ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 червня 2025 року Справа № 903/341/25

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Назарова Н.В. розглянувши матеріали справи

за позовом: Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, м. Луцьк

до відповідача 1: Локачинської селищної ради, смт. Локачі, Володимирський р-н., Волинська обл.

відповідача 2: Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, м. Луцьк

про скасування рішення та державної реєстрації земельної ділянки,

В засіданні брали участь:

від позивача: н/з

від прокуратури: Присяжнюк І.Б.

від відповідача 1: н/з

від відповідача 2: Гаврилюк М.О.

ВСТАНОВИВ:

26.03.2025 через електронний суд надійшла позовна заява Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації до Локачинської селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про:

- визнання незаконним та скасування пункт 3 рішення Привітненської сільської ради від 21.08.2018 №23/7 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування пам`ятників землякам яким затверджено розроблену підприємцем Мельничуком Є.К. технічну документацію із землеустрою для обслуговування Кургана (кадастровий номер :01:000:1183);

- усунення перешкод державі в особі уповноваженого органу Волинської обласної військової (державної) адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення площею 0,0247 га, на якій розташовано пам`ятку археології місцевого значення Курган, шляхом скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1183.

Ухвалою суду від 31.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 30 квітня 2025 року на 11:00 год.

Відповідачі ухвалу суду отримали 01.04.2025.

Строк для подання відзиву по 16.04.2025.

15.04.2025 надійшов відзив ГУ Держгеокадастру у Волинській області, згідно якого позовні вимоги заперечує. Вказує, що саме розробники технічної документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією, а кадастровий реєстратор лише здійснює реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Разом з тим, до матеріалів позову не долучено картографічні матеріали або інші підтверджуючі документи, які б підтверджували те, що пам`ятка археології місцевого значення Курган розташована на сформованій земельній ділянці з кадастровим номером :01:000:1183, площею 0,0247 га, з цільовим призначенням 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. Також, в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відсутні будь-які документи, які свідчать про розташування в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1183, площею 0,0247 га, пам`ятки археології місцевого значення Курган. Скасування спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не захищає права держави, оскільки при вчиненні вказаних дій земельна ділянка площею 0,0247 га з кадастровим номером :01:000:1183 перестає бути об`єктом цивільно-правових відносин і автоматично не переходить в розпорядження Волинської обласної державної (військової) адміністрації. У даній справі не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання своїх функцій Волинською обласною державною (військовою) адміністрацією, яка відповідно до ст. 28 Закону України Про місцеві державні адміністрації може самостійно звертатися до суду. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави. Розташування в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1183 площею 0,0247 га пам`ятки археології місцевого значення Курган не дає підстави визнання протиправними дії органів державної влади та органу місцевого самоврядування та повернення у власність держави в особі Волинської обласної військової (державної) адміністрації земельну ділянку площею 0,0247 га, разом з тим не необґрунтована та не зазначена площа на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення Курган.

Володимирська окружна прокуратура у відповіді на відзив зазначає, що безпосередньо в самому рішенні сільської ради зазначено, що пам`ятка археології - Курган знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:000:1183. Крім цього, безпосередньо в назві технічної документації зазначено, що це технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування кургана. Таким чином, відсутність у технічній документації документів на пам`ятку археології не є доказом відсутності пам`ятки на спірній земельній ділянці або ж законності виготовлення такої документації. Наявність у Державному земельному кадастрі нескасованих відомостей про земельну ділянку житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки - 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, з кадастровим номером :01:000:1183 площею 0,0247 га унеможливлює внесення до цього кадастру інформації про земельну ділянку історико-культурного призначення на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини або ж проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історикокультурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, що передбачено у п. 111 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051. На виконання вимог ст. 23 Закону України Про прокуратуру окружною прокуратурою інформовано Волинську обласну військову адміністрацію про намір пред`явити позов. Позовні вимоги в частині усунення перешкоди державі в особі Волинської обласної військової адміністрації у здійснення права користування та розпорядження землями історико-культурного призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1183 площею 0,0247 га в Державному земельному кадастрі є єдиним ефективним способом захисту порушених інтересів держави, які обґрунтовано заявлені до ГУ Держгеокадастру у Волинській області.

ГУ Держгеокадастру у Волинській області у запереченнях від 25.04.2025 зазначає, що скасування спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не захищає права держави, оскільки при вчиненні вказаних дій земельна ділянка площею 0,0247 га з кадастровим номером :01:000:1183 перестає бути об`єктом цивільно-правових відносин і автоматично не переходить в розпорядження Волинської обласної державної (військової) адміністрації. В даній справі прокурор пред`явив, зокрема, вимоги про визнання незаконним рішення, скасування державної реєстрації земельної ділянки, відповідачем визначив Головне управління. В частині цих позовних вимог позов фактично пред`явлений державою (в особі прокурора) до неї самої (в особі Головного управління), що є підставою для відмови у позові.

30.04.2025 надійшла заява Локачинської селищної ради про розгляд справи без участі її представника.

Рішенням Ради Суддів України від 05.08.2022 №23 рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

30.04.2025 з 10:13 год до 12:28 год у Волинській області була оголошена повітряна тривога.

При цьому обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" слід вважати загальновідомими, тобто такими що не потребують доказування.

При вирішенні питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, у якій на початок судового засідання оголошено сигнал "повітряна тривога" господарський суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, а обов`язком суду є сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь у судовому розгляді.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, оголошення повітряної тривоги, з метою мінімізації ризиків, задля захисту життя та здоров`я учасників судового процесу, суд протокольною ухвалою від 30.04.2025 підготовче засідання відклав на 12.05.2025 о 14 год 30 хв.

Враховуючи відсутність не розглянутих заяв/клопотань, виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою від 12.05.20255 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 27.05.2025 об 11 год 00 хв.

Заслухавши пояснення учасників справи, з метою повного та всебічного розгляду справи, надання сторонам можливості підготуватися до судових дебатів, суд протокольною ухвалою від 27.05.2025 розгляд справи по суті відклав на 11.06.2025 о 14 год 30 хв.

Позивач, відповідач 1 правом участі у судовому засіданні не скористалися, хоч були належним чином повідомлені про дату ,час та місце розгляду справи.

У судовому засіданні прокурор, представник ГУ Держгеокадастру у Волинській області дали свої пояснення, доводи, висловили свою думку з питань, які виникли під час розгляду справи з посиланням на заяви по суті спору.

Заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача 2, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України "Про охорону культурної спадщини".

Згідно ст. 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Частиною 2 статті 2 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що "кургани" за видами культурної спадщини відносяться до археологічних об`єктів культурної спадщини.

Окрім того, згідно ст. 1 Закону України "Про охорону археологічної спадщини" пам`ятка археології - археологічний об`єкт національного або місцевого значення, занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Таким чином, "курган" є об`єктом культурної спадщини відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" та Закону України "Про охорону археологічної спадщини".

Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 05.07.2023 №367 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення занесений об`єкт культурної спадщини - пам`ятка археології місцевого значення Курган, яка розташована: Волинська область, Володимирський район, Локачинська ОТГ, с. Привітне, північна околиця села, урочище Могила (охоронний номер 275-Вл) (а.с. 17-24).

У листі від 08.05.2024 №372/17/2-24 Локачинська селищна рада зазначає, що на території громади у с. Привітне, вул. Центральна знаходиться Курган (урочище Могила), який розташований біля автомобільної дороги територіального значення Седлище-Скобелка на околиці села. Відповідна пам`ятка взята під охорону рішенням виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів від 09.04.1990 № 88. Дана пам`ятка археології місцевого значення розташована на сформованій земельній ділянці площею 0,0247 га з кадастровим номером :01:000:1183, цільове призначення ділянки - 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. Паспорт та облікова картка на пам`ятку археології місцевого значення Курган (урочище Могила) не виготовлялися. На даний час на ньому встановлена табличка, яка вказує що це пам`ятка археології і вона охороняється державою (а.с. 34).

Волинська обласна військова адміністрація у листі від 12.04.2024 №3171/54/2-24 вказує, що облікова документація на вказану пам`ятку, технічний звіт про встановлення меж земельної ділянки, на якій вона знаходиться, а також документація із землеустрою або проект землеустрою, науково-проектна документація щодо встановлення меж та режимів використання території пам`ятки у Волинській обласній військовій адміністрації відсутня (а.с. 36).

У листі від 06.06.2024 №06/15/5140-24 Департамент пам`яткоохоронної діяльності Міністерства культури та інформаційної політики України повідомляє, що об`єкт культурної спадщини - пам`ятка археології місцевого значення Курган, яка розташована: Волинська область, Володимирський район, Локачинська ОТГ, с. Привітне, північна околиця села, урочище Могила (охоронний номер 275-Вл), занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 05.07.2023 №367 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» за поданням Волинської обласної військової адміністрації від 30.01.2023 №628/17/2-23, яким надано перелік об`єктів культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Закону України «Про охорону культурної спадщини», та станом на 01.12.2022 не включених до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (а.с. 16).

Вказана пам`ятка зазначена у п. 41 переліку об`єктів культурної спадщини, які заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (додаток до Наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 05.07.2023 №367, а.с. 18-24).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:1183 площею 0,0247 га, на якій знаходиться об`єкт культурної спадщини - пам`ятка археології місцевого значення Курган, категорія земель відповідної ділянки - землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки - 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. В Державному земельному кадастрі відповідна ділянка зареєстрована 31.08.2018 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с. 37-42).

Згідно вищевказаного витягу, орган, який зареєстрував земельну ділянку - Відділ у Локачинському районі Міжрайонного управління у Горохівському та Локачинському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

Рішенням Привітненської сільської ради від 26.07.2018 №22/5 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться в межах населеного пункту» надано дозвіл на складання технічної документації із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,02 га для обслуговування Кургану в с. Привітне по вул. Центральна (а.с. 43).

На підставі вищевказаного рішення сільської ради підприємцем Мельничуком Є.К. у 2018 році розроблено відповідну технічну документацію (а.с. 44-56).

Рішенням Привітненської сільської ради від 21.08.2018 №23/7 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування пам`ятників землякам» затверджено розроблену підприємцем Мельничуком Є.К. технічну документацію із землеустрою для обслуговування Кургана (кадастровий номер :01:000:1183) (а.с. 43 на звороті).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №708-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області» Привітненська сільська рада увійшла до складу Локачинської селищної ради.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-які речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:1183 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровані.

Враховуючи вищевикладене, з аналізу рішень Привітненської сільської ради, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:1183 та дій Відділу у Локачинському районі Міжрайонного управління у Горохівському та Локачинському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі вбачається зміна цільового призначення земельної ділянки історико-культурного призначення з кадастровим номером :01:000:1183, на якій знаходиться об`єкт культурної спадщини - пам`ятка археології місцевого значення Курган, на землі житлової та громадської забудови з видом цільового призначення 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

Згідно п. «д» ч.1 ст. 19 Земельного кодексу України однією з категорій земель є землі історико-культурного призначення.

Відповідно до ст. 53 Земельного кодексу України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї садиби.

Згідно ст. 54 Земельного кодексу України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Водночас, пам`яткоохоронне законодавство містить заборону щодо передачу у комунальну та приватну власність земель, на яких розташовані пам`ятки археології.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.

Ч. 6 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.2024 № 927/1206/21 пам`ятки археології зазвичай знаходяться безпосередньо у глибині земної поверхні, в зв`язку з чим нерозривно пов`язані з земельними ділянками, на яких вони розташовані. Правовий режим земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, не має відрізнятися від правового режиму самої пам`ятки, яка згідно з Законом України «Про охорону культурної спадщини» не може перебувати в приватній чи комунальній власності.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №813/4701/16 та від 12.09.2022 у справі №826/23035/15, у справі № 910/7141/13 від 11.11.2020,

Враховуючи вищевикладене, земельна ділянка під пам`яткою археології місцевого значення Курган, охоронний номер 275-Вл, належить до земель історико-культурного призначення та є виключно державною власністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття рішення органом місцевого самоврядування та реєстрації земельної ділянки у ДЗК) обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин віднесено: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У відповідності до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Згідно з п. 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, та її затвердження здійснюються відповідною сільською, селищною, міською радою.

Враховуючи вищевикладені положення, до компетенції сільської, селищної, міської ради віднесено лише надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності та її подальше затвердження.

При цьому, органам місцевого самоврядування, з урахування вказаної вище норми а також положень ч. 5 ст.122 Земельного кодексу України, не надано право змінювати цільове призначення земельних ділянок державної власності та розпоряджатися ними.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З урахуванням особливостей правового статусу об`єкту культурної спадщини пам`ятки археології місцевого значення Кургану, який розташований у межах спірної земельної ділянки, при вирішенні питання щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, на якій розташована ця пам`ятка, слід враховувати особливості використання земель історико культурного призначення. Такі особливості передбачені, зокрема, ст. 83 та ст. 84 ЗК України.

Таким чином, місце розташування земельної ділянки, щодо якої прийняте оспорюване рішення Привітненської сільської ради (Локачинської селищної ради), не відповідає ст.53, 54, 123 ЗК України, ст.ст. 17, 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», що відповідно є підставою відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Пунктом 27 постанови Верховного суду від 31.07.2019 №813/4701/16 вказано, що предметом спору є правомірність ухвали міської ради, якою юридичній особі надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а його підставами незаконна зміна міською радою цільового призначення даної земельної ділянки із земель історико-культурного призначення на землі житлової та громадської забудови. При цьому, головним аргументом є належність спірної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення, оскільки така розташована на територіях, які віднесені до історичного ареалу м.Львова, а також на ній знаходиться пам`ятка культурної спадщини місцевого значення.

Також згідно ст.ст. 12, 20, 122 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад не віднесені повноваженнями щодо вилучення, зміни цільового призначення, передання у власність земель історико культурного призначення, на яких розташовано пам`ятки археології.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Прийняття Привітненською сільською радою рішення від 21.08.2018 №23/7 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування пам`ятників землякам», зокрема п. 3 відповідного рішення, яким затверджено розроблену підприємцем Мельничуком Є.К. технічну документацію із землеустрою для обслуговування Кургана, на підставі якого здійснено реєстрацію спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, як землі житлової та громадської забудови з видом цільового призначення - 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, унеможливлює забезпечення в належний спосіб режиму використання та охорони вказаних земель, а також позбавляє дійсного власника земельної ділянки відповідних правомочностей.

Вищевказане рішення сільської ради прийнято з порушенням вимог земельного законодавства ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3, 12, 20, 54, 122 Земельного кодексу України, п. 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» ст.ст. 17, 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», оскільки остання не мала права розпоряджатись вказаними землями державної власності, а рішення щодо зміни цільового призначення землі уповноваженим органом не приймалось.

У своєму рішенні від 16.04.2009 у справі №1-9/2002 Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Таким чином, Локачинська селищна рада не може самостійно скасувати оскаржуване рішення, яке є актом індивідуальної дії.

Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. посадових/

За ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Як виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.2024 № 927/1206/21 власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункт 143), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 99), від 07.04.2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі №922/614/19 (пункт 52)).

Нескасований невизнаний недійсним акт породжує негативні правові наслідки, на які вплинула реалізація незаконного акта, а тому оскарження рішення суб`єкта владних повноважень за умови його невідповідності закону спрямоване на захист інтересу в юридичній визначеності на майбутнє (при подальшому розпорядженні спірною ділянкою).

Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення), тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 15.09.2020 №469/1044/17.

Привітненська селищна рада своїми діями щодо розпорядження спірною земельною ділянкою порушила встановлений законодавством порядок надання в користування земель та зміни їх цільового призначення, порушила інтереси держави та створила умови для вилучення земельної ділянки з користування уповноваженого державного органу.

Таким чином, пункт 3 рішення Привітненської сільської ради від 21.08.2018 №23/7 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування пам`ятників землякам», яким затверджено розроблену технічну документацію із землеустрою для обслуговування Кургана, на земельній ділянці з кадастровим номером :01:000:1183 підлягає визнанню недійсним та скасуванню в порядку, визначеному ст. ст. 16, 21, 393 Цивільного кодексу України та ст.ст. 152, 155 Земельного кодексу України.

Статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються відомості про земельні ділянки, зокрема кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); нормативна грошова оцінка та інше.

Згідно відомостей Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:1183 площею 0,0247 га, на якій знаходиться об`єкт культурної спадщини - пам`ятка археології місцевого значення Курган, 31.08.2018 зареєстрована в Державному земельному кадастрі відділом у Локачинському районі Міжрайонного управління у Горохівському та Локачинському районах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на підставі технічної документації із землеустрою, як земельна ділянка житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки - 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

Враховуючи вищевикладене, цільове призначення даної земельної ділянки незаконно визначено як землі житлової та громадської забудови, хоча належить до земель історико-культурного призначення.

Подальша наявність відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1183 площею 0,0247 га у Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей та унеможливить відновлення порушеного права держави, у власності якої повинна перебувати спірна земельна ділянка.

Згідно з абзацом 2 частини 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Речове право на вказану земельну ділянку не зареєстровано.

Частиною 13 статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Враховуючи вищевикладене, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1183 площею 0,0247 га у Державному земельному кадастрі підлягає скасуванню.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Згідно ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Об`єкти культурної спадщини є надбанням українського народу загалом та відповідної територіальної громади зокрема, оскільки несуть собою велику цінність для розвитку історичної, етнічної, культурної самобутності держави, і саме на органи державної влади та місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» покладено обов`язок щодо їх охорони, забезпечення їх належного догляду та збереження.

Територія пам`ятки - це територія, історично і топографічно пов`язана з розпланувально-просторовою еволюцією пам`ятки, для якої визначається спеціальний охоронний режим її використання з метою збереження цілісності пам`ятки (ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Порушення інтересів держави в даному випадку полягає у тому, що протиправне віднесення земель історико-культурного призначення, на яких розташована пам`ятка археології місцевого значення Курган, охоронний номер 275-Вл, з подальшою зміною цільового призначення на 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, унеможливлює забезпечення в належний спосіб режиму використання та охорони вказаних земель, а також позбавляє дійсного власника земельної ділянки Волинську обласну військову (державну) адміністрацію відповідних правомочностей.

Наявність сформованої земельної ділянки на території пам`ятки археології з іншим цільовим призначенням унеможливлює встановлення в натурі (на місцевості) фактичних меж земельної ділянки історико-культурного призначення та, з урахуванням цього, чітких меж охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини.

Верховним Судом сформулювалась стала правова позиція, відповідно до якої спори у сфері охорони культурної та історичної спадщини відносяться до спорів, які стосуються переважно захисту суспільного (публічного) інтересу (постанови від 21.08.2019 у справі № 826/12524/18, від 25.02.2021 у справі № 522/8120/16-а, від 24.05.2021 у справі № 640/4482/20, від 22.10.2021 у справі № 160/7922/20 та від 07.12.2021 у справі № 380/142/20).

В той же час, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

У пунктах 79-81 постанови від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження.

Волинська обласна державна адміністрація (Волинська обласна військова адміністрація) є розпорядником земель історико-культурного призначення державної власності, в тому числі наділена повноваженнями щодо надання та вилучення земельних ділянок вказаної категорії, а також правомочна вчинити дії до виготовлення землевпорядної документації на земельну ділянку державної власності з розташованою на ній пам`яткою археології місцевого значення.

Володимирська окружна прокуратура 26.02.2025 поінформувала Волинську обласну військову адміністрацію про виявлені порушення вимог земельного та пам`яткоохоронного законодавства при відведенні земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1183 за рахунок земель історико-культурного призначення державної власності листом № 50/1-512вих-25.

Управління містобудування та архітектури Волинської обласної військової адміністрації у листі від 03.03.2025 № 192/01-05/2-25 зазначає, що йому стало відомо про вказаний факт порушення з листа прокуратури. Заходи позовного характеру з вищевказаних питань Волинською обласною державною адміністрацією не вживалися. Не заперечує проти подання позову до суду прокуратурою в її інтересах.

Враховуючи згадані вище обставини щодо обізнаності Волинської обласної військової адміністрації про порушення інтересів держави, відсутність обґрунтування причин невжиття заходів з метою усунення порушень земельного та пам`яткоохоронного законодавства, є виключний випадок, за якого порушення інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій з їх захисту, що призводить до виникнення у органів прокуратури не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.

При прийнятті рішення суд виходив з вірогідності наявних у матеріалах справи доказів, керуючись ст. 79 ГПК України, відповідно до якої наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідачів, то витрати по сплаті судового збору в сумі 4 844,80 грн слід віднести на відповідачів пропорційно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 130, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати пункт 3 рішення Привітненської сільської ради від 21.08.2018 №23/7 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування пам`ятників землякам, яким затверджено розроблену підприємцем Мельничуком Є.К. технічну документацію із землеустрою для обслуговування Кургана (кадастровий номер :01:000:1183).

3. Усунути перешкоди державі в особі уповноваженого органу Волинської обласної військової (державної) адміністрації (Київський м-н., 9, м. Луцьк, ) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення площею 0,0247 га, на якій розташовано пам`ятку археології місцевого значення Курган, шляхом скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1183.

4. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (вул. Винниченка, 67, м. Луцьк, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з Локачинської селищної ради (вул. Миру, буд. 23, смт. Локачі, Володимирський р-н., Волинська обл., ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 19.06.2025.

Суддя С. В. Бідюк