ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16 червня 2025 року Справа № 903/770/24

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участі секретаря судового засідання Назарова Н.В., розглянувши справу

за позовом: Фізичної особи- підприємця Нашкова Івана Івановича

до відповідача-1: Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський

відповідача-2: Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: фізична особа-підприємець Нашков Микола Іванович

про визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна із чужого незаконного володіння

Представники сторін:

від позивача: не прибули;

від відповідача-1: Деркач Денис Володимирович;

від відповідача-2: Кардаш Ірина Дмитрівна;

від третьої особи відповідача: не прибули

Встановив: позивач- ФОП Нашков Іван Іванович звернувся до суду з позовом до ОК Масив Струмівський (відповідача), в якому просить:

- визнати за Нашковим Іваном Івановичем право власності на лінію електропередач ПЛ-0,4 кВ для забезпечення електропостачання кварталу житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с.Струмівка Луцького району у складі: однієї залізобетонної одностоякової опори для ВЛ 0,38 кВ і 6-10 кВ (із траверсами); чотирьох залізобетонних одностоякових опор з одним підкосом для ВЛ 0,38 кВ і 6- 10 кВ (із траверсами); 159 метрів кабеля до 35 кВ, що підвішується на тросі, маса 1 м до 1 кг; дев`яти опор СНВ-9,5; 159 метрів самоутримного ізольованого проводу AsXSn 4x50, а також інших допоміжних комплектуючих (затискачі, гаки, кронштейни, зажими тощо), зазначених у Акті приймання виконаних ТзОВ Волинська електротехнічна компанія підрядних робіт за жовтень 2006 року на кварталі житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с. Струмівка Луцького району;

- витребувати із незаконного володіння Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський обумовлену лінію електропередач ПЛ-0,4 кВ для забезпечення електропостачання кварталу житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с.Струмівка Луцького району у вказаному складі; - судові витрати у справі покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його право власності на лінію електропередач ПЛ-0,4 кВ для електропостачання кварталу житлової забудови та належної йому майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с. Липини (нині - с. Струмівка) Луцького району не визнається відповідачем, який експлуатує збудовану позивачем лінію електропередач як свою власність. При цьому, відповідач відмовляє позивачу у вступі до Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський.

Ухвалою від 09.04.2025 суд за клопотанням відповідача-2 на підставі ч.4 ст. 48 ГПК України розпочав розгляд справи спочатку та оголосив перерву у підготовчому судовому засіданні до 30.04.2025.

Ухвалою суду від 30.04.2025 відкласти підготовче судове засідання на 14.05.2025. Витребувано у Підгайцівської сільської ради відомості щодо будівництва та облікування лінії електропередач ПЛ-0,4 кВ для електропостачання кварталу житлової забудови та майстерні з виготовлення малих архітектурних форм в с. Липини (нині - с. Струмівка) Луцького району, яка є предметом судового розгляду. Витребувано у Обслуговуючого кооперативу «Масив Струмівський» документи бухгалтерської звітності, які підтвердять наявність/відсутність спірної лінії електропередач ПЛ-0,4 кВ на балансі останнього.

Ухвалою суду від 14.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.06.2025.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заяву про залишення позову без розгляду за вх.№01-75/1865/25 від 16.06.2025.

Представники відповідачів у судовому засіданні не заперечили щодо задоволення заяви позивача про залишення позову без розгляду.

Розглянувши заяву позивача про залишення позовної заяви без розгляду, суд дійшов висновку про її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

За приписами статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно статті 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Судом встановлено, що заява про залишення позовної заяви без розгляду підписана позивачем ОСОБА_1 .

Отже, позивач розпорядився своїми правами щодо розгляду спору на власний розсуд.

Про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету (ч.2 ст. 226 ГПК України).

За наведених обставин, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду за заявою позивача на підставі п.5 ч.1 ст. 226 ГПК України.

Згідно з ч.4 ст. 226 ГПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Крім того, у судовому засіданні представник відповідача-1 просив стягнути з позивача судові витрати по оплаті послуг адвоката у розмірі 30 000 грн. (відповідне клопотання міститься у відзиві на позовну заяву за вх.№01-75/7022/24 від 23.10.2024 та запереченні на клопотання за вх.№01-87/90/25 від 22.01.2025).

Розглянувши клопотання відповідача-1 про стягнення судових витрат по оплаті послуг адвоката та дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

Частиною 1 ст. 129 ГПК України визначено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Частина 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вже зазначив суд, відповідач-1 просить стягнути 30 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З урахуванням вимог ст.ст. 123, 124, 126, 129 ГПК України, дослідивши надані відповідачем докази на підтвердження об`єму наданих послуг, суд встановив, що надання правничої допомоги Обслуговуючому кооперативу Масив Струмівський підтверджується доданими матеріалів справи доказами, а саме: Договором про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (том 1, а.с. 97-98), детальним описом витрат на правничу допомогу від 22.102.2024 на суму 20 000 грн. (том 1, а.с. 99), актом №1 приймання-передачі наданих правничих послуг від 22.10.2024 до Договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (том 1, а.с. 100), квитанціями до платіжної інструкції на переказ готівки від 18.10.2024 на суму 20 000 грн. та 160 грн. (том 1, а.с. 101), актом №2 приймання-передачі наданих правничих послуг від 20.01.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (том 2, а.с. 139), Додатковою угодою №1 від 16.01.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (том 2, а.с. 140), квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 21.01.2025 на суму 10 000 грн. (том 2, а.с. 141), детальним описом витрат на правничу допомогу (уточнений) від 21.01.2025 на суму 30 000 грн. (том 2, а.с. 142) та ордером на надання правничої допомоги від 17.10.2024 між Обслуговуючим кооперативом Масив Струмівський та адвокатом Деркачем Денисом Володимировичем (том 2, а.с. 138).

Як вбачається із матеріалів заяви, 17.10.2024 між адвокатом Деркачем Денисом Володимировичем та Обслуговуючим кооперативом «МАСИВ СТРУМІСЬКИЙ» укладено договір про надання правничої допомоги.

Згідно пунктів 1-2 договору, клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати наступні правничі (адвокатські) послуги для Клієнта: підготовка, збір та аналіз доказів, ознайомлення з матеріалами справи; консультації з юридичних питань (усно), підготовка клопотань, заяв та листів в межах судової справи №903/770/24; підготовка та подача до суду Відзиву на Позовну заяву у справі №903/770/24; представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції у справі №903/770/24. Перелік послуг, що надаються згідно умов даного договору є вичерпним. Збільшення об`єму робіт за рахунок надання юридичних (адвокатських) послуг, не передбачених переліком встановленим п. 1. даного договору, здійснюється на підставі окремої додаткової угоди до даного договору.

Клієнт звертається до Виконавця з проханням надати йому послуги в межах переліку, встановленого п.1 даного договору (пункт 2 договору).

Згідно пунктів 4.1-4.2 договору, клієнт оплачує дії виконавця, які складають предмет цього договору. Суми, належні до оплати складаються з суми гонорару у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) грн. та відшкодування витрат виконавця, понесених в зв`язку із виконанням умов даного договору. Сторони мають право змінювати суму договору з метою відображення змін ринкових чи інших умов за взаємною згодою.

За результатом виконання робіт сторони договору укладають та підписують акт виконаних робіт до 2 числа наступного за звітним місяця, який засвідчує належне виконання доручення клієнта (пункт 5.7. договору).

У відповідності до п. 10.1. договору, останній набирає чинності з дати його підписання та діє до закінчення розгляду справи, або згідно з положеннями ст.9 цього Договору, а в частині розрахунків - до їх повного виконання.

В подальшому, 22.10.2024 адвокатом Деркачем Д.В. складено детальний опис витрат на правничу допомогу у відповідності до якого загальна вартість наданих правничих послуг становить 20 000 грн. (ознайомлення з матеріалами справи 2 год. 2000 грн.; консультації з юридичних питань (усно), підготовка заяв, клопотань та/або інших процесуальних документів у судовій справі 5 год. 5000 грн.; підготовка та подача до суду відзиву на позовну заяву 10 год. 10 000 грн.; представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції 3 год. орієнтовно 3000 грн.). Вартість однієї години роботи адвоката становить 1000 грн.

Згідно акта №1 приймання-передачі наданих правничих послуг від 22.10.2024 до Договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 адвокат надав, клієнт прийняв правничі (адвокатські) послуги згідно п. 1 договору на суму 20 000 грн. Претензій щодо наданої правничої допомоги (послуг) клієнт не має.

18.10.2024 Обслуговуючий кооператив Масив Струмівський сплатив адвокату Деркачу Денису Володимировичу 20 000 грн. коштів за надану правову допомогу, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН3203510.

Крім того, 16.01.2025 між адвокатом Деркачем Денисом Володимировичем та Обслуговуючим кооперативом «МАСИВ СТРУМІСЬКИЙ» укладено додаткову угоду №1 від 16.01.2025 до договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 у п. 1 якої погодили, що виконавець та клієнт дійшли згоди про внесення змін до п.1 Договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 року та викласти його в наступній редакції:

« 1. За Договором Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надати наступні правничі (адвокатські) послуги для Клієнта: 1.1. Підготовка, збір та аналіз доказів, ознайомлення з матеріалами справи; 1.2. Консультації з юридичних питань (усно), підготовка клопотань, заяв та листів в межах судової справи №903/770/24; 1.3. Підготовка та подача до суду Відзиву на Позовну заяву у справі №903/770/24; 1.4. Підготовка заперечень на подану Позовну заяву (в новій редакції) від 08.01.2025 року; 1.5. Представництво інтересів Клієнта у суді першої інстанції у справі №903/770/24.».

У п. 2 зазначеної додаткової угоди №1 сторони погодили, що у зв`язку з значним збільшенням обсягу послуг виконавця пов`язаних подачею до суду позивачем позовної заяви (в новій редакції) від 08.01.2025 року та нових клопотань по справі №903/770/24 виконавець та клієнт дійшли згоди про внесення змін до п.4.2 Договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 року та викладення його в наступній редакції: « 4.1. Клієнт оплачує дії Виконавця, які складають предмет цього Договору. Суми, належні до оплати складаються з суми гонорару у розмірі 30000,00 (тридцять тисяч) грн. та відшкодування витрат Виконавця, понесених в зв`язку із виконанням умов даного Договору.».

Згідно акта №2 приймання-передачі наданих правничих послуг від 20.01.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 адвокат надав, клієнт прийняв правничі (адвокатські) послуги згідно п. 1 договору на суму 10 000 грн. Претензій щодо наданої правничої допомоги (послуг) клієнт не має.

21.01.2025 адвокатом Деркачем Д.В. складено детальний опис витрат на правничу допомогу (уточнений) у відповідності до якого загальна вартість наданих правничих послуг становить 30 000 грн. (ознайомлення з матеріалами справи 2 год. 2000 грн.; консультації з юридичних питань (усно), підготовка заяв, клопотань та/або інших процесуальних документів у судовій справі 5 год. 5000 грн.; підготовка та подача до суду відзиву на позовну заяву 10 год. 10 000 грн.; підготовка заперечень на подану позовну заяву (в новій редакції) від 08.01.2025 року 10 год. 10 000 грн.; представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції 3 год. орієнтовно 3000 грн.). Вартість однієї години роботи адвоката становить 1000 грн.

Також 21.01.2025 Обслуговуючий кооператив Масив Струмівський сплатив адвокату Деркачу Денису Володимировичу додатково 10 000 грн. коштів за надану правову допомогу, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №21-1299955/1.

Суд бере до уваги висновок, зазначений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 зі справи №922/445/19. В абзацах другому та третьому пункту 6.5 цієї постанови зазначено, що згідно зі змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Суд враховує, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19).

Водночас відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.126 Кодексу).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у вищенаведеній нормі.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що суд не зобов`язаний керуватися тими внутрішньо національними розцінками і критеріями, з яких виходять Уряд і заявник на підтримку відповідних аргументів; він керується свободою розсуду відповідно до того, що він вважає за справедливе.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При цьому, покладення всіх понесених стороною судових витрат на іншу сторону не може бути надмірним тягарем для іншої сторони.

На думку суду, витрати на оплату послуг адвоката є дійсними та необхідними, про що зазначено вище, проте їх розмір не може вважатись розумним, оскільки не є повністю співмірним зі складністю справи, а також складністю і обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Водночас, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

За умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено (Постанова об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021 №925/1137/19).

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у п. 4.16. постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Між тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У свою чергу, у кожній окремій справі суд виходить з конкретних особливих обставин, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про під ставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу. Кожна справа має різну кількість судових засідань, як і різну кількість розглянутих клопотань, а отже і кількість виконаного адвокатом обсягу робіт з огляду на кількість вчинених процесуальних дій.

Вирішуючи вказане питання, суд також керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Відтак, розглянувши подані докази наданих послуг (Договір про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (том 1, а.с. 97-98), детальний опис витрат на правничу допомогу від 22.102.2024 на суму 20 000 грн. (том 1, а.с. 99), акт №1 приймання-передачі наданих правничих послуг від 22.10.2024 до Договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (том 1, а.с. 100), квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 18.10.2024 на суму 20 000 грн. (том 1, а.с. 101), акт №2 приймання-передачі наданих правничих послуг від 20.01.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (том 2, а.с. 139), Додаткову угоду №1 від 16.01.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 17.10.2024 (том 2, а.с. 140), квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки від 21.01.2025 на суму 10 000 грн. (том 2, а.с. 141), детальний опис витрат на правничу допомогу (уточнений) від 21.01.2025 на суму 30 000 грн. (том 2, а.с. 142), суд визнає їх частково обґрунтованими.

Між тим, зазначені докази приймаються судом із наступними висновками про зменшення розміру таких витрат з 30 000 грн. до 20 000 грн., що на переконання суду є достатньою компенсацією витрат робочого часу, необхідного для участі в судових засіданнях та підготовки до судового процесу.

На підставі аналізу обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи з вимог розумності та справедливості, врахувавши обставини справи, тривалість розгляду справи, мотивів прийняття даного судового рішення, суд дійшов висновку щодо доцільності відшкодування Обслуговуючому кооперативу Масив Струмівський за рахунок Фізичної особи- підприємця Нашкова Івана Івановича, витрат по оплаті послуг адвоката в розмірі 20 000 грн.

Зазначені витрати, відповідають критеріям пропорційності, добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 14-15, 86, 123, 126, 129, п.5 ч.1 ст. 226, ст.ст. 234-235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фізичної особи- підприємця Нашкова Івана Івановича про залишення позову без розгляду за вх.№ 01-75/1865/25 від 16.06.2025 задоволити.

2. Позовну заяву Фізичної особи - підприємця Нашкова Івана Івановича до Обслуговуючого кооперативу Масив Струмівський та Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: фізичної особа-підприємця Нашкова Миколи Івановича залишити без розгляду.

3. Стягнути з Фізичної особи- підприємця Нашкова Івана Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Обслуговуючого кооперативу «Масив Струмівський» (45603, Волинська область, Луцький район, село Струмівка, вулиця Рівненська, будинок 135, ) 20 000 грн. витрат з оплати послуг адвоката.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвала суду підписана 20.06.2025

Суддя В. М. Дем`як