СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Харків Справа № 917/503/24(917/159/25)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Сгара Е.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І.

при секретарі судового засідання Бєлкіної О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , с.Великі Кринки Глобинського району Полтавської області (вх.918П)

на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2025 (повний текст складено 28.03.2025) у справі №917/503/24 (917/159/25) (суддя Паламарчук В.В.)

за позовом Фермерського господарств "Солард Агрокультура", с.Висока Вакулівка Кременчуцького району Полтавської області

до відповідача ОСОБА_1 , с.Великі Кринки Глобинського району Полтавської області

про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язати повернути майно

в межах справи про банкрутство №917/503/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр - Агро", м. Обухів Київської області

до Фермерського господарства "Солард Агрокультура", с.Висока Вакулівка Кременчуцького району Полтавської області

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Солард Агрокультура" в особі ліквідатора Косякевича С.О. звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просило:

-визнати недійсним договір №5341/2022/3567691 від 23.12.2022 укладений між Фермерським господарством "Солард Агрокультура" та ОСОБА_1 ;

-зобов`язати ОСОБА_1 повернути Фермерському господарству "Солард Агрокультура" транспортний засіб OPEL,VIVARO (VIN: НОМЕР_1 ).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.03.2025 у справі №917/503/24 (917/159/25):

-позов задоволено повністю;

-визнано недійсним договір №5341/2022/3567691 від 23.12.2022 укладений між Фермерським господарством "Солард Агрокультура" та ОСОБА_1 ;

-зобов`язано ОСОБА_1 повернути Фермерському господарству "Солард Агрокультура" транспортний засіб OPEL,VIVARO (VIN: НОМЕР_1 );

-стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства "Солард Агрокультура" 9689,60 грн судового збору.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2025 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні заяви арбітражного керуючого про визнання недійсним договору купівлі-продажу №5341/2022/3567691 від 23.12.2022 та зобов`язання повернути майно Фермерському господарству "Солард Агрокультура".

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржником зазначено наступне:

- розрахунок за автомобіль було здійснено в повному обсязі, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру та актом звірки, що підтверджує відсутність заборгованості;

- договірна ціна договору купівлі-продажу транспортного засобу відповідала реальній вартості автомобіля, що підтверджується висновком ТОВ «Профі Плюс Експерт» від 19.12.2022 в якому визначена ринкова вартість автомобіля в розмірі 80 000,00 грн.;

- судом не була проведена правова оцінка доводів відповідача, рішення суду не містить доводів та аргументів стосовно висновку, що правочин призвів до істотного зменення розміру належних Фермерському господарству "Солард Агрокультура" активів. Крім того суд не взяв до уваги факт повного та належного здійснення розрахунку в рамках визначеної вартості за транспортний засіб;

- родинні зв`язки з посадовою особою ФГ "Солард Агрокультура" не впливали на суть укладеного договору та договірну ціну на реалізований автомобіль. Просто наявність факту родинних стосунків не э підставою для визнання недійсним правочину, оскільки така норма відсутня в діючому законодавстві України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.04.2025, зокрема: відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2025 по справі №917/503/24 (917/159/25); призначено справу до розгляду на 15.05.2025 о 12:15 год.

На адресу Східного апеляційного господарського суду 13.05.2025 від ліквідатора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2025 оголошено перерву у судовому засіданні по справі №917/503/24 (917/159/25) до "19" червня 2025 р. о 13:30 год.

Позивач та відповідач в судове засідання 19.06.2025 не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 20.06.2024 відкрито провадження у справі №917/503/24 про банкрутство Фермерського господарства "Солард Агрокультура" (); визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр - Агро" () до Фермерського господарства "Солард Агрокультура" () в розмірі 9 439 081,32грн (4699032,72грн. - основна заборгованість; 206 089,40грн. відсотків за користування товарним кредитом; 1 251 817,79 грн. - пені; 1 340 115,14грн. - відсотків річних; 1 566 028,90грн. - штраф, 67 973,14грн. - судові витрати по сплаті судового збору, 308 024,23грн. - судові витрати на професійну правничу допомогу), а також 30 280,00грн - судового збору, сплачених при поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство; введено процедуру розпорядження майном; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича; попереднє засідання призначено на 22.08.2024.

Постановою Господарського суду Полтавської області від 14.11.2024 ФГ "Солард Агрокультура" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором ФГ "Солард Агрокультура" призначено арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича.

На даний час провадження у справі №917/503/24 перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

Також із матеріалів справи вбачається, між Фермерським господарством "Солард Агрокультура" (надалі - продавець), в особі ОСОБА_2 , який діяв на підставі доручення продавця та ОСОБА_1 (надалі - покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №5341/2022/3567691 від 23.12.2022 (надалі Договір) за умовами п.1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупця транспортний засіб OPEL VIVARO 2013 року випуску, сірого кольору; VIN: НОМЕР_1 .

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна.

Згідно п.3.1. Договору ціна транспортного засобу складає 84 731,00 грн.

За твердженням ліквідатора, за результатами проведеного аналізу договору, за яким відбулось відчуження транспортного засобу, було встановлено, що:

- вартість його відчуження є значно нижчою ринкової;

- розрахунок за договором не проведено (безоплатне відчуження майна);

- боржник уклав договір із заінтересованою особою: відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) є батьком керівника і власника банкрута - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ).

Разом з тим, ліквідатор вказує на те, що спірний правочин було вчинено не з метою отримання боржником, як продавцем, грошових коштів за наявне майно та їх використання з правомірною метою, зокрема - здійснення розрахунків з кредитором, а мав на меті позбавлення власності товариства. Вказаний правочин призвів до значних фінансових втрат, неможливості погашення кредиторської заборгованості боржника та його банкрутства.

Ліквідатором було направлено відповідачу лист від 24.12.2024 №71-1224/1284 в якому ліквідатор просив розглянути питання щодо повернення транспортних засобів (в тому числі OPEL VIVARO). Зазначений лист залишився без реагування відповідачем.

Не погодившись із вищевказаними обставинами, Фермерське господарство "Солард Агрокультура" в особі ліквідатора Косякевича С.О. звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просило: визнати недійсним договір №5341/2022/3567691 від 23.12.2022 укладений між Фермерським господарством "Солард Агрокультура" та ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути Фермерському господарству "Солард Агрокультура" транспортний засіб OPEL,VIVARO (VIN: НОМЕР_1 ).

Як вже зазначалось вище, рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.03.2025 у справі №917/503/24 (917/159/25): позов задоволено повністю; визнано недійсним договір №5341/2022/3567691 від 23.12.2022 укладений між Фермерським господарством "Солард Агрокультура" та ОСОБА_1 ; зобов`язано ОСОБА_1 повернути Фермерському господарству "Солард Агрокультура" транспортний засіб OPEL,VIVARO (VIN: НОМЕР_1 ).

При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зауважує, що звертаючись з вимогами про визнання недійсним правочину, заявник згідно з вимогами статей 13, 74 ГПК України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для визнання його недійсним.

Розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного. До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника та спростування майнових дій боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності.

Так, згідно з частиною 1 статті 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав:

- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

- боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Частиною другою статті 42 КУзПБ встановлено, що правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник уклав договір із заінтересованою особою;

- боржник уклав договір дарування.

Наслідки визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною 1 або 2 статті 42 КУзПБ, визначені частиною 3 зазначеної статті, згідно з якою сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Положення наведеної статті КУзПБ кореспондуються з однією з основоположних засад цивільного законодавства - добросовісністю, зокрема, закріпленою в пункті 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною 3 статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич або близька особа боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Подібні за змістом висновки, зокрема, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20.

Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові також зауважила, зокрема, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У Цивільному кодексі України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Перед судом постає завдання за наслідком оцінки обставин справи встановити взаємопов`язаність дій учасників оспорюваного правочину, направлену на досягнення єдиної недобросовісної мети - вивести майно (грошові кошти) боржника поза межі єдиної процедури банкрутства цього боржника для унеможливлення задоволення вимог визнаного у процедурі банкрутства кредитора (кредиторів) за рахунок такого активу з дотриманням правил процедури банкрутства.

Місцевим господарським судом було встановлено, що:

- на дату укладення договору купівлі-продажу №5341/2022/3567691 від 23.12.2022 у боржника - ФГ "Солард Агрокультура" була наявна заборгованість перед ТОВ "СПЕКТР-АГРО" за фінансовою аграрною розпискою від 10.01.2022 та договором поставки №57/21-САТ від 04.02.2021, що підтверджено ухвалами Господарського суду Полтавської області від 27.06.2023 по справі №917/111/23 та від 30.05.2023 по справі №917/112/23;

- оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу укладений боржником із заінтересованою особою в розумінні статті 1 КУзПБ - ОСОБА_1 , який являється батьком керівника ФГ "Солард Агрокультура" ОСОБА_3 .

Згідно ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 є засновником та керівником ФГ "Солард Агрокультура".

Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи апелянт - ОСОБА_1 не заперечував наявність у нього родинних зв`язків із керівником ФГ "Солард Агрокультура" ОСОБА_3 .

При цьому в апеляційній скарзі відповідач зазначив, що родинні зв`язки з посадовою особою ФГ "Солард Агрокультура" не впливали на суть укладеного договору та договірну ціну на реалізований автомобіль, чим фактично підтвердив наявність відповідних родинних відносин між вищевказаними особами.

Апеляційний господарський суд зауважує, що частиною другою статті 42 КУзПБ не встановлено додаткових умов для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених у ній, а визначено окремі, самостійні підстави для визнання недійсними відповідних правочинів: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Тобто, саме по собі вчинення правочину із заінтересованою особою є самостійним наслідком його недійсності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 02.04.2024 у справі № 910/5477/23, від 24.04.2024 у справі №925/1577/20(925/298/23), від 15.05.2024 у справі № 925/1577/20(925/295/23).

Приймаючи до уваги укладання оспорюваного договору купівлі-продажу №5341/2022/3567691 від 23.12.2022 із заінтересованою особою в підозрілий період, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо визнання вказаного договору недійсним та зобов`язання ОСОБА_1 повернути Фермерському господарству "Солард Агрокультура" транспортний засіб OPEL,VIVARO (VIN: НОМЕР_1 ).

Доводи апелянта, що родинні зв`язки з посадовою особою ФГ "Солард Агрокультура" не впливали на суть укладеного договору є безпідставними та необгунтованими, оскільки вчинення правочину із заінтересованою особою є самостійним наслідком його недійсності.

Доводи скаржника про повний розрахунок за автомобіль, відповідність ціни договору реальній вартості автомобіля, відсутності істотного зменшення розміру належних Фермерському господарству "Солард Агрокультура" активів не мають істотного значення, з огляду на зазначені вище обставини.

Доводи апелянта були спростовані в даній постанові апеляційного господарського суду, крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2025 у справі №917/503/24 (917/159/25) підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2025 у справі №917/503/24 (917/159/25) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 06.03.2025 у справі №917/503/24 (917/159/25) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Е.В. Сгара

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук

Повний текст постанови складено та підписано 19.06.2025 року