ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 Справа № 917/598/25

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікувально-діагностичний центр «Медичний центр АГАПІТ», вул. Будівельників, 30, м. Київ, 02100,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС-ЛАЙН», вул. Колективна, 10, м. Полтава, 36023,

про стягнення 49 370,13 грн

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до cт. 247 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лікувально-діагностичний центр «Медичний центр АГАПІТ», м. Київ звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС-ЛАЙН», м.Полтава про стягнення заборгованості по договору №Д0005533 про надання медичних послуг застрахованим особам від 01.02.2017 року в розмірі 49 370,13 грн, в тому числі: 41 355,80 грн основного боргу, 8 014,33 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань зі своєчасної оплати послуг згідно договору №Д0005533 про надання медичних послуг застрахованим особам від 01.02.2017 року.

Ухвалою від 14.04.2025 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та встановив сторонам процесуальні строки на подання заяв по суті справи. Зокрема, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як встановлено судом, позивач і відповідач мають зареєстровані електронні кабінети у Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, відповідно ухвала суду від 14.04.2025 про відкриття провадження у справі в електронному вигляді була доставлена до електронних кабінетів сторін 14.04.2025 о 13:14, що підтверджується повідомленнями про доставку електронного листа, залученими до матеріалів справи (а.с. 197-198).

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи вважається днем вручення судового рішення. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З огляду на приписи ч. 6 ст. 242 ГПК України вважається, що відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі від 14.04.2025 у той же день.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позову не надав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки необхідних для вирішення спору доказів у справі достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

01.02.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лікувально-діагностичний центр «Медичний центр АГАПІТ», м. Київ та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНС-ЛАЙН", м.Полтава укладено договір №Д0005533 про надання медичних послуг застрахованим особам (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання, в разі настання страхового випадку, надавати медичні та інші послуги, передбачені програмою медичного страхування громадянам, з якими укладено договори добровільного медичного страхування із застрахованими компаніями, відносно яких Замовник надає послуги з агентської діяльності та зобов`язується відшкодовувати Виконавцю вартість послуг за цінами, визначеними у додатках до цього Договору.

Згідно з п. 1.3 Договору Медичні послуги надаються Застрахованій особі лише за умови підтвердження Замовником чинності договору страхування (полісу) щодо такої особи.

Відповідно до п. 2.1 Договору Медичні послуги Застрахованій особі надаються Виконавцем за наявності чинного Договору, страхування/картки Застрахованої особи і документу, що посвідчує особу (паспорт, посвідчення водія тощо), та попередньої домовленості про дату, час та перелік Медичних послуг із Замовником.

Пунктом 3.3.3 Договору передбачено, що Замовник зобов`язаний проводити оплату рахунків Виконавця за надані медичні послуги застрахованій особі у порядку, передбаченому розділом 4 цього Договору.

За п. 4.2 Договору Замовник зобов`язаний звірити акти надання послуг протягом 5-ти робочих днів з дати отримання відповідних рахунків та медичної документації, що підтверджують факти настання страхових випадків та надання застрахованим особам медичних послуг за договором страхування, узгодженим із замовником, та сплатити вартість фактично отриманих послуг шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 10-ти банківських днів.

Згідно з п. 9.1, п. 9.2 Договору цей договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2017. Якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення дії цього договору не повідомить іншу сторону про намір припинити його дію, договір автоматично продовжується на кожний наступний рік на тих самих умовах.

Доказів припинення дії договору чи його розірвання сторони суду не надали. Отже, у спірний період договір діяв.

Як зазначає позивач у позовній заяві, він якісно та своєчасно надавав Медичні та інші послуги передбачені програмою медичного страхування, в погодженому порядку скеровував на погодження Акти наданих послуг та визначену договором медичну документацію. Замовник у свою чергу неодноразово порушував умови договору та не здійснював оплату за фактично надані послуги, а саме:

1. Відповідно до акту надання послуг № 140 від 31 березня 2024 -12 386,00 грн;

2. Відповідно до акту надання послуг № 191 від 30 квітня 2024 - 8 052,00 грн;

3. Відповідно до акту надання послуг № 249 від 31 травня 2024 - 4 679,00 грн;

4. Відповідно до акту надання послуг № 303 від 30 червня 2024 -9 973,00 грн;

5. Відповідно до акту надання послуг № 349 від 31 липня 2024- 1 539,00 грн;

6. Відповідно до акту надання послуг № 381 від 31 серпня 2024 - 1 194,00 грн;

7. Відповідно до акту надання послуг №454 від 31 жовтня 2024 -3 532,00 грн.

Позивач у позові вказує, що акти № 140, № 191 та № 249 були вчасно надіслані та підписані представником позивача та звірені і підписані представником відповідача, але не були ним оплачені, чим порушили умови Договору.

Також позивач зазначає, що Акти № 303, № 349, № 381 та № 454 були вчасно надіслані та підписані представником позивача, але в порушення п.4.2 Договору, ТОВ ФІНАНС-ЛАЙН не підписав дані акти та не оплатив дані послуги.

У підтвердження надання вказаних медичних послуг позивач надав до матеріалів справи такі акти виконаних робіт (наданих медичних послуг):

- акт надання послуг № 140 від 31 березня 2024 на суму 12 386,00 грн (а.с.14), який направлений відповідачу 17.04.2024 та підписаний сторонами в сервісі Вчасно - ТОВ "Лікувально-діагностичний центр "Медичний центр АГАПІТ" 17.04.2024, ТОВ "ФІНАНС-ЛАЙН" 19.04.2024 (а.с.15);

- акт надання послуг № 191 від 30 квітня 2024 на суму 8 052,00 грн (а.с.18), який направлений відповідачу 22.05.2024 та підписаний сторонами в сервісі Вчасно - ТОВ "Лікувально-діагностичний центр "Медичний центр АГАПІТ" 22.05.2024, ТОВ "ФІНАНС-ЛАЙН 24.05.2024 (а.с.19)

- акт надання послуг № 249 від 31 травня 2024 на суму 4 679,00 грн, який направлений відповідачу 19.06.2024 та підписаний сторонами в сервісі Вчасно - ТОВ "Лікувально-діагностичний центр "Медичний центр АГАПІТ" 19.06.2024, ТОВ "ФІНАНС-ЛАЙН 27.06.2024 (а.с.15);

Отже, акти №303 від 30 червня 2024 на суму 9 973,00 грн, № 349 від 31 липня 2024 на суму 1 539,00 грн, № 381 від 31 серпня 2024 на суму 1 194,00 грн, № 454 від 31 жовтня 2024 на суму 3 532,00 грн відповідач не підписав.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 09.12.2024 (а.с. 44) з вимогою погасити заборгованість, яка залишена відповідачем без відповіді, тому позивач звернувся до суду із цим позовом для захисту свого порушеного права.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

За ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

За статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 903 ЦК України).

Правовий аналіз наведених положень ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що договір надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язку виконавця з надання певної послуги кореспондує обов`язок замовника з її оплати.

В статті 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Поданий суду договір сторонами не оспорюється, доказів визнання його недійсним сторони суду не подали і під час розгляду справи на них не посилалися.

Розділом 4 Договору «Порядок взаєморозрахунків» встановлено:

- всі розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України згідно з узгодженими тарифами на послуги Виконавця (Додаток № 1 до Договору), (п. 4.1 Договору);

- Замовник зобов`язаний звірити акт наданих послуг протягом 5-ти робочих днів з дати отримання відповідних рахунків та медичної документації, що підтверджують факти настання страхових випадків та надання застрахованим особам медичних послуг за договором страхування, узгоджених із Замовником (загальний рахунок, акт наданих послуг, виписка з медичної картки застрахованої особи тощо) та сплатити вартість фактично отриманих послуг застрахованими особами шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 10 днів (п. 4.2 Договору);

- документація, на підставі якої здійснюються взаєморозрахунки, має бути оформлена належним чином та завірена відповідальною особою. Форма і зразки документів вказані у додатках до цього договору (п. 4.3 Договору).

Відповідач електронним підписом через сервіс «Вчасно» підписав акти виконаних робіт № 140 від 31 березня 2024, № 191 від 30 квітня 2024, № 249 від 31 травня 2024 на загальну суму 25 117,00 грн (а.с.14-15, 18-19, 22-23). Вказані акти підписані представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс-Лайн» Турчиною Оксаною Миколаївною.

Згідно з довіреністю № 03/23/ФЛ від 29.12.2023 строком дії до 31.12.2024 року (а.с.171), що видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс-Лайн» Турчин Оксані Миколаївні, в якій, зокрема, відповідач уповноважив Турчин Оксану Миколаївну представляти інтереси Відповідача в усіх державних установах, адміністративних органах, судах всіх юрисдикцій, кооперативних, комерційних, громадських, приватних організаціях, органах нотаріату з усіх питань, пов`язаних з діяльністю Відповідача, з правами: розписуватися в інтересах та від імені Відповідача, укладати та підписувати будь-які господарські договори, попередні договори, додатки до таких договорів, додаткові угоди, акти, протоколи, списки, переліки, подавати та отримувати будь-які документи, в тому числі але не виключно довідки, рекомендовані та цінні листи, посилки, бандеролі та будь-яку іншу кореспонденцію, підписувати страхові акти, акти виконаних робіт, сплачувати необхідні платежі, проводити будь-які необхідні переговори та узгодження, на власний розсуд вирішувати виникаючі спірні питання, а також здійснювати будь-які інші дії, пов`язані з виконанням цих довіреностей.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:

- електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

У статті 8 Законі України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV вказано, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч. 1 ст. 76 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин, покладає тягар доказування на сторони й не зобов`язує суд вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Обставина підлягає доказуванню так, щоб задовольнити стандарт переваги більш вагомих доказів, коли висновок про існування обставини на підставі поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Обставина вважається доведеною, якщо докази на її підтвердження є більш вірогідними, ніж докази на її спростування; питання про вірогідність доказів суд вирішує за своїм внутрішнім переконанням, будучи зобов`язаним оцінювати докази, щоб дійти висновку, що факти справи скоріше мали місце, аніж не були. (ВС 02.10.2018 №910/18036/17, 23.10.2019 №917/1307/18, 18.11.2019 №902/761/18, 04.12.2019 №917/2101/17, ВПВС від 18.03.2020 №129/1033/13-ц).

Відповідно до ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В ст. 76 ГПК України вказано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

У ч. 1 ст. 79 ГПК України зазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

У постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 викладено правовий висновок про те, що принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Відповідач не надав жодних доказів в спростування вищевикладених фактів надання послуг, які відображені у підписаних представником відповідача актах.

Підписання актів виконаних робіт відповідачем та відсутність заперечень до таких актів є належним підтвердженням того, що відповідач погодив як обсяг, так і вартість наданих позивачем медичних послуг.

У п. 3.4.3 Договору передбачено, що замовник має право відстрочити прийняття рішення щодо оплати /неоплати медичних послуг на строк, що не перевищує 30 календарних днів, у випадках обґрунтованих сумнівів щодо дотримання виконавцем умов цього договору або факту настання та обставин страхового випадку з обов`язковим повідомленням про це виконавця.

Відповідач не надав до матеріалів справи направлення позивачу повідомлення про відстрочити прийняття рішення щодо оплати /неоплати медичних послуг згідно з п. 3.4.3 Договору, які підтверджені представником відповідача у вказаних актах.

Отже, матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості в сумі 25 117,00 грн за Договором, строк оплати якої настав.

У цій частині вимог наявність обставин, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог у позові, суд вважає доведеними, оскільки докази, надані на підтвердження цих обставин, є більш вірогідними, а доказів на її спростування відповідач суду не надав.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення 25 117,00 грн боргу за надані послуги, по яким були підписані акти представником відповідача, суд визнає обґрунтованими та задовольняє.

Акти виконаних робіт №303 від 30.06.2024, №349 від 31.07.2024, №381 від 31.08.2024 (а.с. 27, 31, 35) на загальну суму 16 238,00 грн відповідач не підписав.

В цій частині спору суд зазначає наступне.

У ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV вказано, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Згідно з ч.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" в Україні первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

У ч.2 ст. 207 ЦК України вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідач як замовник не підписав акти виконаних робіт №303 від 30.06.2024, №349 від 31.07.2024, №381 від 31.08.2024 (а.с. 27, 31, 35) на загальну суму 16 238,00 грн.

Факт надання цих послуг іншими доказами не підтверджений. Так, позивач не надав: доказів настання відповідних страхових випадків (п. 1.2 Договору), доказів підтвердження замовником чинності договорів страхування щодо вказаних у актах осіб (п.1.3 Договору), доказів фактичного надання медичних послуг, у порядку п. 2.1 п. 2.6 Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що згідно з положеннями п. 4.2 Договору передбачено звіряння замовником актів наданих послуг після отримання замовником від виконавця відповідних рахунків та медичної документації, що підтверджують факти настання страхових випадків та надання застрахованим особам медичних послуг за договором страхування, узгоджених із Замовником (загальний рахунок, акт наданих послуг, виписка з медичної картки застрахованої особи тощо).

Позивач не надав до матеріалів справи доказів направлення відповідачу документів, визначених у п. 4.2 Договору, необхідних для звіряння актів наданих послуг.

З огляду на викладене, позивач не довів належними доказами факту необґрунтованої відмови відповідача від підписання вказаних актів.

При цьому, у Договорі не передбачено умов щодо дійсності актів у разі їх непідписання та непогодження замовником послуг.

Отже, позивач не довів належними доказами факту надання послуг відповідачу на спірну суму 16 238,00 грн та прийняття цих послуг відповідачем, не довів факту взяття відповідачем зобов`язань оплачувати вказані послуги на спірну суму 16 238,00 грн, а отже, й не довів факту наявності заборгованості у відповідача перед позивачем на зазначену суму. Матеріалами справи в цій частині не доведено обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги в сумі 16 238,00 грн, заявлені на підставі актів виконаних робіт №303 від 30.06.2024, №349 від 31.07.2024, №381 від 31.08.2024, суд вважає необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні.

Крім суми основної заборгованості позивач просить стягнути із відповідача відповідно п. 5.2 Договору пеню в розмірі 8 014,33 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно п. 4.2 Договору Замовник зобов`язаний звірити акт наданих послуг протягом 5-ти робочих днів з дати отримання відповідних рахунків та медичної документації, що підтверджують факти настання страхових випадків та надання застрахованим особам медичних послуг за договором страхування, узгоджених із Замовником (загальний рахунок, акт наданих послуг, виписка з медичної картки застрахованої особи тощо) та сплатити вартість фактично отриманих послуг застрахованими особами шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 10 банківських днів.

Отже, за умовами п. 4.2 Договору оплата повинна бути проведена після звіряння замовником акту шляхом переказу коштів на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 10 банківських днів.

Враховуючи те, що підписанням акту виконаних робіт відповідач фактично підтвердив звіряння такого акту, останнім днем виконання зобов`язання з оплати медичних послуг є:

- 03.05.2024 - за актом надання послуг № 140 від 31 березня 2024 на суму 12 386,00 грн, прострочення виконання зобов`язання настає з 04.05.2024;

- 07.06.2024 - за актом надання послуг № 191 від 30 квітня 2024 на суму 8 052,00 грн, прострочення виконання зобов`язання настає з 08.06.2024;

- 11.07.2024 - за актом надання послуг № 249 від 31 травня 2024 на суму 4 679,00 грн, прострочення виконання зобов`язання настає з 12.07.2024.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до п. 5.2 Договору у випадку недотримання обумовлених строків платежів Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день затримки.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1 та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Позивач у позові, відповідно до наданого розрахунку (а.с. 42), просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 8 014,33 грн, нараховану з дати виникнення заборгованості по кожному акту виконаних робіт по 17.03.2025.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачаються не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10.09.2020 у справі №916/1777/19.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 911/952/22 від 16.10.2024, якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (див., для прикладу, постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 910/6379/14 (провадження № 3-53гс15), в якій умовами договору сторонами було погоджено нарахування пені по день фактичної оплати боргу).

У разі відсутності подібних умов у договорі (використання / зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення") нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду виснує, що застосування в тексті господарського договору формулювання «за кожен день прострочення» не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). Таке формулювання лише повторює вирізняльну характеристику пені (поденне її нарахування) та характеризує механізм її визначення (розрахунку), однак жодним чином не впливає на можливість зменшення або збільшення строку нарахування пені, визначеного законом чи договором.

Суд, при розгляді справи № 917/598/25, дійшов до висновку, що умови пункту 5.2 Договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною шостою статті 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням «до дати фактичного виконання», тощо.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що застосований позивачем період нарахування - до 17.03.2025 року включно не відповідає приписам ч. 6 ст. 232 ГК України.

Здійснивши перерахунок пені по двостороннє підписаним актам виконаних робіт на загальну суму 25 117,00 грн, суд встановив, що правомірна сума пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за вказаний період становить 3314,44 грн, з якої:

- 1641,65 грн пені, нарахованої на суму 12386,00 грн за актом виконаних робіт № 140 від 31.03.2024 року за період з 04.05.2024 по 04.11.2024;

- 1053,80 грн пені, нарахованої на суму 8052,00 грн за актом виконаних робіт № 191 від 30.04.2024 року за період з 08.06.2024 по 08.11.2024;

- 618,99 грн пені, нарахованої на суму 4679,00 грн за актом виконаних робіт № 249 від 31.05.2024 року за період з 12.07.2024 по 12.01.2025.

Отже, в іншій частині вимоги про стягнення пені відхиляються за їх безпідставністю.

Перевірка правильності розрахунків пені проводилась за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи «ЛІГА:ЗАКОН».

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача 25 117,00 грн основного боргу за Договором, 3314,44 грн пені.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі.

Суд встановив, що за подачу цього позову позивач сплатив 3408,00 грн судового збору за платіжною інструкцією № 8251 від 17.03.2025. Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджене випискою від 19.03.2025 (а.с.69).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд визнав правомірними вимоги про стягнення 25 117,00 грн основного боргу, 3314,44 грн пені. В загальній сумі це становить 28 431,44 грн.

На підставі п. 2 ч. 1 та ч. 9 ст. 129 ГПК сума судових витрат покладається на відповідача в розмірі мінімальної ставки судового збору за розгляд позовної заяви майнового характеру в сумі 3028,00 грн, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Отже, витрати по сплаті судового збору, що покладаються на відповідача складають 3028,00 грн.

Керуючись статтями 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС-ЛАЙН» (вул. Колективна, 10, м. Полтава, 36023, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікувально-діагностичний центр «Медичний центр АГАПІТ» (вул. Будівельників, 30, м. Київ, 02100, ) 25 117,00 грн основного боргу, 3314,44 грн пені, 3028,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Суддя І.І. ПУШКО