ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року м.Дніпро Справа № 904/3199/24 (904/5432/24)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Іванова О.Г., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" та ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 (суддя Соловйова А.Є.)

у справі № 904/3199/24 (904/5432/24)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ"

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО"

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ"

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - КОМПАНІЇ "АГРОФОРТ ЛТД"

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙТБУД"

за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1

за участю третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "БОРІВАЖ"

про визнання недійсним правочину

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО", відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ", в якому просить суд визнати недійсним Договір відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ".

Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

1. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» вчиняти будь-які дії щодо виконання умов Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, в тому числі, але не виключно, щодо здійснення розрахунків (оплати) у будь-який спосіб на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО КОМПЛЕКТ» (, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Ольги Княгині, 22) на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеного між ТОВ "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ»; зокрема заборонити виконання зобов`язань, які виникають у ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, третьою особою.

2. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» вчиняти будь-які дії щодо продажу, відчуження (відступлення) в будь-який спосіб права вимоги (їх будь-яку частину), майнові права або будь-які інші права за Договором про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеним між ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ» .

3. Накласти арешт на право вимоги до ТОВ «Боріваж», яке виникло на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеного між ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ».

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 у справі №904/3199/24 (904/5432/24) заяву позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову у справі №904/3199/24(904/5432/24) шляхом:

- заборонення Товариству з обмеженою відповідальністю «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» вчиняти будь-які дії щодо виконання умов Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, в тому числі, але не виключно, щодо здійснення розрахунків (оплати) у будь-який спосіб на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО КОМПЛЕКТ» на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеного між ТОВ "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ» ; зокрема заборонення виконання зобов`язань, які виникають у ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, третьою особою;

- заборонення Товариству з обмеженою відповідальністю «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» вчиняти будь-які дії щодо продажу, відчуження (відступлення) в будь-який спосіб права вимоги (їх будь-яку частину), майнові права або будь-які інші права за Договором про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеним між ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ»;

- накладення арешту на право вимоги до ТОВ «Боріваж», яке виникло на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеного між ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ».

Не погодившись з вказаною ухвалою Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ" подано апеляційну скаргу, згідно якої апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 у справі №904/3199/24 (904/5432/24).

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- з аналізу позовної заяви вбачається, що позивач - ТОВ «Термінал Боріваж» взагалі жодним чином не обґрунтовує своє право на звернення до суду, також не зазначає, які саме права ТОВ «Термінал Боріваж» порушені Договором про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024 року. ТОВ «ТЕРМІНАЛ БОРІВАЖ» не є стороною Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024 року, не є учасником у справі про банкрутство ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ», в межах якої подано позовну заяву. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові;

- ТОВ «Термінал Боріваж» не надало жодного доказу, якими б підтверджувалася реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

- у позовній заяві ТОВ «Термінал Боріваж» просить визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024 року, укладений між ТОВ «Дворічанське Агро» та ТОВ «Агро Комплект». Жодних інших вимог не заявлено. Заходи забезпечення не є ані співмірними, ані адекватними з позовними вимогами, вони не спрямовані на захист порушеного права ТОВ «Термінал Боріваж», є прямим втручанням до господарської діяльності ТОВ «Дворічанське Агро», третіх осіб, які не є учасниками у даній справі, а також вжиття таких заходів забезпечення позову є прямим втручанням у справу про банкрутство ТОВ «Боріваж», яке знаходиться на стадії ліквідації. Немає жодного зв`язку між зазначеними заходами забезпечення і предметом позовної вимоги визнання недійсним договору відступлення.

Також, не погодившись з вказаною ухвалою Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" подано апеляційну скаргу, згідно якої апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 у справі № 904/3199/24 (904/5432/24) про забезпечення позову в повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- у позовній заяві позивач - ТОВ «Термінал Боріваж» взагалі ніяк не обґрунтовує своє право на звернення до суду, також не зазначає, які саме права ТОВ «Термінал Боріваж» порушуються Договором про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024 року. ТОВ «ТЕРМІНАЛ БОРІВАЖ» не є стороною Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024 року, не є учасником у справі про банкрутство ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ», в межах якої подано позовну заяву. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові;

- до заяви про забезпечення позову ТОВ «Термінал Боріваж» не приклав жодного доказу якими б підтверджувалася реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також не навів таких у самій заяві;

- у позовній заяві ТОВ «Термінал Боріваж» просить визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024 року, укладений між ТОВ «Дворічанське Агро» та ТОВ «Агро Комплект». Жодних інших вимог не заявлено. Заходи забезпечення не є співмірними з позовними вимогами. Вони вжиті не в межах позовних вимог, не спрямовані на захист порушеного права ТОВ «Термінал Боріваж», є прямим втручанням до господарської діяльності ТОВ «Дворічанське Агро», а також третіх осіб, які не є учасниками у даній справі. Не має жодного зв`язку між зазначеними заходами забезпечення і предметом позовної вимоги, тобто заходи забезпечення позову є відповідають критерію адекватності.

Крім того, не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, згідно якої апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 у справі № 904/3199/24 (904/5432/24) про забезпечення позову в повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- ТОВ «Термінал Боріваж» зазначає, що ТОВ «Термінал Боріваж» є учасником ТОВ «Дворічанське Агро» та має частку у статутному капіталі останнього у розмірі 20,86%. Відповідно, укладений договір напряму впливає на обсяг прав та обов`язків ТОВ «Термінал Боріваж». В матеріалах справи взагалі відсутній доказ того, що ТОВ «Термінал Боріваж» є учасником ТОВ «Дворічанське Агро»;

- ТОВ «Термінал Боріваж» не навів конкретних фактів порушення її майнових прав та інтересів. Права ТОВ «Термінал Боріваж» саме як учасника ТОВ «Дворічанське Агро» укладанням оспорюваним Договором про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024 року, який укладений між ТОВ «Дворічаснкьке Агро» та ТОВ «Агро Комплект» жодним чином не порушуються. При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові;

- до заяви про забезпечення позову ТОВ «Термінал Боріваж» не приклав жодного доказу якими б підтверджувалася реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також не навів таких у самій заяві;

- вжиті господарським судом Дніпропетровської області заходи забезпечення є неспівмірними з позовними вимогами. Вони вжиті не в межах позовних вимог, не спрямовані на захист порушеного права ТОВ «Термінал Боріваж», є прямим втручанням до господарської діяльності ТОВ «Дворічанське Агро», а також третіх осіб, які не є учасниками у даній справі. Не має жодного зв`язку між зазначеними заходами забезпечення і предметом позовної вимоги, тобто заходи забезпечення позову є відповідають критерію адекватності.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

24.01.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 надійшло клопотання про припинення повноважень всіх представників та директора ТОВ «Боріваж» - Кота А.Ю., яке прийнято судом до уваги.

27.02.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому останній просить скарги залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

25.03.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшли заперечення на відзив, в яких він підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарга та наполіг на наявності підстав для її задоволення.

25.03.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшли заперечення на відзив, в яких він підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарга та наполіг на наявності підстав для її задоволення.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзив на апеляційну скаргу.

Згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 11.06.2025 брали участь представники відповідача-1 (апелянта), відповідача-2 (апелянта) та позивача. Треті особи, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не проінформували.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G.B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, зважаючи на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, з огляду на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів не вбачає наявність правових та фактичних підстав для відкладення розгляду справи та продовжує її розгляд, вважаючи за можливе здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників третіх осіб.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Представники апелянтів (відповідачів) в судовому засіданні 11.06.2025 підтримали доводи та вимоги своїх апеляційних скарг, просили суд скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалите нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційних скарг, в тому числі з підстав, викладених у відзиві, наполягав на необхідності залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО", відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ" про визнання недійсним правочину, в якому просить суд визнати недійсним Договір відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ" ().

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/3199/24(904/5432/24) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 17.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті, яке відбудеться 15.01.2025 о 11:00 год. Залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - КОМПАНІЮ "АГРОФОРТ ЛТД" (Маршаллові острови, Острів Айглеце, м. Маджуро, Трастовий комплекс, Аджелтейк Роад). Залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙТБУД" (49000, м. Дніпро, вул. Ламана, буд. 17, офіс 4-14, ). Залучено до участі у справі в якості третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ). Залучено до участі у справі в якості третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "БОРІВАЖ" (49069, м. Дніпро, пр. Поля Олександра, буд. 46, ).

30.12.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" подано заяву б/н від 30.12.2024 про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

1. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» (, місце знаходження: 62713, Харківська обл., Кубинський район, с. Колодязне, вул. Центральна, буд. 4а) вчиняти будь-які дії щодо виконання умов Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, в тому числі, але не виключно, щодо здійснення розрахунків (оплати) у будь-який спосіб на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО КОМПЛЕКТ» (, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Ольги Княгині, 22) на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеного між ТОВ "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" () та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ» (); зокрема заборонити виконання зобов`язань, які виникають у ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» (, місцезнаходження: 62713, Харківська обл., Кубинський район, с. Колодязне, вул. Центральна, буд. 4а) на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, третьою особою.

2. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» (, місцезнаходження: 62713, Харківська обл., Куп`янський район, с. Колодязне, вул. Центральна, буд. 4а) вчиняти будь-які дії щодо продажу, відчуження (відступлення) в будь-який спосіб права вимоги (їх будь-яку частину), майнові права або будь-які інші права за Договором про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеним між ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» () та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ» ().

3. Накласти арешт на право вимоги до ТОВ «Боріваж» (), яке виникло на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеного між ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» () та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ» ().

Заява обґрунтована тим, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2024 по справі №904/1926/23 клопотання ТОВ "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" від 02.08.2024 (вх.суду№36857/24) про заміну кредитора у справі №904/1926/23 задоволено. Здійснено замінену ТОВ "АГРО КОМПЛЕКТ" () (Первісний кредитор) на його правонаступника - ТОВ "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" () (Новий кредитор) в сумі 5 110 434 401,08 грн (п`ять мільярдів сто десять мільйонів чотириста тридцять чотири тисячі чотириста одна гривня 08 копійок) (основний борг) - 4 черга задоволення вимог кредиторів.

Зміна кредитора відбулася на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024 (далі - Договір), який від імені ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» підписав керівник останнього - ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 1.1 Статуту ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО», затвердженого установчими зборами товариства, протоколом №19/04/19/ДА від 19 квітня 2019 року (надалі - Статут), товариство діє на підставі Цивільного та Господарського кодексів України, Закону

України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та іншого законодавчих актів, а також Статуту товариства, який є його єдиним установчим документом.

У відповідності до пункту 8.1. Статуту вищим органом товариства є загальні збори учасників товариства, виконавчий орган - директор товариства.

Пунктом 8.2.1. Статуту визначено, що кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників товариства. Кожен учасник товариства на загальних зборах учасників товариства має кількість голосів пропорційну до розміру його частки у статутному капіталі товариства.

Згідно з пунктами 8.2.8. - 8.2.10. Статуту загальні збори учасників скликаються, зокрема, з ініціативи виконавчого органу товариства або на вимогу учасника (учасників) товариства, які на день подання вимоги в сукупності взаємодіють 10 або більше відсотків статутного капіталу товариства. Річні загальні збори учасників товариства скликаються протягом шести місяців наступного за звітнім року. Повідомлення про проведення загальних зборів учасників надсилається учасникам товариства рекомендованим листом з описом вкладення або надається особисто під підпис учасника товариства, а також іншим способом, не забороненим законодавством, проте у будь-якому випадку не менше ніж за 10 днів до запланованої дати проведення відповідних зборів. У такому повідомленні зазначається дата, час і місце проведення зборів та питання, що будуть розглядатися. Загальні збори учасників товариства можуть скликатися й без дотримання вимог щодо їх скликання, якщо в таких загальних зборах учасників товариства взяли участь усі учасники товариства і всі вони надали згоду на розгляд таких питань.

Відповідно до пунктів 8.2.11. - 8.2.12. Статуту рішення загальних зборів учасників товариства я обов`язковими для виконання директором товариства. Рішення загальних зборів учасників товариства і питань, зокрема, внесення змін до статуту, зміни розміру статутного капіталу та реорганізації товариства приймаються трьома чвертями голосів усіх учасників товариства. Рішення і питань визначення грошової оцінки негрошового вкладу учасників, перерозподілу часток між учасниками, створення інших органів товариства та придбання частки товариством приймаються одностайно всіма учасниками товариства. З усіх інших питань рішення загальних зборів учасників товариства приймаються більшістю голосів усіх

учасників, які мають право голосу з відповідних питань.

Пунктом 8.2.13. Статуту передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників товариства відносяться питання щодо надання зголи, з-поміж іншого, щодо:

- вчинення правочину, вартість якого перевищує 50% вартості чистих активів товариства (п. 8.2.13.13. Статуту);

- вчинення директором правочину сама якого перевищує 50 000,00 грн (п. 8.2.13.14. Статуту);

- укладення директором будь-яких правочинів про зміну сторони і зобов`язання (відступлення права вимоги, переведення боргу тощо) - незалежно від суми правочину (п.8.2.13.17. Статуту).

Водночас, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" зауважило, що пунктами 8.3.8.4 та 8.3.8.4.1. Статуту директору заборонено самостійно вчиняти (укладати) правочини (договори, контракти, угоди тощо) з питань, передбачених пунктом 8.2.13. Статуту.

Однак, як зазначив позивач, вищим органом управління ТОВ "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" рішення про надання згоди директору - ОСОБА_2 на укладення Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024 не надавалось. Даний Договір у подальшому Загальними Зборами не схвалювався.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" () є учасником ТОВ "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" та має частку у статутному капіталі останнього 20,86%. Відповідно, позивач вважає, що укладений Договір напряму впливає на обсяг прав та обов`язків ТОВ "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ".

30.12.2024 від ТОВ "АГРО КОМПЛЕКТ" надійшло заперечення б/н від 30.12.2024 на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ" про забезпечення позову, в якому ТОВ "АГРО КОМПЛЕКТ" зазначило, що ТОВ «Термінал Боріваж» жодним чином не обґрунтовує своє право на звернення до суду та не зазначає, які саме права ТОВ «Термінал Боріваж» порушені Договором про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024. Крім того позивачем на надано жодного доказу, якими б підтверджувалась реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки предметом заявленого спору є визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеного між ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ», суд вважає обґрунтованими та доведеними обставини, що невжиття заявлених Позивачем заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист та процес поновлення оспорюваних прав Позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Враховуючи, що вжиття наведених заходів забезпечення позову у вказаний спосіб спрямоване виключно на збереження існуючого становища до прийняття рішення у цій справі та на ефективний захист порушених прав та інтересів заявника у випадку задоволення поданого позову, заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ" проти вжиття заходів забезпечення позову спростовується вище викладеним. Також суд виснував, що забезпеченням даного позову відповідачам не буде спричинено жодних збитків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Апеляційний суд наголошує, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Отже, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначила, що під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Подібного висновку за своїм змістом дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 8.8 постанови від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20, зазначивши, що забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17).

Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Верховний Суд в постановах від 23.03.2020 у справі №910/7338/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 19.10.2020 у справі № 915/373/20, від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20, від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21, від 12.10.2021 у справі №908/1487/21 (908/1624/21), від 19.05.2022 у справі № 913/2239/21.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція, наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 31.08.2020 у справі №917/1274/19).

Верховний Суд в постанові від 26.02.2020 у справі № 921/629/19 акцентував увагу на тому, що для вирішення питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову з заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у випадку, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом (подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 904/5876/19, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Колегія суддів зауважує, що предметом даного позову є вимоги ТОВ «Термінал Боріваж» про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеного між ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач є учасником ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» та має частку у статутному капіталі останнього у розмірі 20,86%.

Позивач повідомив суд, що зазначений Договір було укладено всупереч волі учасників ТОВ "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО", зокрема, ТОВ "ТЕРМІНАЛ "БОРІВАЖ", та положенням статуту ТОВ "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО".

31.07.2024 Господарським судом Дніпропетровської області відкрито провадження за заявою ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГОССТРАХ" у справі №904/3199/24 про банкрутство ТОВ "АГРО КОМПЛЕКТ".

Відтак існує загроза того, що у випадку визнання судом недійсним Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» не зможе повернути назад сплачені кошти, так як ТОВ "АГРО КОМПЛЕКТ" знаходиться в процедурі банкрутства.

Крім того, існує загроза, що після того, як ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» або будь-яка третя особа від імені ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» здійснить оплату за Договором про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, директор ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО», відступить придбане у ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ» право вимоги третій особі.

Оскільки предметом позову є визнання недійсним Договору відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведену правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постановах Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 915/1912/19, від 11.02.2021 у справі № 915/1185/20).

За визначенням у пункті 14.1.255 Податкового кодексу України відступлення права вимоги є операцією з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору чи без такої компенсації.

Зважаючи на можливість безперешкодного виконання ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» Договору відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024 у будь-який час, а також право розпорядитися в подальшому правом вимоги шляхом його відчуження на користь певної особи, що спонукатиме необхідність застосування інших способів захисту (позовних вимог), залучення до справи нових учасників та понесення додаткових витрат та часу, чим значно ускладнюватиметься захист порушених прав позивача в межах одного цього судового провадження за його позовом, слід погодитися з висновком господарського суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, зокрема, шляхом заборони ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» вчиняти будь-які дії щодо виконання умов Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, в тому числі, але не виключно, щодо здійснення розрахунків (оплати) у будь-який спосіб на користь Тов «АГРО КОМПЛЕКТ», а також щодо продажу, відчуження (відступлення) в будь-який спосіб права вимоги (їх будь-яку частину), майнові права або будь-які інші права за Договором про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеним між ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ».

Колегія суддів зазначає, що скаржниками не спростовано висновків суду щодо існування загрози того, що у випадку якщо ТОВ «Дворічанське-Агро» відступить відповідне право вимоги, це створить негативні наслідки для позивача, який буде змушений вступати у правові відносини із третіми особами, що може в подальшому суттєво ускладнити відновлення прав позивача та стан сторін, який існував до укладення недійсного правочину.

При цьому вимога останніх про надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідачів в будь-який момент виконати умови оспорюваного договору, в тому числі зобов`язання зі сплати вартості предмету договору, та розпорядитися ним на власний розсуд) свідчить про вимогу застосування завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Також, ТОВ "Агро Комплект" в своїй апеляційній скарзі звертає увагу й на те, що «…в порушення вимог ст. 139 у Заяві про забезпечення позову ТОВ «Термінал Боріваж» не зазначено пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення… ТОВ «Агро Комплект» у запереченнях проти задоволення заяви про забезпечення позову звертав увагу суду першої інстанції на те, що вжиття заходів забезпечення може нанести збитки, у зв`язку з чим застосування зустрічного забезпечення є обов`язковим, проте суд першої інстанції проігнорував це…».

Однак, варто наголосити, що відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не позбавляє відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.

Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 21.12.2020 у справі № 487/5726/19, від 30.06.2021 у справі № 752/2342/19, від 23.12.2022 у справі №760/34352/21, від 02.03.2023 у справі № 643/14180/21.

До того ж, суд самостійно оцінює необхідність зустрічного забезпечення. За загальним правилом, вирішення цього питання має диспозитивний характер. Тобто реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.02.2022 у справі № 910/9907/21.

В свою чергу, слід зауважити, що метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору.

Умовою застосування заходів зустрічного забезпечення є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів з урахуванням обставин справи може утруднити чи зробити неможливим відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

При цьому у вирішенні питання про зустрічне забезпечення господарський суд має здійснити оцінку доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності заходів зустрічного забезпечення, а також наявності зв`язку між конкретним заходом зустрічного забезпечення і заходами забезпечення позову.

Отже, з вищенаведеного вбачається необхідність доказування відповідними доказами можливості виникнення у відповідача збитків, їх розміру, підстав виникнення тощо.

Натомість апелянтами не доведено суду належними доказами заподіяння чи можливості понесення збитків, спричинених вжитими судом заходами забезпечення позову, що зумовлювало б потребу у застосуванні заходів зустрічного забезпечення.

Вжиті судом заходи забезпечення в межах даної справи є тимчасовим обмеженням, яке жодним чином не блокує можливість здійснення господарської діяльності відповідачами, отримання доходів, сплати податків, тощо.

Апеляційний суд зауважує, що здебільшого доводи скаржників фактично зводяться до вирішення обґрунтованості позову та з`ясування обставин наявності/відсутності порушення прав позивача відповідачами, що не здійснюється під час розгляду заяви про забезпечення позову. Питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23).

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що вжиті рішенням суду першої інстанції заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу відчужувати спірне право вимоги, є адекватними, адже спрямовані на захист прав позивача, та запобіганню необхідності останньому ініціювати новий спір, а саме подавати віндикаційний позов до нового власника права вимоги у випадку його подальшого відчуження.

Проте, враховуючи доводи скаржників, що заходи забезпечення не є співмірними з позовними вимогами, суд приймає до уваги позицію Верховного Суду, викладену ним, зокрема, у постанові від 04.09.2023 у справі № 924/981/22, в якій Суд наголосив, що необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватись до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні ст.163 ГПК України.

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.

Дані висновки також викладено в постановах Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 907/269/22, від 04.04.2023 у справі № 907/268/22, від 04.04.2023 у справі №915/577/22.

Так, предметом позову у цій справі є вимоги про: визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеного між ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» () та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ» ().

Отже, предметом даного позову є вимоги немайнового характеру.

В свою чергу, для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20; постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц; постанови Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, від 13.02.2025 у справі №523/4780/21).

Після набрання чинності Законом № 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: «суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом». Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача. Як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (див. пункти 40 - 43, 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22).

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.06.2022 у cправі № 908/2382/21 вказано, що «за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21, від 11.12.2023 у справі № 922/3528/23, від 17.06.2022 у справі №908/2382/21.

У пункті 4.8 постанови від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20, пункті 8.9 постанови від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20, пункті 22 постанови від 25.09.2020 у справі №925/77/20 міститься висновок Верховного Суду, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (див. також постанови Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.09.2019 у справі № 911/527/19, від 14.02.2020 у справі № 916/2278/19, від 26.11.2020 у справі №911/949/20, від 20.09.2022 у справі № 916/307/22, від 03.03.2023 у справі № 907/269/22, від 04.04.2023 у справі № 907/268/22, від 04.04.2023 у справі № 915/577/22).

Варто також зазначити, що співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 та постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №910/15328/23, від 16.11.2023 у справі № 921/333/23, від 13.07.2022 у справі № 904/4710/21.

Арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суд від 24.07.2024 у справі № 567/459/23, від 13.02.2025 у справі № 523/4780/21.

Отже, арешт майна є самодостатнім способом забезпечення позову і в разі його накладення не вимагається застосування інших видів обмежень, як от заборони вчинення дій щодо майна тощо.

Разом з тим, колегія суддів відмічає, що такий захід забезпечення позову як накладення арешту на право вимоги до ТОВ «Боріваж» (), яке виникло на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, не узгоджується з предметом та підставами позову; позовні вимоги у цій справі не стосуються повернення другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання оспорюваного правочину, адже позивачем не заявлено вимог про застосування наслідків недійсності правочину (реституції чи інших наслідків недійсності), тобто не мають майнового характеру, за наявності яких суд міг би забезпечити позов шляхом накладення арешту на предмет договору; накладення арешту на право вимоги не є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру та має характер надмірності у випадку його одночасного застосування з іншими вжитими судом заходами.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував ст.ст. 136, 137, 236 ГПК України до спірних правовідносин, дійшовши помилкового висновку про повне задоволення заяви позивача та необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на право вимоги до ТОВ «Боріваж» ().

При цьому судом враховується, що заперечуючи проти поданої заяви, ТОВ "АГРО КОМПЛЕКТ" вказувало на те, що «у позовній заяві ТОВ «Термінал Боріваж» просить визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024 року, укладений між ТОВ «Дворічанське Агро» та ТОВ «Агро Комплект». Жодних інших вимог не заявлено. Заходи забезпечення не є ані співмірними, ані адекватними з позовними вимогами…», а також наголошувало на відсутності будь-якого правового зв`язку між зазначеними заходами забезпечення і предметом позовної вимоги визнання недійсним договору відступлення.

Водночас, господарським судом не було враховано обґрунтованість доводів протилежної сторони (відповідача-2) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову у вигляді арешту права вимоги з огляду на викладені ним заперечення.

Колегія суддів зазначає, що Господарський суд Дніпропетровської області в оскаржуваній ухвалі обмежився лише наданням оцінки обґрунтованості заявлених заходів забезпечення позову та не дослідив належним чином інших умов, необхідних для вжиття відповідних заходів, позаяк, вирішуючи дане процесуальне питання, мав пересвідчитися у адекватності, співрозмірності та достатності застосовуваних заходів забезпечення.

Натомість встановлені обставини свідчать про відсутність правових та фактичних підстав для застосування саме такого заходу забезпечення позову, як арешт на право вимоги до ТОВ «Боріваж», проте не спростовують висновків господарського суду про необхідність вжиття інших заходів забезпечення, на яких наполягав заявник.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Принцип справедливості судового розгляду (ст. 6 Конвенції) в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12.07.1988, серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18.07.2006, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21.04.2011).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на все вищевикладене, допущені місцевим господарським судом порушення норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали є достатніми правовими підставами для скасування оскаржуваної ухвали в частині накладення арешту на право вимоги до ТОВ «Боріваж», яке виникло на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеного між ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ», залишивши в решті ухвалу суду від 31.12.2024 без змін.

У відповідності до ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 129, 136-140, 232-236, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО КОМПЛЕКТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО" та ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 у справі № 904/3199/24 (904/5432/24) задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 у справі №904/3199/24 (904/5432/24) скасувати в частині накладення арешту на право вимоги до ТОВ «Боріваж» (), яке виникло на підставі Договору про відступлення права вимоги №20/05/2024 від 20.05.2024, укладеного між ТОВ «ДВОРІЧАНСЬКЕ-АГРО» () та ТОВ «АГРО КОМПЛЕКТ» ().

В іншій частині ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.12.2024 у справі №904/3199/24 (904/5432/24) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 19.06.2025

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Чередко