ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року м. Черкаси Справа № 925/1508/24

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Костянтина ДОВГАНЯ, із секретарем судового засідання Тетяною ДЯЧЕНКО, за участю представників: позивача Віктора Лепського (особисто); Костянтина Стратілатова (адвоката за ордером); відповідача Ольги Коцар (за довіреністю), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Фізичної особи підприємця Лепського Віктора Івановича до Приватного акціонерного товариства ВФ Україна про стягнення 169 608,98 грн,

УСТАНОВИВ:

09 грудня 2024 року позивач - Фізична особа підприємець (далі - ФОП) Лепський Віктор Іванович звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача - Приватного акціонерного товариства (далі - ПАТ) ВФ Україна 169 608, 98 грн безпідставно збережених коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з моменту придбання позивачем земельної ділянки кадастровий № :01:002:0400, що знаходиться за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н., с. Юрківка, вул. Садова, 28-Б, на ній перебуває споруда (базова станція мобільного зв`язку KIE CHK YRK), яка належить на праві власності відповідачу.

Позивач повідомив, що 02.12.2022 він звернувся до відповідача з пропозицією підписати договір оренди нерухомого майна (вказаної вище земельної ділянки в с. Юрківка) з 02.12.2022, умови пропозиції якого були аналогічними до умов договору оренди № _YRK від 15.11.2019, який був раніше укладений між відповідачем та попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_1 , проте відповідач договір оренди не підписав.

Позивач зазначив, що 24.09.2024 цінним листом з описом вкладення № 126 направив відповідачу пропозицію про укладення договору оренди земельної ділянки на тих самих умовах, на яких останній орендував цю земельну ділянку у попереднього власника ( ОСОБА_1 ), але отримавши вказану пропозицію 30.09.2024 відповідач договір оренди не підписав.

Позивач вказав, що 15.10.2024 відповідач надав відповідь, в якій він фактично відхилив пропозицію позивача та констатував, що і надалі планує користуватись земельною ділянкою без укладення договору оренди.

Позивач зауважив, що положеннями п. 5.1 та п. 5.2 Договору оренди від 15.11.2019, який був укладений відповідачем із попереднім власником земельної ділянки, орендна плата за місяць оренди (що не включає вартість спожитої електроенергії) складала 5400,00 грн без ПДВ, нарахування якої починається з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Об`єкта оренди. Згідно п. 5.10 Договору оренди, місячна орендна плата, на кожний наступний рік, починаючи з 01.01.2021 збільшується на 7%.

Позивач зазначив, що набув право власності на земельну ділянку, в тому числі і право на одержання орендної плати, з 02.12.2022, а 05.12.2022 письмово повідомив відповідача (Технічний департамент Центр) про зміну власника земельної ділянки та запропонував укласти з ним договір оренди. Однак, як вказував позивач, договору оренди відповідач з ним не уклав, орендної плати жодного разу не сплатив.

Позивач пояснив, що згідно п. 5.1 проекту договору оренди від 15.10.2024, який був надісланий відповідачу, орендна плата за місяць оренди (що не включає вартість спожитої електроенергії) складала 7078,30 грн., без ПДВ. Умовами п. 5.4 проекту договору оренди передбачено, що оплату за фактичне користування Об`єктом оренди, за період, з 2 грудня 2022 року по 30 вересня 2024 року в сумі 155452,62 грн., без ПДВ, орендар здійснює самостійно протягом 10 робочих днів з дати підписання Акту приймання-передачі Об`єкта оренди.

Позивач вважає, що орендна плата за користування об`єктом оренди (земельною ділянкою кадастровий № :01:002:0400 за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н., с. Юрківка, вул. Садова, 28-Б), яку відповідач без достатньої правової підстави зберіг у себе за період з 02.12.2022 по 30.10.2024 складає:

- за грудень 2022 року в сумі 5983,03 грн. (6182,46 грн * 1 місяць * 30 днів / 31 день),

- за 2023 рік в сумі 79382,76 грн. (6615,23 грн * 12 місяців),

- за січень-листопад 2024 року в сумі 77861,3 грн. (7078,3 грн * 11 місяців), всього 169 608,98 грн (12364,92 + 79382,76 + 77861,3).

Заявлені вимоги про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів позивач вважає законними та обґрунтованими.

Ухвалою суду від 11.12.2024 порушено провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

18.12.2024 представник відповідача КОЦАР Ольга подала до суду клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження мотивуючи тим, що справа потребує детального розгляду спору по суті та з`ясування всіх обставин, а саме: підстави та наслідки набуття права власності позивачем на земельну ділянку та технологічного майданчику, законність такого набуття та правомірність вимоги позивачем заборгованості.

08.01.2025 відповідач подав додаткові пояснення у справі, в яких повідомив, що пунктом 3.1. Договору купівлі-продажу № 7325 від 02.12.2022 продавець ОСОБА_1 нотаріально засвідчує, що ні земельна ділянка, ні нежитлова будівля чи будь-яка їх частина не передані в оренду чи безоплатне користування, права третіх осіб в тому числі наймача відсутні. Продавець, повідомлений нотаріусом, що відповідно до ст.569 Цивільного кодексу України, у разі непопередження покупця про права третіх осіб, покупець має право на зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу.

Відповідач посилався на пункт 3.2. Договору купівлі-продажу № 7325 від 02.12.2022, яким продавець ОСОБА_1 нотаріально засвідчив, що нежитлова будівля прихованих дефектів та недоліків, не має та є придатною за цільовим використанням.

Відповідач зауважив, що позивач (покупець) заявив, що майно ним оглянуто до підписання даного договору та будь-яких недоліків чи перешкод у його використанні за цільовим призначенням не виявлено. Тобто, покупець ( ОСОБА_2 ) заявляє, що не має будь-яких претензій до продавця щодо технічних характеристик відчужуваної нежитлової будівлі.

Відповідач зазначив, що підписуючи договір позивач, як покупець розумів значення та умови договору, погодився з усіма його умовами, при придбанні майна, усвідомлював та був обізнаний про всі складові належного продавцю майна, від укладення правочину не відмовився. А тому, на думку відповідача, для захисту своїх прав позивачу, слід звернутися з позовом: до приватного нотаріуса Черкаського МНО Фіщук С.О., який неналежним чином здійснив перевірку відчужуваного вам майна або до продавця ОСОБА_1 , в порядку ст. 659 ЦК України, про розірвання договору купівлі-продажу чи з будь-яких інших вимог.

Відповідач просив звернути увагу суду щодо відсутності доказів укладеного та зареєстрованого договору оренди земельної ділянки належної позивачу, відсутні відомості з ДРРП про реєстрацію речового права щодо земельної ділянки та будь-які технічні документи технологічного майданчика, докази присвоєння техмайданчику чи його частині (30кв.м.) за АДРЕСА_1 , адреси АДРЕСА_1 .

Відповідач стверджує, що оскільки доказів розміщення обладнання ПрАТ «ВФ Україна» в межах придбаного позивачем майна чи укладення договорів оренди/користування суду не надано, то вимоги чи претензії є безпідставними та надуманими.

Відповідач зауважив, що відповідно Додаткової угоди №1 від 30.11.2022 до Договору оренди нерухомого майна №_YRK від 15.09.2019, сторони ( ОСОБА_1 та ПрАТ «ВФ Україна») припинили дію цього договору з 30.11.2022, що підтверджується Актом приймання-передачі від 30.11.22, на підставі якого орендар повертає, а орендодавець приймає із користування нерухоме майно частину технологічного майданчика, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач посилався на рішення Господарського суду Черкаської області у справах 925/914/24 та 925/779/24, що набрали законної сили, в аналогічних справах за позовами ФОП Лепського Віктора Івановича, м.Черкаси до ПрАТ «ВФ Україна», м. Київ, про стягнення заборгованості, якими було відмовлено у їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідач зазначив, що суд, розглядаючи вищевказані справи встановив те, що у випадках, передбачених законодавством України, встановлено необхідність проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, і саме з проведенням такої державної реєстрації пов`язується момент виникнення права. Відповідач вважає, що право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки, на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідач наголосив, що на момент укладання договору оренди діяв Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018:2000, що був затверджений і введений в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації 17 серпня 2000 року № 507, відповідно до якого під спорудами розуміється будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.

Відповідач вважає, що оскільки право оренди земельною ділянкою на якій розміщено технологічний майданчик не зареєстровано, то відповідно і обов`язку зі сплати орендних платежів на момент звернення позивача до суду у відповідача не виникло.

З метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду спору ухвалою суду від 09.01.2025 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27 лютого 2025 року.

27.02.2025 від відповідача надійшло до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Справа розглядається в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.04.2025 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 13 травня 2025 року.

В судовому засіданні 13.05.2025 оголошувалась перерва до 12.06.2025.

Також судом оголошувалась перерва в судовому засіданні з 12.06.2025 до 11:00 год. 13.06.2025.

Позивач та його представник в судових засіданнях заявлені вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, вислухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2019 між гр. ОСОБА_1 (орендодавцем) та ПрАТ «ВФ Україна» (орендарем) був укладений Договір оренди нерухомого майна за № _YRK, відповідно до умов якого Орендодавець передавав, а Орендар приймав в строкове платне користування частину технологічного майданчика, загальною площею 30 кв.м., що знаходиться за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н., с. Юрківка, вул. Садова, 48 згідно план-схеми (додаток № 2) (а.с.8-10).

Факт передачі Об`єкта оренди в порядку положень п. 4.2 вищевказаного Договору оренди, підтверджується Актом приймання-передачі Об`єкта оренди від 20.11.2019, підписаним уповноваженими представниками сторін (а.с.11).

З вищезазначеного Акту приймання-передачі вбачається, що Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування Об`єкт оренди, а саме: частину технологічного майданчика, загальною площею 30 кв.м., що знаходиться за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н., с. Юрківка, вул. Садова, 48.

В подальшому наказом Відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Виконавчого комітету Ватутінської міської ради № 34 від 24.10.2022 номер земельної ділянки було змінено з 48 на 28-Б.

За умовами п. 11.1 вказаного Договору оренди, він вважався укладеним і набрав чинності з моменту його підписання Сторонами та скріпленням його печатками Сторін (за наявності) та діяв з 15.11.2019 до 15.10.2022 (включно).

П.11.8 цього Договору сторони узгодили, що у разі якщо орендар продовжує користуватись об`єктом оренди після закінчення строку договору, то за відсутності заперечень зі сторони орендодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були раніше встановлені цим договором, причому кількість таких поновлень не обмежується.

Термін дії вказаного договору спливав 15.10.2022, але після цієї дати орендар продовжив використання об`єкту оренди, проти чого орендодавець не заперечував. Отже дію Договору було поновлено до 15.09.2025 на тих самих умовах.

30.11.2022 між орендодавцем ( ОСОБА_1 ) та орендарем (відповідачем) було укладено Додаткову угоду № 1 до договору оренди нерухомого майна, якою сторони вирішили починаючи з 30.11.2022 припинити дію договору № YRK від 15.11.2019 у зв`язку з підписанням договору з іншою особою (а.с.12).

02.12.2022 між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з розташованою на ній нежитловою будівлею, який був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О., зареєстрований в реєстрі за № 7325 (далі Договір купівлі-продажу). Того ж дня право власності на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 48596188, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 316669231 від 02.12.2022.

Право власності на нерухомість було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 48596045, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 316668138 від 02.12.2022 (а.с.17).

Відповідно до умов Договору купівлі-продажу Продавець ( ОСОБА_1 ) зобов`язався передати, а Покупець ( ОСОБА_2 ) зобов`язався прийняти у приватну власність допоміжну (господарську) будівлю, яка належить до садибного, дачного та садового будинку (Естакада № 1, огорожа № 2) та земельну ділянку площею 0,1736 га, кадастровий номер :01:002:0400, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-15).

Судом досліджено, що з моменту придбання позивачем земельної ділянки кадастровий № :01:002:0400, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на ній перебуває споруда (базова станція мобільного зв`язку KIE CHK YRK), яка належить на праві власності відповідачу.

02.12.2022 позивач звернувся до відповідача з пропозицією підписати договір оренди нерухомого майна (вказаної вище земельної ділянки в с. Юрківка) з 02.12.2022, умови якої були аналогічними до умов договору оренди № _YRK від 15.11.2019, що був раніше укладений між відповідачем та попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с.21). Проте, відповідач договір оренди не підписав.

24.09.2024 цінним листом з описом вкладення № 126 позивач направив відповідачу пропозицію про укладення договору оренди земельної ділянки на тих самих умовах, на яких ПрАТ «ВФ Україна» орендувало цю земельну ділянку у попереднього власника ( ОСОБА_1 ).

Після отримання відповідачем пропозиції 30.09.2024, останній не договору оренди не підписав.

15.10.2024 відповідач надав позивачу відповідь на пропозицію про відмову від укладення договору оренди (а.с.30).

За умовами п. 5.1 та п. 5.2 Договору оренди від 15.11.2019, укладеного відповідачем із попереднім власником земельної ділянки, орендна плата за місяць оренди (що не включає вартість спожитої електроенергії) складала 5400,00 грн без ПДВ, нарахування якої починалося з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі Об`єкта оренди.

Згідно п. 5.10 Договору оренди, місячна орендна плата, на кожний наступний рік, починаючи з 01.01.2021 мала збільшуватися на 7%.

За приписами ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

За правилами ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 395 ЦК України, речовими правами на чуже майно є:

1) право володіння;

2) право користування (сервітут);

3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);

4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

За змістом ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним.

Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно ч. 1, 2 ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зокрема, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Предметом спору у справі є стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування об`єктом оренди (земельною ділянкою кадастровий № :01:002:0400 за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н., с.

Юрківка, вул. Садова, 28-Б), яку відповідач без достатньої правової підстави зберіг у себе за період з 02.12.2022 по 30.10.2024.

Відповідно до положень ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Ст.1212 ЦК Ураїни передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що ці зобов`язання можуть виникати і з дій, і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних.

Судом встановлено, що 24.10.2022 ОСОБА_2 зареєструвався як фізична особа-підприємець Лепський Віктор Іванович у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відповідним записом № 000000167, з основним видом економічної діяльності: КВЕД: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

05.12.2022 позивач повідомив відповідача про необхідність укладення договору оренди вказаної вище земельної ділянки з ним, як з фізичною особою - підприємцем.

25.11.2022 відповідач надіслав Лепському В.І., які фізичній особі підприємцю, лист про відмову в укладенні договорів оренди по іншим об`єктам.

24.09.2024 Лепський В.І. повторно направив відповідачу пропозицію про укладення договору оренди земельної ділянки, до якої був доданих проект договору оренди, в якому орендодавцем є фізична особа підприємець Лепський В.І.

Зокрема, відповідно до положень ч. 1 ст. 318 ЦК України, суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу, згідно якої Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Отже, вказане свідчить, що фізична особа підприємець не є суб`єктом права власності. У зв`язку з цим право власності на земельну ділянку кадастровий № :01:002:0400 за адресою: АДРЕСА_1 не може бути зареєстровано за ОСОБА_2 , як за фізичною особою підприємцем, не залежно від наявності у нього статусу суб`єкта підприємницької діяльності та використання цієї ділянки у підприємницькій діяльності.

Твердження відповідача про те, що в договорі купівлі-продажу покупцем є ОСОБА_2 , як фізична особа, та право власності на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 , як за фізичною особою не має правового значення, є помилковим, оскільки фізична особа набуває право власності на майно лише у статусі фізичної особи, що не позбавляє її права використовувати це майно у підприємницькій діяльності.

Відтак, суд погоджується з позивачем про те, що доводи відповідача суперечать нормам ст. 318, 320 ЦК України, оскільки набути право на ділянку позивач міг лише у статусі фізичної особи, що не обмежує його у праві використання цієї ділянки у своїй підприємницькій діяльності із здавання її в оренду.

Як зазначалося вище, позивач набув право власності на земельну ділянку, в тому числі і право на одержання орендної плати, з 02.12.2022.

05.12.2022 позивач письмово повідомив ПрАТ «ВФ Україна» (Технічний департамент Центр) про зміну власника земельної ділянки та запропонував укласти з ним договір оренди. У зв`язку з цим відповідач з 02.12.2022 зобов`язаний був укласти з позивачем договір оренди та сплачувати йому орендну плату за використання земельної ділянки. Однак договору оренди відповідач з позивачем не уклав, орендної плати жодного разу не сплатив.

На час укладення договору оренди нерухомого майна № _YRK від 15.11.2019 орендна плата становила 5400,00 грн. в місяць (п. 5.1. договору).

Починаючи з 01.01.2021 та кожний наступний рік розмір орендної плати мала збільшуватися на 7% (п. 5.10. договору), тобто:

- на 2021 рік (5400,0 грн. + 5400,0*7%:100% = 5778,0 грн. в місяць);

- на 2022 рік (5778,0 грн. + 5778,0*7%:100% = 6182,46 грн. в місяць);

- на 2023 рік (6182,46 грн. + 6182,46*7%:100% = 6615,23 грн. в місяць);

- на 2024 рік (6615,23 грн. + 6615,23*7%:100% = 7078,3 грн. в місяць).

Згідно п. 5.1 проекту договору оренди від 15.10.2024, який позивач надсилав відповідачу, орендна плата за місяць оренди (що не включає вартість спожитої електроенергії) складає 7078,30 грн., без ПДВ.

Умовами п. 5.4 проекту договору оренди передбачено, що оплату за фактичне користування Об`єктом оренди, за період, з 2 грудня 2022 року по 30 вересня 2024 року в сумі 155452,62 грн., без ПДВ, орендар здійснює самостійно протягом 10 робочих днів з дати підписання Акту приймання-передачі Об`єкта оренди.

Позивачем здійснено наступний розрахунок:

- 2022 р. 6182,46 грн х 2міс. = 12364,92грн;

- 2023 р. - 6615,25грн х 12міс. = 79383,00 грн;

- 2024 р. - 7078,30грн. х 9 міс.= 63704,70 грн.

За вказаним розрахунком орендна плата за користування об`єктом оренди (земельною ділянкою кадастровий № :01:002:0400 за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н., с. Юрківка, вул. Садова, 28-Б), яку відповідач без достатньої правової підстави зберіг у себе за період з 02.12.2022 по 30.10.2024, становила:

- за грудень 2022 року в сумі 5983,03 грн. (6182,46 грн. * 1 місяць * 30 днів / 31 день),

- за 2023 рік в сумі 79382,76 грн. (6615,23 грн. * 12 місяців),

- за січень-листопад 2024 року в сумі 77861,3 грн. (7078,3 грн. * 11 місяців), а всього 169608,98 грн. (12364,92 + 79382,76 + 77861,3).

Доказів існування між сторонами договору як правової підстави для отримання вказаних коштів у будь-якій формі, суду не подано.

Згідно частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, згідно із статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки відповідачем безпідставно збережено кошти, які, згідно з вимогами чинного законодавства, необхідно сплачувати позивачу (власнику земельної ділянки) як орендну плату за користування земельною ділянкою, тому позовна вимога про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 169608,98 грн відповідає нормі ч.1 ст.1212 ЦК України, що зумовлює наявність підстав для її задоволення.

З огляду на викладене, суд, оцінивши докази у сукупності, приходить до переконання, позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів в сумі 169608,98 грн є обґрунтованими, які підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, ст.ст. 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства ВФ Україна (; вул.Лейпцизька,15, м.Київ, 01601) на користь Фізичної особи підприємця Лепського Віктора Івановича (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) - безпідставно отриманих коштів в сумі 169608,98 грн (сто шістдесят дев`ять тисяч шістсот вісім грн 98 коп.) та 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 20.06.2025.

Суддя Костянтин ДОВГАНЬ