ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2025 р. Справа№ 927/57/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліська картопляна компанія»

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025

у справі №927/57/25 (суддя Моцьор В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробудівельний альянс «Астра»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліська картопляна компанія»

про стягнення 259 745,37 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агробудівельний альянс «Астра» ( далі - позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліська картопляна компанія» (далі - відповідач) про стягнення 259 745,37 грн, з яких 133 901,53 грн боргу з оплати техніки, 92 119,16 грн пені та 33 724,68 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу №00221-21СТ від 06.05.2021 та додаткової угоди до нього в частині своєчасної та повної оплати поставленої позивачем сільськогосподарської техніки.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025 у справі №927/57/25 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліська картопляна компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробудівельний альянс «Астра» 133 901,53 грн боргу з оплати техніки, 92 119,16 грн пені, 33 724,68 грн штрафу та 3 896,19 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що відповідачем порушено умови договору, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агробудівельний альянс «Астра» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025 у справі №927/57/25 в частині стягнення з відповідача пені та штрафу та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції прийнято рішенням з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що місцевий господарський суд помилково не застосував під час ухвалення оскаржуваного рішення ч. 6 ст. 232 ГК України та безпідставно стягнув з відповідача пеню, розраховану за більш як два роки. Також апелянт вказав про те, що суд першої інстанції повинен був застосувати ч. 2 ст. 258 ЦК України та відмовити йому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за період з 01.11.2022 по 01.11.2023.

Крім того, відповідач посилається на те, що сума штрафних санкцій є надмірною, несправедливою та такою, що ставить відповідача у вкрай тяжке та невигідне фінансове становище.

Апелянт в апеляційній скарзі також просить призначити судове засідання після ухвалення рішення у справі для вирішення питання про судові витрати.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №927/57/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою суду від 21.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліська картопляна компанія» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025 у справі №927/57/25 та роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Частина 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлено.

Позиції учасників справи

30.04.2025 через Електронний суд від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

06.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агробудівельний альянс «Астра» (надалі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліська картопляна компанія» (надалі - покупець) укладено договір купівлі-продажу №00221-21СТ (надалі - договір).

24.12.2021 між тими ж сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору, якою внесено зміни до розділу 2 договору «Вартість техніки» та в таблицю 2 специфікації.

Згідно з п. 1.1, 2.1, 2.2, 2.6, 3.1, 3.2 договору в редакції додаткової угоди №2:

- у відповідності з цим договором і в порядку, передбаченому ним нижче Продавець зобов`язується продати, а Покупець прийняти та оплатити на умовах відстрочки сплати вартості сільськогосподарську техніку (далі техніка), вартість, найменування, кількість, завод-виробник і стан якої визначаються в специфікації/специфікаціях (додаток №1) до цього договору, яка/які є його невід`ємною частиною;

- вартість одиниці та загальна вартість техніки в гривні, а також еквівалент вартості техніки в валюті євро/долар США та курс (гривні до євро/долара США), згідно з яким на момент укладення цього договору розраховувався гривневий еквівалент вартості техніки в євро/доларах США, визначаються в специфікації до цього договору;

- оплата вартості техніки здійснюється у національній валюті України (гривні) по збільшеному на 1,5 % курсу (гривні до євро/долара США), який визначається НБУ на день здійснення платежу в рахунок оплати техніки. Сума належна до сплати визначається згідно курсу НБУ на день здійснення платежу в рахунок оплати Техніки, який збільшується на 1,5%;

- ціна договору складається з загальної вартості одиниць техніки, визначеної в специфікації;

- покупець оплачує вартість техніки (стаття 2 договору, специфікація) шляхом здійснення прямих банківських платежів на розрахунковий рахунок продавця;

- кількість платежів, їх розміри та строки сплати визначаються в специфікації до цього договору.

У специфікації до договору (додаток №1) сторони погодили, зокрема:

- найменування техніки: навісний розкидач мінеральних добрив Bogballe M35W; кількість: 1 од., рік випуску 2019, загальна вартість з ПДВ у Гривні: 915 189,00, загальна вартість у валюті еквіваленту з ПДВ: 27 500,00 Євро; вартість техніки з ПДВ у Гривні: 2 480 301,00.

- графік платежів: 1-й платіж (завдаток) до 01.12.2021, 30% від загальної вартості договору; 2-й платіж до 31.10.2022, 70% від загальної вартості договору;

- строк поставки: до 31.12.2021 за умови отримання 30% оплати техніки.

Цей договір вступає в силу в день його підписання належним чином уповноваженими представниками сторін та діє до моменту повного виконання його сторонами взятих на себе у відповідності з умовами цього Договору зобов`язань (п.10.3 договору).

Відповідач перерахував на рахунок позивача плату за навісний розкидач мінеральних добрив у сумі 852 433,07грн, а саме: у сумі 33 279,60грн згідно з платіжною інструкцією від 12.05.2021 №15912; у сумі 261 291,44грн згідно з платіжною інструкцією від 01.12.2021 №21098; у сумі 360 000,00грн згідно з платіжною інструкцією від 03.11.2022 №4082032; у сумі 97 862,03грн згідно з платіжною інструкцією від 10.11.2022 №4082038; у сумі 100 00,00грн згідно з платіжною інструкцією від 21.11.2022 №4082063.

30.12.2021 позивач передав, а відповідач отримав навісний розкидач мінеральних добрив Bogballe M35W, вартістю 852 433,07грн, що підтверджується видатковою накладною № від 30.12.2021, довіреністю №87 від 21.12.2021, виданою ТОВ «Поліська Картопляна компанія», та актом приймання-передачі техніки від 30.12.2021.

Як зазначає позивач, відповідач на виконання умов договору частково виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати Техніки, а саме, здійснив часткову оплату у сумі 24 458,09 Євро.

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача становить 3 041,91 Євро (27 500,00 24 458,09), що станом на день подання позову (20.01.2025) становить 133 901,53 грн.

Крім того, відповідно до положень п. 7.2 Договору позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення пеню за період з 01.11.2022 по 20.01.2025 у сумі 92 119,16 грн та відповідно до п.7.5 Договору - штраф у сумі 33 724,68грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення з позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Як встановлено судом першої інстанції, виходячи із умов договору купівлі-продажу сторонами визначено еквівалент вартості техніки в розмірі 27 500,00 євро, а договором в редакції додаткової угоди від 24.12.2021 умови оплати техніки (у національній валюті України, по збільшеному на 1.5% курсу євро, який визначається НБУ на день платежу) та строк останнього платежу - до 31.10.2022.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач належним чином виконав умови договору, поставив відповідачу техніку вартістю 27 500,00 євро, а відповідач порушив договірні зобов`язання, не сплативши повну вартість поставленої техніки в установлений договором строк, дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача боргу в розмірі 133 901,53 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми основної заборгованості відповідачем не оскаржується та відповідно до приписів ст. 269 ГПК України, не переглядається.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до п.7.2 Договору у випадку прострочення оплати за Техніку Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вартості Техніки за кожний календарний день прострочення оплати платежу по день повної оплати заборгованості включно.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції при розрахунку пені не були враховані приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, які передбачають, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зокрема, апелянт вказав, що формулювання у п. 7.2 Договору щодо нарахування пені за кожен день прострочення лише визначає механізм її розрахунку (обчислення), однак не встановлює іншого строку нарахування пені.

Водночас, колегія суддів відхиляє дані твердження відповідача, оскільки у п. 7.2. договору встановлено право нарахування пені по день повної оплати заборгованості включно.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 20.08.2021 у справі № 910/13575/20 уточнила правову позицію, викладену у справі № 911/634/19, вказавши, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців.

Згідно зі статтею 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 Цивільного кодексу України), а й право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21.06.2017 в справі № 910/2031/16, та постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 916/804/17, від 07.08.2018 у справі № 917/2013/17).

У пунктах 88, 91, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 зазначено про те, що період, за який нараховується пеня, має визначені часові межі - початок та кінець періоду (граничні строки) її нарахування, який, зазвичай, може бути пов`язаний з певною календарною датою або подією, що неминуче має настати.

Наприклад, такий момент може бути визначений шляхом відображення, зазначення (погодження сторонами) в договорі умови про нарахування пені, зокрема, "до повного виконання зобов`язання", "до дати фактичного виконання", "до повної сплати заборгованості/погашення боргу", "протягом року/усього періоду існування заборгованості" тощо.

Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (див., для прикладу, постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 910/6379/14 (провадження № 3-53гс15), в якій умовами договору сторонами було погоджено нарахування пені по день фактичної оплати боргу).

У разі відсутності подібних умов у договорі (використання/зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення") нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Отже у п. 7.2 Договору сторони погодили більш тривалий, ніж визначений частиною 6 статті 232 ГК України, строк нарахування пені (зазначили про їх нарахування по день повної оплати заборгованості включно), відтак таке нарахування не обмежується шістьма місяцями від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано.

А тому, перевіривши здійснений розрахунок пені за період з 01.11.2022 по 20.01.2025 у сумі 92 119,16 грн, колегія суддів дійшла щодо його обґрунтованості та правомірності.

Також, згідно з п. 7.5 договору у разі порушення покупцем строків оплати будь-якого з платежів, крім завдатку, більше ніж на 5 банківських днів, покупець сплачує продавцеві штраф у розмірі 30% від суми простроченого оплатою платежу.

Так, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Отже, штрафом є платіж, нарахування якого здійснюється одноразово, в той час як пеня є поточним щоденним нарахуванням, розмір якої залежить від періоду прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.04.2020 у справі №910/4783/19.

А тому, суд першої інстанції вірно зазначив, що належним розміром штрафу є 33 724,68 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Твердження апелянта, що дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування ч. 2 ст. 258 ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГК України, суд повинен був застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, та, з метою дотримання балансу інтересів сторін у вигляді відшкодування Позивачу негативних наслідків від неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань, а також несправедливо непомірного тягаря для Відповідача, зменшити суму штрафних санкцій на 70%, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Так, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України за рішенням суду розмір штрафу та пені може бути зменшений у виняткових випадках, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

У даному контексті колегією суддів враховано, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами щодо існування підстав для застосування положень ст. 233 ГК України, а саме заявлений до стягнення розмір пені та штрафу не можна вважати надмірно великим порівняно із сумою поставленого товару, тоді як відповідачем не наведено обґрунтованих підстав для такого зменшення неустойки, винятковості даного випадку, та не надано відповідних доказів на підтвердження цих обставин.

Більше того, колегія суддів враховує, що відповідач з відповідним клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій на 70 % до суду першої інстанції не звертався.

А тому доводи апелянта в частині не зменшення судом першої інстанції розміру штрафних санкцій на 70% колегія суддів відхиляє.

Стосовно доводів відповідача про пропуск строку позовної давності із заявленими вимогами про стягнення пені за період з 01.11.2022 по 01.11.2023 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, відповідач взагалі не обґрунтував обставин, за яких він не мав змоги заявити про сплив позовної давності у суді першої інстанції до ухвалення судового рішення.

Водночас, враховуючи дані доводи апелянта, з огляду на відсутність в матеріалах справи відзиву на позовну заяву, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який у свою чергу постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239, від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 №641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 09.12.2020 №1236, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, тощо неодноразово продовжено.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19).

Аналогічна правова позиція щодо визначення перебігу строку позовної давності відповідно до положень 256, 258, 549 та пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України викладена Верховним Судом у постановах від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21.

Встановлений постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 карантин тривав до 01.07.2023 відповідно до постанови КМУ № 651 від 27.06.2023.

В подальшому, відповідно до п. 19 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача пені за період з 01.11.2022 по 20.01.2025 в силу пунктів12, 19 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було продовжено спочатку на строк дії карантину, а в подальшому на строк дії воєнного стану в Україні.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, та встановлені судом обставини, а саме, дату звернення позивача із даним позовом до суду (23.01.2025), строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені у даній справі позивачем не пропущено.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025 у справі № 927/57/25 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки згідно із ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги, у зв`язку із залишенням її без задоволення, покладаються на заявника, а тому колегія суддів не вбачає підстав для призначення до розгляду заявленого в апеляційній скарзі питання стосовно розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліська картопляна компанія» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025 у справі № 927/57/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2025 у справі № 927/57/25 в оскаржуваній частині залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №927/57/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко