 Закону України від 23.02.2006р. № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейський суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні в справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (пункт 26).

ЄСПЛ у пункті 48 рішення від 30.11.2004р. у справі «Бакалов проти України» та в пункті 40 рішення від 18.10.2005р. у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відтак, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України та правових висновків, викладених в рішеннях Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, відсутність бюджетних коштів, у даному випадку, не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення грошового зобов`язання. З огляду на викладене, заперечення відповідача відхиляються господарським судом.

Отже, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

На підставі наведеної норми матеріального закону позивач розрахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 61 253,56грн. за період з 18.07.18р. по 28.02.25р. та інфляційні втрати у розмірі 288 745,95грн. за той самий період.

Судом здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 18.07.18р. по 27.02.25р., який склав 5 591,64грн.

З урахування вищевикладених обставин судом здійснено перерахунок 3% за період з 18.07.18р. по 27.02.25р., що складає 61 228,20грн.

Судом здійснено перерахунок інфляційних втрат за період з 18.07.18р. по 27.02.25р., який склав 288 337,85грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненням з відповідача 3% річних у розмірі 61 228,20грн. та інфляційних втрат у розмірі 288 337,85грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з відповідача Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75; на користь позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Продуктлайн» (49033, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 139; ): 61 228,20грн. - 3% річних, 288 337,85грн. інфляційних втрат та 5 243,50грн. - витрат зі сплати судового збору. Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України рішення складено та підписано без його проголошення 30.06.25р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.