ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 907/613/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю. А.,

представників учасників справи:

позивача - Вовканич С. М.,

відповідача - Смик Д. П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Дутка Євгенія Володимировича

на постанову Західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Скрипчук О. С., Кравчук Н. М., Матущак О. І.

від 19.03.2025

за позовом Фізичної особи - підприємця Дутка Євгенія Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн"

про стягнення 6 917 933,48 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа - підприємець Дутко Євгеній Володимирович звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн" про стягнення 6 917 933,48 грн грошових коштів, набутих без достатніх правових підстав.

Заявлена до стягнення сума позивачем обґрунтована різницею між повернутою в означений період фінансовою допомогою в розмірі 10 375 553,54 грн та сумою наданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн" фінансовою допомогою в розмірі 3 457 620,06 грн.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

Протягом 2019 - 2023 років між сторонами у справі на підставі усних домовленостей існували правовідносини з надання фінансової допомоги та її повернення.

Так, відповідно до фільтрованої виписки по розрахунковому рахунку Фізичної особи - підприємця Дутка Євгенія Володимировича НОМЕР_1 в АТ КБ "Приватбанк" за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 позивачем протягом 2019 року перераховано на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн" № НОМЕР_2 грошові кошти в загальній сумі 252 720,00 грн.

Підставою перерахування 252 720,00 грн грошових коштів Фізичною особою - підприємцем Дуткою Євгенієм Володимировичем на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн" зазначено: - 14.08.2019 - часткове повернення фінансової допомоги згідно із договором без ПДВ на суму 500,00 грн; - 19.09.2019 - часткове повернення фінансової допомоги згідно із договором №08/07/2019-02 від 08.07.2019 без ПДВ - на суму 1000,00 грн; -01.10.2019 - повернення фінансової допомоги згідно із договором №0 від 09.07.2019 - на суму 100 000,00 грн; -01.10.2019 - часткове повернення фінансової допомоги згідно із договором №08/07/2019-01 від 08.07.2019 - на суму 500,00 грн; - 01.10.2019 - повернення фінансової допомоги згідно із договором № від 08.07.2019 - на суму 25 000,00 грн; - 04.10.2019 - повернення фінансової допомоги згідно із договором № від 08.07.2019 - на суму 78 000,00 грн; - 25.11.2019 - повернення фінансової згідно із договором №091019-01 від 09.10.2019 - на суму 5500,00 грн; - 28.11.2019 - повернення фінансової допомоги згідно із договором № від 27.11.2019 - на суму 4500,00 грн; -28.11.2019 - повернення фінансової допомоги згідно із договором № від 09.10.2019 - на суму 11 370,00 грн; - 16.12.2019 - повернення фінансової допомоги згідно із договором № від 06.12.2019 - на суму 11 900,00 грн; - 27.12.2019 - повернення фінансової допомоги згідно із договором №271119-01 від 27.11.2019 - на суму 12 000,00 грн; - 28.12.2019 - повернення фінансової допомоги згідно із договором №271119-01 від 27.11.2019 - на суму 2500,00 грн.

Протягом 2019 року Фізичною особою - підприємцем Дуткою Євгенієм Володимировичем отримано від відповідача грошові кошти в загальній сумі 369 910,00 грн, зокрема: - 08.07.2019 - перерахування грошових коштів за договором фінансової позики №08/07/2019-2 від 08.07.2019 без ПДВ - на суму 105 000,00 грн; - 10.07.2019 - перерахування грошових коштів за договором фінансової позики №08/07/2019-2 від 08.07.2019 без ПДВ - на суму 100 000,00 грн; - 09.10.2019 - надання фінансової допомоги згідно із договором №091019-01 від 09.10.2019 - на суму 47 700,00 грн; - 16.10.2019 - часткове повернення фінансової допомоги згідно із договором №091019-01 від 09.10.2019 - на суму 3300,00 грн; - 18.10.2019 - надання фінансової допомоги згідно із договором №091019-01 від 09.10.2019 - на суму 15 660,00 грн; - 22.10.2019 - часткове повернення фінансової допомоги згідно із договором №091019-01 від 09.10.2019 - на суму 16 000,00 грн; -13.11.2019 - часткове повернення фінансової допомоги згідно із договором №091019-01 від 09.10.2019 - на суму 24 500,00 грн; - 22.11.2019 - часткове повернення фінансової допомоги згідно із договором №091019-01 від 09.10.2019 - на суму 9500,00 грн; - 27.11.2019 - надання фінансової допомоги згідно із договором №271119-01 від 27.11.2019 - на суму 4450,00 грн; - 09.12.2019 - надання фінансової допомоги згідно із договором №061219-01 від 06.12.2019 - на суму 41 000,00 грн; - 17.12.2019 - надання фінансової допомоги згідно договору №171219-01 від 17.12.2019 - на суму 2800,00 грн.

Перерахування грошових коштів між сторонами підтверджуються також і долученими відповідачем до відзиву на позов фільтрованими виписками по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн" в АТ КБ "Приватбанк" за період з 01.01.2019 по 31.12.2019.

Подані банківські виписки по рахунках сторін містять посилання на договори фінансової позики/про надання фінансової допомоги від 08.07.2019, 09.10.2019, 27.11.2019, 06.12.2019 та 17.12.2019, з яких за договором від 08.07.2019 позивачем отримано від відповідача грошові кошти в сумі 205 000,00 грн та повернуто означену суму в повному обсязі, за договором від 09.10.2019 - сума неповернутої позики становить 99 790,00 грн, за договором від 27.11.2019 - переплата позивача становить 14 550,00 грн, за договорами від 06.12.2019 та від 17.12.2019 - неповернута позика в розмірі 29 100,00 грн та 2800,00 грн відповідно.

Відповідно до фільтрованих виписок по розрахунковому рахунку Фізичної особи - підприємця Дутка Євгенія Володимировича НОМЕР_1 в АТ КБ "Приватбанк" за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.12.2023 позивачем протягом 2020-2023 років включно перераховано на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн" грошові кошти в загальній сумі 10 122 833,54 грн.

Підставою перерахування 10 122 833,54 грн грошових коштів Фізичною особою - підприємцем Дуткою Євгенієм Володимировичем на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн" зазначено повернення фінансової допомоги згідно із договором №100120-01 від 10.01.2020.

Протягом 2020-2023 років включно Фізичною особою - підприємцем Дуткою Євгенієм Володимировичем отримано від відповідача фінансову допомогу згідно із договором №100120-01 від 10.01.2020 року в загальній сумі 3 087 710,06 грн.

Перерахування грошових коштів між сторонами підтверджуються також і долученими відповідачем до відзиву на позов фільтрованими виписками по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн" в АТ КБ "Приватбанк" за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.12.2023.

Подані суду банківські виписки по рахунках сторін містять посилання на договір про надання фінансової допомоги від 10.01.2020, за яким позивачем отримано від відповідача грошові кошти фінансової допомоги в сумі 3 087 710,06 грн та повернуто фінансову допомогу в розмірі 10 122 833,54 грн.

Фізична особа - підприємець Дутко Євгеній Володимирович 04.04.2024 надсилав на адресу засновника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн" ОСОБА_1 та керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн" Ябрика В.В. вимогу від 03.04.2024, за змістом якої просив в тридцятиденний строк повернути поворотну фінансову допомогу в сумі 6 917 933,48 грн.

Вимога від 03.04.2024 отримана засновником відповідача 08.04.2024, що підтверджується описом вкладення в цінний лист від 04.04.2024, поштовою накладною за трек-номером 635, відстеженням поштового відправлення за означеним трек-номером.

Доказів отримання вимоги від 03.04.2024 безпосередньо Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн" позивачем суду не надано, а відповідно до відстеження поштового відправлення поштової накладної за трек-номером 619, надіслана керівнику відповідача вимога повернута без вручення адресату із зазначенням причини невручення "За закінченням терміну зберігання".

Наведені обставини слугували підставою для звернення позивача з даним позовом до суду, предметом якого визначено стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів в сумі 6 917 933,48 грн.

3. Короткий зміст судових рішень

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 03.10.2024 у справі № 907/613/24 позов задоволено. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн" на користь Фізичної особи - підприємця Дутка Євгенія Володимировича 6 917 933,48 грн безпідставно отриманих коштів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- у спірних правовідносинах між сторонами з надання поворотної фінансової допомоги відповідачем на суму 3 457 620,06 грн, обов`язком позивача, як позичальника у такому зобов`язанні було повернення відповідачу отриманої фінансової допомоги в розмірі 3 457 620,06 грн;

- як свідчать надані суду сторонами банківські виписки по їх рахунках за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, з 01.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 31.12.2023 позивачем здійснено повернення фінансової допомоги в розмірі 10 375 553,54 грн за відсутності доказів надання відповідачем позивачу позики/поворотної фінансової допомоги саме на означену суму;

- зобов`язання, які виникли між сторонами з приводу надання відповідачем позивачу поворотної фінансової допомоги в розмірі 3 457 620,06 грн припинилися в порядку статей 599, 1049 Цивільного кодексу України у зв`язку з поверненням позивачем відповідачу отриманої позики в повному обсязі;

- враховуючи припинення зобов`язання між сторонами в частині повернення позивачем отриманих від відповідача грошових коштів в повному обсязі, правовідносини щодо зайво сплачених позивачем грошових коштів як повернення фінансової допомоги в розмірі 6 917 933,48 грн є кондикційними та регулюються приписами статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки її положення застосовуються також при поверненні виконаного однією із сторін у зобов`язанні (пункт 3 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України) у разі, коли підстава, на якій воно було набуте, відпала, тобто у спірних правовідносинах - у разі, коли відповідачем не подано доказів надання позивачу поворотної фінансової допомоги/позики на означену суму грошових коштів.

Постановою від 19.03.2025 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 07.04.2025) Західний апеляційний господарський суд скасував рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.10.2024 у справі № 907/613/24. Прийняв нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

- з наданих виписок і призначень платежів вбачається, що відповідач регулярно протягом 2019 -2023 років надавав фінансову поворотну допомогу позивачу, а позивач здійснював її повернення. Дії, спрямовані на реалізацію цих відносин вчинялись двосторонньо, регулярно і багаторазово;

- вказівки призначення платежу при перерахунку коштів та їх повернені в обох сторін господарського зобов`язання, кваліфікуються як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти і повертає грошові кошти, і в даному випадку відповідач надавав позику (про що вказується в призначеннях платежу відповідачем і не спростовується позивачем), а позивач повертав грошову допомогу, про що вказує в призначеннях платежу;

- дії позивача свідчать про відсутність випадковості в перерахуванні коштів на користь відповідача, чи помилки в таких діях (а застосування статті 1212 Цивільного кодексу України щодо стягнення безпідставно набутих коштів, крім випадків, передбачених прямо статтею 1212 та статтею 1213 Цивільного кодексу України має мати ознаки випадковості);

- позивач, додає до позовної заяви вимоги про повернення поворотної фінансової допомоги у 30 денний строк. Колегією суддів встановлено, що позивач просить повернути кошти і виходить саме з договірних відносин, оскільки поворотна фінансова допомога, має правову природу позики (стаття 1046 Цивільного кодексу України) позивач просив повернення наданих ним у позику коштів протягом 30 днів в порядку статті 1049 Цивільного кодексу України. Крім того, як в позовній заяві так і у відповіді на відзив як на підставу свого прохання стягнути кошти з відповідача, позивач посилається, в тому числі, й на статті 1047, 1049 Цивільного кодексу України;

- жодних вимог щодо повернення безпідставно отриманих коштів позивач відповідачу не направляв. При цьому вказані дії позивача на тлі намагання довести безпідставність отримання відповідачем своїх же коштів, чи вимога повернути позику свідчить про суперечливість, поведінки позивача та його недобросовісність;

- суд першої інстанції порушив норми матеріального права невірно застосувавши норму статті 3 Цивільного кодексу України та доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), даючи оцінку діянням відповідача, відтак прийшов до хибного висновку про те, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

Фізична особа - підприємець Дутко Євгеній Володимирович звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 у справі № 907/613/24, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Скаржник підставою касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції зазначив пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: суд апеляційної інстанції застосував пункт 6 частини 1 статті 3, статті 1046, 1047, 1212 Цивільного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 25.03.2020 у справі № 537/4259/15-ц, від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18(910/4866/21) від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22, від 28.02.2024 у справі № 922/3289/21, у подібних правовідносинах.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн" подало до Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

5. Позиція Верховного Суду

Згідно із статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна випливає із загальної для права заборони безпідставного збагачення: той, хто збагатився за рахунок іншого, без належної на те правової підстави зобов`язаний повернути предмет власного збагачення.

Традиційно в доктрині цивільного права зобов`язання, які є наслідком безпідставного збагачення, іменуються кондикційними (з лат. «condictio sine causa» - повернення збагачення, одержаного без правової (справедливої) підстави).

Приписи глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача такого майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 Цивільного кодексу України).

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних.

Кондикційні зобов`язання виникають тоді, коли дії особи або події призводять до неправового результату у виді юридично безпідставного майнового блага, що перейшло до набувача та сприяло його безпідставному збагаченню.

Безпідставне збагачення може полягати як у так званому «фактичному» збагаченні, коли набувач, не отримуючи права на річ, фактично володіє і користується нею, так і в «юридичному» збагаченні, коли набувач отримує суб`єктивне право на предмет збагачення.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося без правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (постанова Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

Конструкція частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18).

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19).

Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 201/9127/21).

У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції, встановив наявність правових підстав для отримання відповідачем коштів від позивача та обставини існування договірних відносин між позивачем та відповідачем за договорами позики.

Згідно із статями 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог статті 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

За приписами частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та про умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України).

Зробивши висновок про те, що спірні правовідносини мають ознаки договірних (позики), апеляційний господарський суд виходив з того, що з наданих виписок і призначень платежів вбачається, що відповідач регулярно протягом 2019-2023 років надавав фінансову поворотну допомогу позивачу, а позивач здійснював її повернення. Дії, спрямовані на реалізацію цих відносин вчинялись двосторонньо, регулярно і багаторазово. При цьому, за висновками суду апеляційної інстанції, вказівки призначення платежу при перерахунку коштів та їх поверненні в обох сторін господарського зобов`язання, кваліфікуються як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики.

Колегія суддів погоджується із доводами касаційної скарги про те, що такий висновок судом апеляційної інстанції зроблено без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.02.2024 у справі № 922/3289/21 в подібних правовідносинах, щодо застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України.

Так, в означеній постанові Верховний Суд зробив наступний висновок щодо застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України: "Вказівка призначення платежу при перерахунку коштів, з урахуванням принципу розумності, не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти. Дійсно, в певних випадках в приватному праві призначення платежу може мати значення, наприклад при визначенні того, яке грошове зобов`язання погашається, але не для підтвердження укладення певного договору".

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про те, що вказівки призначення платежу при перерахунку коштів та їх поверненні в обох сторін господарського зобов`язання, кваліфікуються як дотримання письмової форми правочину є необґрунтованим.

Разом з тим, виходячи з аналізу змісту статті 1046 Цивільного кодексу України істотними умовами договору позики є: розмір позики, тобто грошова сума або кількість предметів, які позикодавець тимчасово передає у власність позичальника; порядок передачі та повернення позики; строк позики, тобто визначений або невизначений проміжок часу, на який надається позика; порядок (процедура) передачі та повернення позики, тобто порядок надходження предмета позики у власність позичальника та порядок повернення предмета позики у власність позикодавця. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 904/6044/20 (904/4625/22).

Апеляційний господарський суд вказуючи на те, що сторони також погодили умови позики, не зазначив, які подані сторонами докази свідчать про узгодження сторонами розміру позики, строку її надання, порядку передачі та повернення позики, як і будь-яких інших умов, на яких вона надається.

Разом з тим, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів встановив, що відповідачем надано позивачу поворотну фінансову допомогу в розмірі 3 457 620,06 грн.

Натомість, позивачем здійснено повернення фінансової допомоги відповідачу в розмірі 10 375 553,54 грн.

При цьому, місцевим господарським судом встановлено, що відсутні докази надання відповідачем позивачу позики/поворотної фінансової допомоги на суму 10 375 553,54 грн.

З огляду на зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що правовідносини щодо зайво сплачених позивачем грошових коштів як повернення фінансової допомоги в розмірі 6 917 933,48 грн є кондикційними та регулюються приписами статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки її положення застосовуються також при поверненні виконаного однією із сторін у зобов`язанні (пункт 3 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України) у разі, коли підстава, на якій воно було набуте, відпала, тобто у спірних правовідносинах - у разі, коли відповідачем не подано доказів надання позивачу поворотної фінансової допомоги/позики на означену суму грошових коштів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, в порушення положень підпункту б) пункту 3 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, не навів доводів, за якими він не погодився із зазначеними висновками суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів не може погодитися із висновками суду апеляційної інстанції про суперечливість, поведінки позивача та його недобросовісність, яка полягала в тому, що він у вимозі про повернення поворотної фінансової допомоги просив повернути кошти і виходив саме з договірних відносин, та як в позовній заяві так і у відповіді на відзив як на підставу свого прохання стягнути кошти з відповідача, позивач посилається в тому числі й на статті 1047, 1049 Цивільного кодексу України, з огляду на таке.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову потрібно відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин. Такий підхід є сталим та знайшов відображення, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження 12-15гс19, пункт 7.43) від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункти 81, 83, 84), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 95), від 22.10.2022 у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21, пункт 102), від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23, пункт 221).

Принцип jura novit curia («суд знає закони»), зокрема, полягає у тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum dabo tibi ius).

Неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У зв`язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у цій справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред`явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та предмет позовних вимог.

Тож для суду під час визначення меж судового розгляду є визначальними фактичні підстави позову, наведені у поданій позивачем позовній заяві. На противагу фактичним підставам позову суд у його процесуальній діяльності не обмежують визначені позивачем правові підстави позову, оскільки саме суд зобов`язаний здійснити правову кваліфікацію обставин справи під час вирішення спору (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 924/971/23).

З огляду на викладене, колегія суддів не може погодитися із висновком суду апеляційної інстанції про те, що неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин є суперечливою та недобросовісною його поведінкою.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Згідно зі статтею 312 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на те, що доводи позивача, наведені у касаційні скарзі, є правильними, неведені ним підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції є обґрунтованими, місцевий господарський суд при розгляді цієї справи дійшов правильних висновків по суті спору, а оскаржувана позивачем у цій справі постанова апеляційного господарського суду ухвалена з неправильним застосуванням та з порушенням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про те, що постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції слід залишити в силі, як таке, що ухвалене з правильним застосуванням та з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, додатковою постановою від 09.04.2025 Західний апеляційний господарський суд стягнув з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Крім того, додатковою постановою від 28.05.2025 Західний апеляційний господарський суд стягнув з позивача в дохід Державного бюджету України судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції.

Вказані додаткові постанови окремо не оскаржуються скаржником.

Водночас додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21 та від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 у справі № 907/613/24, то додаткові постанови Західного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 та від 28.05.2025 також слід скасувати.

7. Судові витрати

Ухвалою Верховного Суду від 15.05.2025, зокрема, відстрочено Фізичній особі - підприємцю Дутку Євгенію Володимировичу сплату судового збору у сумі 166 030,40 грн за подання касаційної скарги на постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 у справі № 907/613/24 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Станом на день ухвалення постанови Верховним Судом даної постанови позивачем судовий збір за подання касаційної скарги не сплачено.

У зв`язку із тим, що касаційна скарга позивача підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, з відповідача в дохід Державного бюджету України підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 166 030,40 грн.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

1. Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Дутка Євгенія Володимировича задовольнити.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2025, додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 907/613/24 скасувати.

3. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.10.2024 у справі № 907/613/24 залишити в силі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініт Перфекшн" (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 158, корп. Б, ) у дохід Державного бюджету України 166 030 (сто шістдесят шість тисяч тридцять) грн 40 коп. судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

І. Д. Кондратова