ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2025 р. Справа№ 910/8072/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,

представників сторін:

від позивача: Качкурова С.В. (в залі суду),

від відповідача: Павличенко С.С. (в залі суду),

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Рітейл Пропертіз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 (повний текст рішення складено 23.09.2024)

у справі № 910/8072/24 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Рітейл Пропертіз"

про стягнення 957 990,93 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У червні 2024 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - Підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм Рітейл Пропертіз» (далі - Товариство) 957 990,93 грн, з яких 767 211,74 грн основної заборгованості з постачання теплової енергії та нараховані на цю заборгованість 156 569,33 грн інфляційних втрат та 32 817,38 грн 3% річних, 931,98 грн заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії та 460,50 грн заборгованості з плати за абонентське обслуговування постачання гарячої води.

На обґрунтування заявлених вимог Підприємство зазначає, що Товариство не виконало своє зобов`язання за договором у повному обсязі та не сплатило вартість отриманої у період з листопада 2021 року по квітень 2024 року послуги з постачання теплової енергії повністю, а також послуги з абонентського обслуговування постачання теплової енергії та гарячої води.

Позиція відповідача щодо позовних вимог.

Товариство у встановлений судом першої інстанції строк відзиву на позовну заяву не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 позов задоволено. Стягнуто з Товариства на користь Підприємства суму основної заборгованості у розмірі 767 211,74 грн, заборгованість за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 931,98 грн, заборгованість за абонентське обслуговування постачання гарячої води у розмірі 460,50 грн, інфляційні втрати у розмірі 156 569,33 грн та 3% річних у розмірі 32 817,38 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 369,86 грн.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 767211,74 грн основного боргу, заборгованості за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії у розмірі 931,98 грн та заборгованості за абонентське обслуговування постачання гарячої води у розмірі 460,50 грн є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що такі розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства та є арифметично вірними, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2024, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Підприємства відмовити.

Товариство вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають істотне значення для справи, та зазначає про факт відсутності теплопостачання / споживання теплової енергії Товариством за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 29/1, у період 24.07.2018-15.08.2023, що підтверджується показниками лічильника - 0,00 Гкал. Зазначене, на думку скаржника, підтверджує, що Товариство жодних житлово-комунальних послуг з теплопостачання від Підприємства не отримувало, оскільки за 7 років після встановлення лічильника теплової енергії його показники не змінилися та залишилися на показнику « 0».

Скаржник повідомляє, що кожен місяць під час опалювальних сезонів подавав акти щодо показань обліку теплової енергії та через електронний особистий кабінет - звіти з показниками теплового лічильника « 0» Гкал. Незважаючи на це, Підприємство безпідставно нараховувало заборгованість за ненадані послуги, в т.ч. за період з листопада 2021 року по квітень 2024 року. Апелянт також зауважує на тому, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем Товариству актів та рахунків.

Під час апеляційного провадження Товариство також надало пояснення, у якому повідомило, що воно не є власником нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 29/1, з квітня 2020 року, а тому не споживало жодних послуг, пов`язаних з нерухомим майном за вказаною адресою, в тому числі від Підприємства, а Підприємство не могло їх надавати Товариству, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Позиції учасників справи щодо апеляційної скарги.

Підприємство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Підприємство також надало додаткові пояснення, у яких щодо доводів Товариства про те, що воно не є власником приміщень за адресою м. Київ, вул. Хрещатик, 29, зазначає, що за умовами договору від 28.08.2018 на постачання теплової енергії №1532557-03, який був чинним до жовтня 2021 року, у випадках передачі Абонентом свого об`єкта іншій організації Теплопостачальна організація повинна бути повідомлена в 3-денний термін відповідним двостороннім листом здаючого та приймаючого об`єкт (п. 9.5), однак таку інформацію (щодо продажу нежитлових приміщень у квітні 2020 року) відповідач надав у лютому 2025 року, посилаючись на неї як на як підставу для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, відповідач надав інформацію станом на квітень 2020 року, в той час як станом на лютий-березень 2025 року інформація щодо прав власності / користування вказаними приміщеннями відповідачем не надана.

Підприємство також зауважує, що апелянт до апеляційної скарги додав листи-звернення до Підприємства щодо можливого перерахунку як за особовим рахунком №1532557-03, так і за особовим рахунком № НОМЕР_1 . Листи-звернення подані відповідачем у Центр обслуговування клієнтів 16.02.2022, 09.11.2022 (три листа №4/2ЦОК/22780, №4/2ЦОК/22781, №4/2ЦОК/22782), 29.06.2023 та 28.11.2023. У зазначених листах відповідач повідомляє про те, що надає показники приладу обліку з нульовими показниками; про те, що не планує користуватись тепловою енергією в опалювальному сезоні 2022-2023 років та просив здійснити перерахунок.

Позивач зазначає, що до відзиву на апеляційну скаргу додав копії відповідей на листи-звернення, у яких Підприємство повідомляє в т.ч. про здійснення нарахувань відповідно до Методики №315.

Таким чином, на думку підприємства, відповідач залишається користувачем вказаних нежитлових приміщень, та відповідно до положень чинного законодавства України зобов`язаний здійснювати оплату за послугу з постачання теплової енергії, за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування постачання гарячої води.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2024 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи №910/8072/24.

04.11.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/8072/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2024 клопотання Товариства про поновлення строку на подання апеляційної скарги задоволено. Відновлено Товариству строк для подання апеляційної на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 у справі №910/8072/24. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 у справі №910/8072/24. Розгляд справи №910/8072/24 призначено на 11.12.2024. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 року у справі №910/8072/24 на час апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 у справі №910/8072/24 на 29.01.2025.

Судове засідання, призначене на 29.01.2025 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2025 розгляд справи №910/8072/24 призначено на 19.02.2025.

Судове засідання, призначене на 19.02.2025 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці.

Згідно з витягом протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025 справа №910/8072/24 передана на розгляд колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А. (у зв`язку з відставкою судді Агрикової С.О.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 прийнято апеляційну скаргу Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 у справі №910/8072/24 до провадження у визначеному складі суду. Розгляд апеляційної скарги призначено на 24.03.2025.

Колегія суддів у судових засіданнях 24.03.2025, 14.04.2025 та 19.05.2025 оголошувала перерву у розгляді справи до 14.04.2025, до 19.05.2025 та до 09.06.2025 відповідно.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 26.12.2012 Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОПРІО-О» (код 35575530), яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Прайм Рітейл Пропертіз» (п. 1.1 Статуту Товариства) є власником нежилих приміщень з №1 по №23 (групи приміщень №92) загальною площею 732,10 кв. м; з №1 по №14 (групи приміщень №88) загальною площею 470,40 кв. м; Свідоцтва про право власності від 04.05.2012 є власником нежилих приміщень з №1 по №26 (група приміщень №103) загальною площею 619,50 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 29.

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2012 ТОВ «ПРОПРІО-О» (код 35575530) є власником квартири №69 в будинку №29 по вул. Хрещатик у м. Києві, яка за Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради №268 від 03.03.2013 переведена в нежилі приміщення.

28.08.2018 Підприємство та Товариство уклали договір №1532557-03 на постачання теплової енергії у гарячій воді, за умовами п. 2.1 якого при виконанні умов договору, а також вирішенні усіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватись тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією (№1198), Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі - Правила), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Згідно з п. 2.2.2 договору Підприємство зобов`язується підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською державною адміністрацією (Додаток № 2 до цього договору).

Товариство зобов`язується дотримуватись умов та порядку оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатках №1 та №4 до цього договору (п. 2.3.1 договору).

Відповідно до Додатку №8 до договору опалювальна площа нежитлових приміщень становить 1 789,00 кв. м.

З набранням чинності Законом України від 03.12.2020 №1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» внесені зміни до організації моделі договірних відносин з виконавцем послуг, а саме запроваджено укладання публічного договору приєднання.

З усіма фізичними або юридичними особами, які є власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, які протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, вважаються укладеними публічні договори приєднання за формою, встановленими Правилами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання (абз. 1 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про жилого-комунальні послуги»).

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на із веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Товариство не прийняло рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклало з виконавцем комунальної послуги (Підприємством) відповідний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

30.09.2021 Підприємство на офіційному вебсайті Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (https://kte.kmda.gov.ua/) опублікувало текст Договору про надання послуги з постачання теплової енергії за формою, встановленою Правилами, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 №830, з урахуванням змін, внесених постановою КМУ від 08.09.20221 №1022.

Відповідно, договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - договір) між Підприємством (виконавець) та Товариством (споживач) є укладеним з присвоєнням споживачу особового рахунку №90101.

Згідно з п. 5 договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з:

обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо;

частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку;

та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.

За умовами п. 7 договору виконавець забезпечує постачання теплоносія з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (індивідуального (садибного) будинку) (п. 8 договору).

Відповідно до п. 9 договору контроль якісних та кількісних характеристик послуги здійснюється за показаннями вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії та іншими засобами вимірювальної техніки.

Згідно п. 11 договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315. Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону У країни «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).

У разі відсутності інформації про показання вузла (вузлів) комерційного обліку та/або недопущення споживачем виконавця до вузла (вузлів) комерційного обліку для зняття показань для визначення обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, визначається середній обсяг споживання теплової енергії в будинку протягом попереднього опалювального періоду, а у разі відсутності такої інформації - за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів. Після відновлення надання показань вузлів комерційного обліку виконавець зобов`язаний провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем. Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, у якому було отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу, але не більш як за 12 розрахункових періодів (п. 20 договору).

Відповідно до п. 22 договору Розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" здійснює виконавець.

Згідно з п. 30 договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:

плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://kte.kmda.gov.ua/wp-content/uploads/2021/09/Zminy-do-Nakazu-360.pdf.

У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).

Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця: https://kte.kmda.gov.ua/wp-content/uploads/2021/10/Taryfy-dlya-KP-KYYIVTEPLOENERGO-vstanovleni-rozporyadzhennyam-KMDA-vid-19-zhovtnya-2021-roku-2176-.pdf?x56614.

У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті (п. 31 договору).

Відповідно до п. 32 договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 34 договору).

Згідно з п. 38 договору споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору.

Плата за послугу не нараховується за час перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (п. 39 договору).

У Товариства наявний індивідуальний прилад обліку, надаються звіти фактичного споживанням по показникам теплолічильника, але обсяги по показникам лічильника не змінюються, що визнається сторонами та не оспорюється ними.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Щодо вимог про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії.

Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 2 ст. 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання, визначені Законом України «Про теплопостачання».

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За визначенням п. 5 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 9 названого Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 20 «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Обсяг спожитої послуги з постачання теплової енергії для зазначених нежитлових приміщень з листопада 2021 визначається згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі - Методика №315), затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 №315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 №358) та складається з:

- обсягу спожитої теплової енергії на опалення приміщення згідно з показаннями індивідуального теплолічильника;

- обсягу спожитої теплової енергії на опалення приміщення, донарахованого до мінімальної частки середнього питомого споживання згідно з розділом VI Методики №315;

- частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку.

Згідно з Методикою №315, власники приміщень в будинку мають сплачувати за обсяг теплової енергії, витрачений на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.

Нарахування плати за комунальну послугу з постачання теплової енергії для зазначених нежитлових приміщень проводиться із застосуванням тарифу, затвердженого Розпорядженням КМВА для споживачів категорії «інші».

Інформація щодо нормативних документів, застосованих тарифів відображена у відповідних облікових та платіжних документах.

Відповідно до п. 1 розділу VI Методики №315 «Вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії у опалювальному приміщенні з приладом обліку та визначення максимальної частки споживання теплової енергії в опалювальному приміщенні без приладу обліку» для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалюваних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Цією часткою перевіряють додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4 oC від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів розподільного обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії.

Для опалюваного приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, здійснюється донарахування обсягу теплової енергії Qдонпр.j або Qдонпр.g з метою унеможливлення опалення приміщення за рахунок суміжних опалюваних приміщень або опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, запобігання утворенню грибків та плісняви в приміщеннях, МЗК та допоміжних приміщеннях, а також недопущення зниження нормативного строку експлуатації приміщення/будівлі/будинку. Це донарахування не застосовується у разі наявності обґрунтованої претензії щодо кількості та/або якості наданої послуги у приміщені або не застосовується автоматично за наявності у будівлі/будинку більше 30 % опалюваних приміщень, щодо яких оформлено такі претензії.

Середнє питоме споживання теплової енергії розраховується як сумарний обсяг теплової енергії, витраченої на опалення всіх опалюваних приміщень будівлі, віднесений до сумарної загальної/опалюваної площі/об`єму цих приміщень (у тому числі приміщень, не оснащених приладами обліку, за винятком приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення), з урахуванням положень пункту 11 розділу I цієї Методики. Таке питоме споживання теплової енергії має відповідати нормативній температурі внутрішнього повітря.

Середнє питоме споживання теплової енергії на опалення приміщень (qоп) у розрахунковий період розраховується за формулою:

(30),

де: -загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення, Гкал;
-обсяг спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначений відповідно до розділу IV цієї Методики, Гкал;
-сумарний обсяг теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення, через які прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення, та який визначається як сума обсягів, розрахованих у відповідності до формули 3 розділу II цієї Методики, Гкал;
-загальна площаих опалюваних приміщень, оснащених вузлом розподільного обліку, м-2;
-загальна площаих опалюваних приміщень, оснащених приладами-розподілювачами теплової енергії, м-2;
-загальна площаих опалюваних приміщень, які не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, м-2.
Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії (qопmin) дорівнює 50 % від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень (qопmin), тобто:

(31).
Згідно з п. 2 цього ж розділу Методики №315 у кожному розрахунковому періоді протягом опалювального періоду перевіряється дотримання вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії в опалюваних приміщеннях, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. При перевірці спожитий опалюваним приміщенням обсяг теплової енергії на опалення, визначений за показаннями приладу (приладів) розподільного обліку теплової енергії та віднесений до загальної/опалюваної площі/об`єму цього приміщення, порівнюється з мінімальною часткою середнього питомого споживання теплової енергії. У разі недотримання цієї вимоги опалюваному приміщенню донараховується обсяг теплової енергії за такими формулами:

для опалюваного приміщення, оснащеного вузлами розподільного обліку теплової енергії або вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді):

(32),

де: -мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень, Гкал;
-обсяг спожитої теплової енергії на опаленняго опалюваного приміщення, визначений за показаннями вузла розподільного обліку теплової енергії або вузла розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), Гкал;
-площаго опалюваного приміщення, оснащеного вузлом розподільного обліку теплової енергії, м-2.
для опалюваного приміщення, оснащеного приладами-розподілювачами теплової енергії:

(33),

де: -мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень, Гкал;
-обсяг спожитої теплової енергії уму опалюваному приміщенні, оснащеному приладами-розподілювачами теплової енергії без врахування донарахованого обсягу теплової енергії, Гкал;
-площаго опалюваного приміщення, оснащеного приладами-розподілювачами теплової енергії, м-2.

Суд встановив, що Товариство є власником нежилих приміщень за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 29.

Щодо доводів скаржника про те, що Товариство не є власником приміщень, про стягнення заборгованості за надання до яких послуг теплопостачання заявлено позов у справі, що розглядається, колегія суддів зазначає таке. Надані Товариством витяги сформовані станом на 15.04.2020 та 30.04.2020, тобто на дату, яка не входить до періоду, за який заявлено позовні вимоги (листопад 2021 року - квітень 2024 року), і докази неперебування цих приміщень у його власності у спірний період Товариство не надало.

Крім того, наявні у справі матеріали свідчать, що Товариство не повідомляло Підприємству про передачу приміщень іншій організації (власнику), як це було визначено у п. 9.5 договору від 28.08.2018 №1532557-03 на постачання теплової енергії; у цьому разі договір припиняється тільки за повної сплати абонентом (Товариства) заборгованості за спожиту теплову енергію.

Ба більше, надані Товариством з апеляційною скаргою акти від 07.08.2023 зняття пломб за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 29, свідчать, що ці акти були складені у присутності представника власника - Товариства, який ці акти підписав. Товариство також неодноразово зверталось до Підприємства з листами, у яких не повідомляло про те, що не є власником приміщень, та просило виконати перерахунок за послуги за адресою: вул. Хрещатик, 29/1.

На зазначені листи Підприємство надавало відповіді, у яких повідомляло, що договір від 28.08.2018 №1532557-03 на постачання теплової енергії вважається припиненим в частині постачання теплової енергії, а замість нього вважається укладеним типовий публічний договір приєднання про надання комунальної послуги постачання теплової енергії (о/р 90101), а також роз`яснювало порядок здійснення нарахувань та склад послуги з постачання теплової енергії. У цих же листах Підприємство зазначало, що обсяг споживання Товариством теплової енергії (за індивідуальним лічильником) дорівнює « 0,00», але відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів проводяться донарахування мінімальної частки, а також нараховуються витрати теплової енергії на загальнобудинкові потреби.

За наведених підстав колегія суддів оцінює відповідні доводи Товариства критично.

За адресою м. Київ, вул. Хрещатик, 29, встановлено загальнобудинковий вузол комерційного обліку, що підтверджується копіями актів про готовність вузла комерційного обліку до роботи.

Факт надання послуги теплопостачання до будинку, а також його обсяг підтверджується: корінцями нарядів на підключення та відключення будинку на опалювальний сезон та відомостями реєстрації параметрів теплоспоживання (відомості обліку за період) за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 29. Також у матеріалах справи є акти надання послуг з постачання теплової енергії, які містять інформацію щодо наданих послуг: постачання теплової енергії з донарахуванням мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії; загальнобудинкові потреби опалення будинку; постачання теплової енергії (функціонування ГВП) .

Суд зазначає, що згідно з наведеними вище нормами законодавства обсяг спожитої послуги з постачання теплової енергії для нежитлових приміщень відповідача з листопада 2021 року складається з: обсягу спожитої теплової енергії на опалення приміщення згідно з показаннями індивідуального теплолічильника; обсягу спожитої теплової енергії на опалення приміщення, донарахованого до мінімальної частки середнього питомого споживання згідно з розділом VI Методики №315; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку.

Згідно з положеннями Методики №315 власники приміщень в будинку мають сплачувати за обсяг теплової енергії, витрачений на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.

Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів розподільного обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії (розділ VI Методики №315).

Отже, незважаючи на показники приладу обліку відповідача « 0,0 Гкал» (показники, зазначені у т.ч. у корінцях наряду), Товариство має сплачувати за надання послуги теплопостачання до будинку відповідно до Методики №315, в т.ч. за обсяг спожитої теплової енергії на опалення приміщення, донарахований до мінімальної частки середнього питомого споживання згідно з розділом VI Методики №315; частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку; а також за обсяг теплової енергії, витрачений на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.

Саме таке нарахування здійснило Підприємство та заявило до стягнення з Товариства.

Докази оплати зазначених послуг Товариство не надало та їх обґрунтованість не спростувало.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог Підприємства про стягнення з Товариства 767 211,74 грн основної заборгованості з постачання теплової енергії та їх задоволення.

Щодо вимог Підприємства про стягнення з Товариства 156 569,33 грн інфляційних втрат та 32 817,38 грн 3% річних, нарахованих на суму основної заборгованості з постачання теплової енергії, колегія суддів зазначає таке.

Норми ст. 625 ЦК України встановлюють відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Статті 524 та 533 ЦК України визначають, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї статі нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проценти та інфляційна складова боргу, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (пеня/неустойка).

Перевіривши наданий позивачем та здійснений судом першої інстанції розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що це розрахунок є арифметично вірним, а тому до стягнення з Товариства на користь підприємства підлягають 156 569,33 грн інфляційних втрат та 32 817,38 грн 3% річних.

Щодо вимог Підприємства про стягнення з Товариства 931,98 грн заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії та 460,50 грн заборгованості з плати за абонентське обслуговування постачання гарячої води колегія суддів відзначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. Витрати, пов`язані з обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води та теплової енергії, відшкодовуються: шляхом сплати споживачами комунальних послуг виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України, - у разі укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем; за рахунок співвласників багатоквартирного будинку - у разі укладення колективного договору про надання комунальних послуг, договорів про надання комунальних послуг з колективним споживачем або у разі прийняття співвласниками відповідного рішення про обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку. Порядок та умови обслуговування та заміни вузла комерційного обліку визначаються правилами і типовими договорами про надання відповідних комунальних послуг.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1, ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» споживачем щомісяця однією сумою вноситься виконавцю комунальної послуги плата за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України, і яка є платежем, що його споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат, пов`язаних з укладенням договору, здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонента за індивідуальним договором (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води).

Плата за абонентське обслуговування розраховується КП «Київтеплоенерго» на одного абонента (один особовий рахунок) на місяць з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем про надання комунальних послуг».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» витрати, пов`язані з обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води та теплової енергії, відшкодовуються шляхом сплати споживачами комунальних послуг виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або з індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» плата за абонентське обслуговування розраховується виконавцем комунальної послуги, виходячи з його витрат.

Наказом КП «Київтеплоенерго» від 30.11.2021 №896 встановлено розмір плати за абонентське обслуговування на одного абонента (особовий рахунок) для:

- послуг з постачання теплової енергії (з урахуванням витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії) на рівні 31,07 гривень з ПДВ;

- послуг з постачання теплової енергії (без урахування витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії) на рівні 21,63 гривень з ПДВ;

- послуг з постачання гарячої води (з урахуванням витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку гарячої води) на рівні 35,19 гривень з ПДВ;

- послуг з постачання гарячої води (без у рахування витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку гарячої води) на рівні 15,35 гривень з ПДВ.

А отже, у Товариства існує обов`язок сплачувати плату за абонентське обслуговування для послугу з постачання теплової енергії.

Крім того, за умовами п. 30 типового договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:

- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії №830 та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://kte.kmda.gov.ua/wp-content/uploads/2021/09/Zminy-do-Nakazu-360.pdf.

Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць (п. 32 типового договору).

Докази сплати ним плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії та заборгованості з плати за абонентське обслуговування постачання гарячої води за спірний період Товариство не надало.

Отже, вимоги Підприємства в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявлених розмірах, які підтверджуються матеріалами справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Рітейл Пропертіз" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 у справі №910/8072/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2025 у справі №910/8072/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/8072/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.06.2025.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова