ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2025 р. Справа № 910/14432/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Дяченко Л.Л.

від відповідача: Ігнатов Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 (повний текст рішення складено та підписано 07.04.2025) (суддя Підченко Ю.О.)

у справі № 910/14432/24 Господарського суду міста Києва

за позовом Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради

до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

У листопаді 2024 року Комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради (далі - КП "Вишгородтепломережа" ВМР, Підприємство, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Північне міжобласне територіальне відділення АМК України, Комітет, відповідач) про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення АМК України від 24.10.2024 № 60/176-р/к у справі № 106/60/122-рп/к.20 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що визначення Північним міжобласним територіальним відділенням АМК України, що при виконанні рішень Вишгородської районної ради та під час дії договорів про надання комунальних послуг, а саме послуг з централізованого опалення, що були укладені до введення в дію Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII (далі - Закон № 2189), позивач порушив норми цього Закону, є необґрунтованим.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 у справі № 910/14432/24 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем у період опалювального сезону 2019/2020 років було вчинено декілька порушень, насамперед щодо ігнорування можливості здійснення перерахунків нарахувань плати споживачам за послуги з централізованого опалення у зв`язку зі зміною ціни природного газу протягом опалювального періоду 2019/2020 років, та звернення до органу місцевого самоврядування з метою встановлення тарифів, які є економічно необґрунтованими та можуть призвести/призвели до ущемлення інтересів споживачів. Вказані обставини не були спростовані позивачем у позовній заяві. На підставі встановлених обставин суд дійшов висновку, що КП "Вишгородтепломережа" ВМР не доведено підстав для визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення АМК України від 24.10.2024 № 60/176-р/к у справі № 106/60/122-рп/к.20 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 у справі № 910/14432/24, КП "Вишгородтепломережа" ВМР звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 19, 144 Конституції України, ст. 43, ч. 10 ст. 59, ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 13 Закону України "Про теплопостачання", ч. 1 ст. 42, ч. 1 ст. 10 Закону № 2189, Закону України "Про захист економічної конкуренції", ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Зокрема, скаржник зазначає, що тарифи позивача є економічно обґрунтованими, а питання правомірності прийняття після 01.05.2019 Вишгородською районною радою рішень про затвердження (коригування) тарифів на послуги з централізованого опалення та їх застосування КП "Вишгородтепломережа" ВМР підтверджено рішеннями адміністративних судів у відповідних справах.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 (колегія суддів у складі: головуючого Демидової А.М., суддів Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Вишгородтепломережа" ВМР на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 у справі № 910/14432/24; розгляд апеляційної скарги призначено на 10.06.2025 о 10:30; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 16.05.2025.

Позиції учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги заперечує і просить суд апеляційної інстанції відмовити в її задоволенні в повному обсязі, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 10.06.2025 з`явились представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні представник позивача (скаржника) вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд її задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, рішенням адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення АМК України від 24.10.2024 № 60/176-р/к (далі - Рішення № 60/176-р/к) за результатами розгляду справи № 106/60/122-рп/к.20 про порушення КП "Вишгородтепломережа" ВМР законодавства про захист економічної конкуренції та подання Третього відділу досліджень і розслідувань Північного міжобласного територіального відділення АМК України від 24.09.2024 № 60-03/367-П з попередніми висновками у зазначеній справі:

1. Визнано, що КП "Вишгородтепломережа" ВМР у період з травня 2019 року по липень 2021 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого опалення в межах м. Вишгород, с-ща Димер (смт Димер), с. Демидів, с. Синяк, с. Нові Петрівці, с. Катюжанка, с. Жукин Вишгородського району Київської області, де розташовані теплові мережі, які закріплені за Підприємством на праві господарського відання та використовуються (експлуатуються) ним для надання таких послуг своїм абонентам (споживачам), з часткою 100 %, оскільки на цьому ринку у нього не було жодного конкурента.

2. Визнано застосування КП "Вишгородтепломережа" ВМР у період з 23.09.2019 по 31.07.2021 економічно необґрунтованих тарифів на послуги з централізованого опалення, що не були затверджені органом, уповноваженим здійснювати встановлення таких тарифів, а також нездійснення перерахунків нарахувань плати споживачам за послуги з централізованого опалення, у зв`язку із зміною ціни природного газу протягом опалювальних періодів 2019/2020 років, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим ч. 1 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з централізованого опалення в межах м. Вишгород, с-ща Димер (смт Димер), с. Демидів, с. Синяк, с. Нові Петрівці, с. Катюжанка, с. Жукин Вишгородського району Київської області, де розташовані теплові мережі, які закріплені за Підприємством на праві господарського відання та використовуються (експлуатуються) ним для надання таких послуг своїм абонентам (споживачам), що призвело до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

3. За порушення, вказане в п. 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на КП "Вишгородтепломережа" ВМР штраф у розмірі 50 000,00 грн.

Розпорядженням адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення АМК України від 19.12.2024 № 60/243-рп/к виправлено описки в Рішенні № 60/176-р/к.

Підставою для прийняття Рішення № 60/176-р/к стало встановлення наявності в діях позивача ознак зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з централізованого опалення. Зокрема, у період з 23.09.2019 по 31.07.2021 КП "Вишгородтепломережа" ВМР застосовувало економічно необґрунтовані тарифи на послуги з централізованого опалення, що не були затверджені органом, уповноваженим здійснювати встановлення таких тарифів, а також не здійснювало перерахунки нарахувань плати споживачам за послуги з централізованого опалення у зв`язку зі зміною ціни природного газу протягом опалювальних періодів 2019/2020 років. Такі дії Підприємства призвели до ущемлення інтересів його споживачів і наслідків такого ущемлення, а саме сплати споживачами завищеної вартості послуг з централізованого опалення.

Звертаючись із позовом у даній справі, КП "Вишгородтепломережа" ВМР послалось на те, що Рішення № 60/176-р/к прийнято з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, недоведеністю обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, невідповідністю висновків, викладених у Рішенні, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а саме:

- тарифи Підприємства є економічно обґрунтовані, як і питання правомірності прийняття після 01.05.2019 Вишгородською районною радою рішень про затвердження (коригування) тарифів на послуги з централізованого опалення та їх застосування КП "Вишгородтепломережа" ВМР, що підтверджується рішеннями судів;

- стверджувати, що при виконанні рішень Вишгородської районної ради та під час дії договорів про надання комунальних послуг, а саме послуг з централізованого опалення, що були укладені до введення в дію Закону України № 2189, позивач порушив норми цього Закону, є необґрунтованим;

- норми Закону № 2189 не забороняють органам місцевого самоврядування встановлювати ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги, які передбачені договорами до введення в дію цього Закону;

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи, що Рішення № 60/176-р/к було прийняте в межах наданих повноважень та з урахуванням чинного на момент прийняття законодавства.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови

За змістом частин першої та другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

У статті 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

За положеннями ст. 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції" доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Під час розгляду справи орган Антимонопольного комітету України, голова територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважені ними працівники Антимонопольного комітету України, його територіального відділення збирають докази шляхом вчинення процесуальних дій, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції, а також отримують докази від інших органів влади.

Згідно із ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Апеляційний господарський суд в даному випадку зважає на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 08.11.2022 у справі № 922/1966/18, згідно з якою рішення АМК України має містити усі докази, якими обґрунтовуються його висновки. Неповне з`ясування органом АМК України обставин, які мають значення для справи, недоведення обставин, які мають значення для справи і які безпідставно визнано встановленими, тобто допущені недоліки у здійсненні повного і об`єктивного з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, їх відображення у мотивах прийнятого рішення не можуть бути надолужені зазначеним органом у суді під час розгляду справи про визнання недійсним рішення органу АМК України. Суди не повинні перебирати на себе непритаманні суду функції та самостійно встановлювати, зокрема, обставини інкримінованого порушення.

Так, згідно із частиною першою статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема, є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

До повноважень органів АМК України віднесено здійснення розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, встановлення та кваліфікації правопорушення, в тому числі й об`єктивної його сторони. А на суд покладено обов`язок перевірки дотримання органом АМК України вимог законодавства та прийняття ним рішення на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених законодавством України, та, за наявності/доведеності/ обґрунтованості підстав, передбачених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", - змінити, скасувати чи визнати недійсним рішення АМК України, з урахуванням доводів та меж заявлених позивачем вимог.

Відповідно до пункту 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Згідно із ч. 1-2 ст. 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він (суб`єкт господарювання) не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому, застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на АМК України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду на АМК України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі, крім того, що покладено обов`язок із доведення у суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку, також покладено обов`язок доведення наявності в діях суб`єкта господарювання зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, оскільки саме по собі зайняття монопольного (домінуючого) становища суб`єктом господарювання на ринку не підтверджує його зловживання та не може бути підставою для притягнення до відповідальності, зокрема у вигляді накладення штрафу відповідно до статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Верховний Суд наголошував, що в застосуванні статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" необхідно мати на увазі, що частина перша її містить кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем стосовно необмеженого кола випадків такого зловживання, а частина друга - перелік деяких із числа відповідних випадків, причому цей перелік не є вичерпним. Отже, сама лише відсутність у згаданому переліку вказівки про ті чи інші дії (бездіяльність) суб`єкта господарювання не є перешкодою для кваліфікації таких дій (бездіяльності) за ознаками частини першої даної статті.

Здійснення системної оцінки та кваліфікації дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання, як і уточнення кваліфікації одних і тих самих дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання в межах відповідних (тобто тих, що співвідносяться як загальні та спеціальні) приписів, що містяться в різних частинах статті 13 вказаного вище Закону, відноситься до виключних (дискреційних) повноважень органів АМК України.

Водночас за змістом приписів ст. 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

Відповідно до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням АМК України від 05.03.2002 за № 49-р, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.042002 за № 317/6605 (далі - Методика), товарні межі ринку - товар (товарна група), сукупність схожих, однорідних предметів господарського обороту, в межах якої споживач за звичайних умов може перейти від споживання певного виду предметів господарського обороту до споживання іншого.

Згідно з пунктом 2.2 Методики етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені пунктом 2.1 Методики, можуть змінюватися залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до п. 41 Рішення № 60/176-р/к суб`єктом господарювання, який становить об`єкт аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є КП "Вишгородтепломережа" ВМР, яке по липень 2021 року включно надавало послуги.

Товаром, щодо якого визначається монопольне (домінуюче) становище КП "Вишгородтепломережа" ВМР, є послуги з централізованого опалення.

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що в рамках антимонопольної справи № 106/60/122-рп/к.20: встановлено перелік товарів (послуг) та основних продавців і покупців цих товарів (послуг), споживчі характеристики товару (послуги), умови споживання товару (послуги), умови реалізації товару (послуги) та ціни товару (послуги); визначено товарні межі ринку - така послуга як "послуга з централізованого опалення" не має еквівалентів-замінників або інших аналогів, отже, товарною межею ринку, в рамках даної справи є послуги з централізованого опалення; визначено територіальні (географічні меж ринку) - окремі населенні пункти та території Вишгородського районну Київської області в межах та на території яких розташована відповідна інфраструктура (теплові мережі), яка використовується Підприємством для надання послуг з централізованого опалення - м. Вишгород, с-ща Димер, с. Демидів, с. Синяк, с. Нові Петрівці, с. Катюжанка, с. Жукин Вишгородського районну Київської області; встановлено часові межі ринку - з 01.05.2019 (дата введення в дію Закону України "Про житлово-комунальні послуги") по липень 2021 (втрата Підприємством статусу виконавця послуг з централізованого опалення в географічних межах ринку, укладання публічного договору про надання послуг з постачання теплової енергії в м. Вишгороді); визначено потенційних конкурентів - на вказаному ринку, у відповідний часовий проміжок, у позивача були відсутні конкуренти; визначено бар`єри для вступу на ринок - адміністративні, економічні та організаційні обмеження, пов`язані з необхідністю отримання дозвільних документів, побудови (модернізації) відповідної інфраструктури, що потребує значних капіталовкладень та тривалого часу.

Отже, суд обґрунтовано виснував, що Комітетом були вчинені всі передбачені Методикою дії, відповідно до чинного законодавства, під час дослідження відповідного ринку та зроблено висновки щодо належності КП "Вишгородтепломережа" ВМР до суб`єкта, що займав монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого опалення у відповідних географічних межах, а саме м. Вишгород, с-ща Димер, с. Демидів, с. Синяк, с. Нові Петрівці, с. Катюжанка, с. Жукин Вишгородського районну Київської області.

При цьому позивачем у позовній заяві вказані вище обставини не спростовано належними та допустимими доказами.

Таким чином, встановлено, що КП "Вишгородтелпомережа" ВМР з 01.05.2019 по липень 2021, в межах м. Вишгород, с-ща Димер, с. Демидів, с. Синяк, с. Нові Петрівці, с. Катюжанка, с. Жукин Вишгородського районну Київської області займало монопольне становище на ринку послуг з централізованого опалення.

Як правильно зазначено судом, для кваліфікації дій позивача щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції не достатньо лише встановлення факту зайняття монопольного (домінуючого) становища у спірний період на відповідному ринку товару, але й необхідно надати оцінку доводам та доказам сторін, які, на їх думку, підтверджують/спростовують зловживання КП "Вишгородтелпомережа" ВМР монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з централізованого опалення.

Судом враховано, що з 01.05.2019 введено в дію Закон України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІІ (Закон № 2189), відповідно до якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІV (далі - Закон № 1875) з дня введення в дію цього Закону, крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Норми Закону № 2189 встановлюють правовий режим надання послуг з постачання теплової енергії, а також регулюють відносини, пов`язані з укладанням договорів про надання послуг з постачання теплової енергії.

Крім того, Законом № 2189 передбачено автоматичну пролонгацію вже укладених договорів у випадку, якщо цими договорами передбачено їх припинення до 01.05.2019. Щодо співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, Закон № 2189 передбачає укладання між ними та виконавцями комунальних послуг публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності відповідного рішення Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг (вказані типові індивідуальні договори були затвердженні постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022).

Договори про надання комунальних послуг, укладені до 01.05.2019, є чинними на тих самих умовах до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, що були укладені вже за правилами та враховуючи норми Закону № 2189.

Статтею 26 Закону № 1875 встановлювався вичерпний перелік істотних умов договору між виконавцем/виробником послуг та споживачем, зокрема, щодо тарифів та їх складових, а також загальну вартість послуг. Згідно з положеннями частини другої зазначеної статті договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Для договорів на надання житлово-комунальних послуг, укладених до введення в дію Закону № 2189, діяли спеціальні норми, встановлені статтею 31 Закону № 1875, зокрема, порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону, тобто тих, що встановлюються органами місцевого самоврядування) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Судом правильно визначено, що після втрати чинності Законом № 1875, тобто з 01.05.2019, органи місцевого самоврядування не мають права встановлювати відповідні тарифи на послуги з централізованого опалення, що підтверджується, зокрема, листом від 02.05.2019 № 7/10.1/7260-19 Міністерства розвитку громад та територій України, яким роз`яснено про відсутність в органів місцевого самоврядування та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, повноважень щодо встановлення тарифів на комунальні послуги (в тому числі на централізоване опалення), які надаються також за договорами, які були укладені до введення в дію Закону № 2189 (до 01.05.2019).

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1082 "Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію та послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води для споживачів у зв`язку зі зміною ціни природного газу" (далі - Постанова № 1082) внесено зміни до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила № 630), і Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (далі - Правила № 1198), якими передбачено можливість теплопостачальної організації (виконавець послуг з централізованого опалення) самостійно прийняти рішення щодо зміни розміру нарахувань за послуги з централізованого опалення, належним чином повідомивши про це споживачів.

Матеріалами антимонопольної справи встановлено факт вчинення окремих дій (бездіяльності) КП "Вишгородтепломережа" ВМР, які в сукупності дозволили кваліфікувати дії позивача як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з централізованого опалення в межах м. Вишгород, с-ща Димер, с. Демидів, с. Синяк, с. Нові Петрівці, с. Катюжанка, с. Жукин Вишгородського районну Київської області у формі встановлення економічно необґрунтованих тарифів на послуги з централізованого опалення, що не були затверджені органом, уповноваженим здійснювати встановлення таких тарифів, а також нездійснення перерахунків нарахувань плати споживачам за послуги з централізованого опалення відповідно до Постанови № 1082.

Так, зокрема, Комітетом у рамках розгляду антимонопольної справи № 106/60/122-рп/к.20 було досліджено чотири рішення Вишгородської районної ради, якими було встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення, що надавались позивачем, а саме:

- рішення Вишгородської районної ради від 29.11.2018 № 502-33-VII (далі - Рішення-1), прийняте на підставі підвищення ціни на природний газ (+ 26 %) з 01.11.2018 відповідно до додаткової угоди до договору з НАК "Нафтогаз";

- рішення Вишгородської районної ради від 20.08.2019 № 649-39-VII (Рішення-2), прийняте після введення в дію Закону № 2189. Підставою прийняття є "необхідність відшкодування втрат, що виникли протягом періоду розгляду розрахунків тарифів на теплову енергію для потреб населення, встановлення та їх оприлюднення, що були встановлені Рішенням-1", тобто витрат на фактичне споживання природного газу з 01.11.2018 по 15.12.2018 (4 008,34 тис. грн з ПДВ);

- рішення Вишгородської районної ради від 12.12.2019 № 698-41-VII (Рішення-3), прийняте після введення в дію Закону № 2189. Структура встановлених Рішенням-3 тарифів включає (аналогічно до попередніх Рішень) статтю "витрати на покриття витрат" у розмірі 10 382,53 тис. грн на рік без ПДВ;

- рішення Вишгородської районної ради від 22.02.2020 № 777-43-VII (Рішення-4), прийняте після введення в дію Закону № 2189. У встановлених Рішенням-4 тарифах не зазначена інформація про необхідність врахування у структурі тарифів прибутку КП "Вишгородтепломережа" ВМР, отриманого внаслідок відшкодування статті "витрати на покриття витрат", що була включена до встановлених Рішенням-3 тарифів.

Комітетом визначено, що Рішення 2-4 є незаконними, оскільки всі вони прийняті після 01.05.2019, тобто після введення в дію Закону № 2189, за відсутності в органів місцевого самоврядування відповідних повноважень.

Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 (далі - Порядок № 869), встановлено механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами та постачання, надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.

При цьому судом враховано, що Комітетом у Рішенні № 60/176-р/к (п. 171-172) встановлено, що положеннями Порядку № 869 не було передбачено можливість включення до структури тарифів на послуги з централізованого опалення розміру витрат ліцензіата (підприємства), які виникли до подання заяви ліцензіатом (підприємством) до уповноваженого органу заяви про встановлення тарифів. Також уповноважений орган мав визначити період дії таких тарифів (не більше місяця) та тарифи, які повинні були застосовуватися після закінчення періоду відшкодування втрат ліцензіата (підприємства), чого не було зроблено Вишгородською районною радою під час прийняття Рішення-2.

При цьому, з дати направлення КП "Вишгородтепломережа" ВМР до Вишгородської районної державної адміністрації листа від 05.11.2018 № 1575/05 щодо коригування тарифів до дня введення в дію тарифів, встановлених Рішенням-2, вартість природного газу для Підприємства не змінювалась та на підставі укладених з НАК "Нафтогаз України" додаткових угод від 01.11.2018 № 3 та від 26.11.2018 № 4 до договору від 05.10.2018 № 2565/18-ТЕ-17 становила 6235,51 грн без ПДВ за 1 000 м куб.

Водночас, підвищення ціни на природний газ для КП "Вишгородтепломережа" ВМР з 01.11.2018 на 26 % (з 4 942,00 грн без ПДВ за 1 000 м куб. до 6 235,51 грн без ПДВ за 1 000 м куб.) було підставою зміни тарифів Підприємства Рішенням-1, а отже, вже було враховано у вказаних тарифах.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем під час обґрунтовування необхідності зміни тарифу включено до структури тарифів на послуги з централізованого опалення витрати, які виникли до 05.11.2018, що не передбачено Порядком № 869.

Крім того, у спірний період надання послуг, КП "Вишгородтепломережа" ВМР не приймало самостійного рішення щодо зміни розміру нарахувань за послуги з централізованого опалення споживачам у зв`язку зі зміною для них ціни природного газу протягом опалювального періоду 2019/2020 років, тобто коригування нарахувань споживачам без зміни тарифу, що прямо передбачено Постановою № 1082 та Правилами № 630.

У встановлених Рішенням-2 тарифах зазначено, що Підприємством були понесені втрати у витратах на виробництво теплової енергії для потреб населення на загальну суму 4 008,34 тис. грн з ПДВ, однак відповідно до встановлених Рішенням-1 тарифів Підприємства було включено витрати на покриття витрат у розмірі 10 382,53 тис. грн на рік без ПДВ, що на 159,02 % більше, ніж зазначив позивач.

Структура встановлених Рішенням-3 тарифів включає (аналогічно до попередніх Рішень) статтю "витрати на покриття витрат" у розмірі 10 382,53 тис. грн на рік без ПДВ без належного обґрунтування необхідності вказаного відшкодування.

Додатково у структуру тарифів, встановлених Рішенням-3, позивачем включено статтю "витрати на оплату праці", оскільки у 2019 році було встановлено на рівні 4 173 грн.

Листом від 02.02.2015 № 31-06330-06/3-5/3244 Міністерством фінансів України надано роз`яснення Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України щодо здійснення видатків органами місцевого самоврядування на відшкодування різниці між розміром ціни (тарифу) на житлово-комунальні послуги, що затверджувалися або погоджувалися рішенням місцевого органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування, та розміром обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Тобто, вказану статтю витрат орган місцевого самоврядування міг відшкодувати самостійно, за рахунок коштів місцевого бюджету.

Позивач листом від 22.07.2024 № 1129/08 надав Комітету інформацію щодо ціни природного газу, яка була врахована у встановлюваних Рішенням-3 тарифах, та цін, за якими здійснювалось фактичне постачання природного газу протягом періоду дії вказаних тарифів (додаток 2).

Отже, Комітетом визначено та судом підтверджено, що позивач, у порушення Постанови № 1082 та Правил № 630, проігнорував можливість самостійної зміни розміру нарахувань за послуги з централізованого опаленням споживачам у зв`язку зі зміною для них ціни природного газу протягом опалювального періоду 2019/2020 років, оскільки (відповідно до п. 199 Рішення № 60/176-р/к) середня ціна закупівлі КП "Вишгородтепломережа" ВМР природного газу у НАК "Нафтогаз України" (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки/націнки постачальника) протягом січня-березня 2020 року становила 3 998,00 грн без ПДВ за 1 000 м куб., що на 274,76 грн або на 6,43 % менше за ціну, що закладена до встановлених Рішенням-2 тарифів (4 272,76 грн без ПДВ за 1 000 м куб.), що є підставою визначення відповідних тарифів необґрунтованими, а їх застосування незаконним.

У встановлених Рішенням-4 тарифах не зазначена інформація про необхідність врахування у структурі тарифів прибутку КП "Вишгородтепломережа" ВМР, отриманого у період з 01.02.2020 по 15.03.2020 внаслідок відшкодування статті "витрати на покриття витрат", що була включена до встановлених Рішенням-3 тарифів.

Аналогічно до Рішення-3, у структурі встановлених Рішенням-4 тарифів була включена стаття "витрати на оплату праці з відрахуванням на соціальні заходи без потреб власних ТЕЦ, ТЕС, АЕС, КГУ", хоча вказану статтю витрат орган місцевого самоврядування міг відшкодувати самостійно, за рахунок коштів місцевого бюджету.

Згідно із частиною другою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції") (відповідно до постанови Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/1958/16) для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку не є обов`язковим з`ясування настання наслідків у формі, відповідно, недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або інше реальне порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

З огляду викладене, Комітетом обґрунтовано встановлено, що позивачем у період опалювального сезону 2019/2020 років було вчинено декілька порушень, насамперед щодо ігнорування можливості здійснення перерахунків нарахувань плати споживачам за послуги з централізованого опалення у зв`язку зі зміною ціни природного газу протягом опалювального періоду 2019/2020 років, та звернення до органу місцевого самоврядування з метою встановлення тарифів, які є економічно необґрунтованими та можуть призвести/призвели до ущемлення інтересів споживачів.

Як правильно зазначено судом, вказані обставини не були спростовані позивачем під час розгляду даної справи.

При цьому, суд першої інстанції слушно зауважив, що положення Закону № 2189 не містять жодних виключень щодо повноважень органів місцевого самоврядування встановлювати тарифи на послуги з централізованого опалення в залежності від дати укладення договорів (до/після 01.05.2019).

Також, судом обґрунтовано не взято до уваги посилання позивача на норму статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якою акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Так, за відсутності в органів місцевого самоврядування відповідно до перехідних положень Закону № 2189 повноважень щодо внесення змін до тарифів на централізоване опалення, дії Ради щодо внесення відповідних змін суперечили законодавству.

Також, судом враховано, що адміністративною колегією Комітету прийнято рішення від 24.10.2024 № 60/177-р/к. у справі № 107/60/123-рп/к.20, яким визнано встановлення Вишгородською районною радою рішеннями від 20.08.2019 № 649-39-VII, від 20.08.2019 № 649-39-VII та від 20.02.2020 № 777-43-VII економічно необґрунтованих тарифів на послуги з централізованого опалення, тобто не маючи на те відповідних повноважень, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим статтею 17 та пунктом 7 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову КП "Вишгородтепломережа" ВМР.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного в даній справі судового рішення відсутні.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2025 у справі № 910/14432/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з тривалими повітряними тривогами по місту Києву, повна постанова складена - 20.06.2025.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська