РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.06.2025Справа № 910/9703/24
За позовом Фізичної особи-підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни

до Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича

про стягнення 125 901,23 грн

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Ксєнєва Зінаїда Петрівна (далі також - позивачка, ФОП Ксєнєва З.П.) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. (далі також - відповідач, банк) про стягнення інфляційних втрат в розмірі 15 834,37 грн та 3% річних в розмірі 18 801,50 грн за невиконання судового рішення.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 09.08.2024 відкрито провадження у справі № 910/9703/24, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

28.08.2024 відповідач надав відзив на позов.

Позивачка, у свою чергу, 28.04.2025 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію, Луньо І.В. на користь Фізичної особи-підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни інфляційні втрати у розмірі 91 712 грн. 96 коп.; 3% річних у розмірі 34 188 грн. 27 коп. та судові витрати (Всього 125 901, 23 грн).

Положеннями ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Враховуючи те, що вимоги позивачки не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, спір у справі буде вирішений з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та нової ціни позову 125 901,23 грн.

Розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно з ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Сумської області перебувала справа № 920/674/22 за позовом фізичної особи-підприємця Ксєнєвої З.П. до Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І. В. про стягнення 601 674,04 грн, з яких: 519 600,00 грн - заборгованість з орендної плати, нарахована за період з березня 2022 року до серпня 2022 року, 30 469,93 грн - компенсація комунальних витрат, 51 604,11 грн - пеня.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 28.02.2023 у справі № 920/674/22 частково задоволено позовні вимоги ФОП Ксєнєвої З.П. до АТ "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення з відповідача на користь позивачки 601 674,04 грн.

Вирішено стягнути з АТ "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ФОП Ксєнєвої З.П. заборгованість зі сплати орендної плати в розмірі 519 600,00 грн, компенсацію комунальних витрат в розмірі 30 469,93 грн, пеню в розмірі 36 128,88 грн та відшкодування витрат на оплату правової допомоги в розмірі 30 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 змінено рішення Господарського суду Сумської області від 28.02.2023 у справі № 920/674/22 та викладено пункти 2, 3, 4 цього рішення в такій редакції:

« 2. Стягнути з Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І. В. на користь Фізичної особи - підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 519 600 (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч шістсот) грн 00 коп., пеню в сумі 36 128 (тридцять шість тисяч сто двадцять вісім) грн 88 коп., витрати на оплату правової допомоги в сумі 28 480 (двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн 74 коп.

3. В інший частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І. В. в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК Сум.обл / Сумська МТГ / 22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37970404, рахунок отримувача UA3018540) 8 568 (вісім тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн 06 коп. судового збору".

01.06.2023 Господарським судом Сумської області видано наказ.

У зв`язку з тим, що відповідач рішення в добровільному порядку не виконав, 05.09.2023 ФОП Ксєнєва З.П. звернулася до Шевченківського ВДВС м. Києва із заявою про відкриття виконавчого провадження, а 06.09.2023 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 72706066.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, як стверджує позивачка, що станом на дату звернення до суду із позовом та на дату подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, відповідач судове рішення - Постанову Північного апеляційного господарського суду у справі № 920/674/22 від 16.05.2023 не виконав, у зв`язку з чим позивачкою нараховано до стягнення з відповідача 91 712, 96 грн інфляційних втрат та 34 188,27 грн 3% річних.

Відповідач проти заявленого позову заперечував у повному обсязі наводячи наступні обставини:

- починаючи з 19.05.2022 єдиним власником (акціонером) банку є держава Україна;

- з моменту початку ліквідації банк як юридична особа вже не виконує функції банківської установи та не здійснює діяльності, передбаченої Законом України «Про банки та банківську діяльність»;

- позивачка, маючи вимоги до банку є кредитором, а порядок подання та розгляду її кредиторських вимог регулюється «Положенням про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банку, що ліквідуються»;

- обов`язковими умовами віднесення до витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури банку є залучення осіб, які надають послуги (в т.ч. одержання активів) Фондом або уповноваженою особою, попереднє включення таких витрат в кошторис, який повинен бути затверджений Фондом, що відсутнє у відносинах з ФОП Ксєнєвою З.П., яка уповноваженою особою не залучалась;

- відповідач не повинен сплачувати проценти за час, поки позивачка не виконає належних, обов`язкових, спеціальних процедур, визначених законодавством про ліквідацію (виведення з ринку) банку;

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 920/674/22 від 16.05.2023 встановлено факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань зі сплати орендної плати.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (вказане положення відображено в Законі України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" і поширенням на Україну юрисдикції Європейського суду з прав людини, прийняттям Закону України "Про ратифікацію Протоколів № 12 та № 14 до Конвенції).

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, Постанова Північного апеляційного господарського суду у справі № 920/674/22 від 16.05.2023, яка набрала законної сили не може бути поставлена під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не може їй суперечити.

У вказаному рішенні суд дійшов висновку про стягнення з Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І. В. на користь Фізичної особи-підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни заборгованості зі сплати орендної плати в сумі 519 600, 00 грн, пені в сумі 36 128,88 грн, витрат на оплату правової допомоги в сумі 28 480,74 грн.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, на виконання вказаної постанови 01.06.2023 Господарським судом Сумської області видано Наказ.

05.09.2023 р. ФОП Ксєнєва З.П. звернулась до Шевченківського ВДВС м. Києва з заявою про відкриття виконавчого провадження, а 06.09.2023 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 72706066 щодо примусового виконання Наказу Господарського суду Сумської області від 01.06.2023 № 920/674/22.

У жовтні 2023 р. до Господарського суду Сумської області надійшла скарга АТ «МР Банк» в особі УОГВФО на ліквідацію Луньо І.В., в якій боржник просив визнати неправомірними дії Старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві Полінкевича О.В. щодо відкриття виконавчого провадження та прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження 06.09.2023 р. № 72706066. Боржник скаргу мотивував тим, що на момент звернення стягувана до виконавчої служби, у боржника була відкликана банківська ліцензія, що мало б бути підставою для залишення судового наказу та заяви стягувана до державної виконавчої служби без виконання. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.11.2023 р. у справі № 920/674/22 відмовлено в повному обсязі в задоволенні скарги AT "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 р. скасовано Ухвалу Господарського суду Сумської області від 07.11.2023 р. та прийнято нове рішення про задоволення скарги.

21 березня 2024 р. Касаційним господарським судом Верховного Суду задоволено касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни, постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 р. у справі № 920/674/22 скасовано, Ухвалу Господарського суду Сумської області від 07.11.2023 р. у справі № 920/674/22 залишено в силі.

Верховний Суд у вказаній справі у п.4.19 звернувся до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19.04.2023 р. у справі № 5002-17/1718-2011. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи зазначену справу дала відповідь на запитання щодо правильного застосування приписів Закону України "Про виконавче провадження", в тому числі, щодо застосування пункту 4 частини 4 статті 4 зазначеного Закону. У пунктах 4.30-4.33 вказаної постанови Верховний Суд зазначив, що на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 р. у справі № 920/674/22 Господарським судом Сумської області 01.06.2023 р. видано накази, в тому числі, наказ від 01.06.2023 р. про стягнення з AT "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію на користь ФОП Ксєнєвої З.П. заборгованості зі сплати орендної плати в сумі 519 600,00 грн., пені в сумі 36 128,88 грн., витрат на оплату правової допомоги в сумі 28 480,74 грн. Наведена постанова апеляційного господарського суду набрала законної сили, а тому не може ставитися під сумнів під час розгляду скарги на дії державного виконавця стороною (боржником), щодо якої його прийнято. Виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національний банк України прийняв рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника (пункт 4 частини 4 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження"). Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.04.2023 р. у справі №5002-17/1718-2011, наведена правова норма (пункт 4 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження") має застосовуватися імперативно щодо всіх конкурсних вимог кредиторів неплатоспроможного банку, оскільки Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає спеціальні процедури задоволення конкурсних вимог неплатоспроможного банку у відповідній черговості. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.07.2023 у справі № 909/1152/17. Однак, якщо існують судові рішення, які набрали законної сили, щодо зобов`язання до вчинення ліквідатором банку певних дій із погашення вимог, які виникли як поточні в ліквідаційній процедурі до неплатоспроможного банку, і такий ліквідатор відмовляється в добровільному порядку виконати такі рішення, стягувач не може бути позбавлений конституційного права на виконання судового рішення. З огляду на таке повернення державним виконавцем без прийняття до виконання виконавчого документа стягувану буде незаконним. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 р. у справі №5002-17/1718-2011.

Крім того, у п. 4.37 Верховним Судом враховано, що за змістом положень частини 1 статті 326 ГПК України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.

Таким чином, станом на дату звернення до суду із даним позовом, відповідач судове рішення - Постанову Північного апеляційного господарського суду у справі № 920/674/22 від 16 травня 2023 р. не виконав, Наказ № 920/674/22 від 01 червня 2023 р. Господарського суду Сумської області у виконавчому провадженні № 72706066 не виконано, у зв`язку з чим позивачкою нараховано до стягнення з відповідача 91 712, 96 грн інфляційних втрат та 34 188,27 грн 3% річних за загальний період нарахування з 01.06.2023 по 27.04.2025.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач посилається на ст.ст. 46, 48, 49, 50, 51, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з яких вбачається, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань, в тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

На думку відповідача, відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для позивачки настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбаченої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Дійсно, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Положеннями Закону визначені спеціальні процедури задоволення конкурсних вимог неплатоспроможного банку у відповідній черговості.

У той же час, якщо існують судові рішення, які набрали законної сили, щодо зобов`язання до вчинення ліквідатором банку певних дій із погашення вимог, які виникли як поточні в ліквідаційній процедурі до неплатоспроможного банку, і такий ліквідатор відмовляється в добровільному порядку виконати такі рішення, стягував не може бути позбавлений конституційного права на виконання судового рішення. Вказану правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 5002-17/1718-2011.

Суд вважає за необхідне наголосити, що позов подано ФОП Ксєнєвою З.П. не у зв`язку з виникненням нових вимог до відповідача, а у зв`язку з невиконанням рішення суду, яке набрало законної сили. Тобто, у даному випадку нарахування інфляційних втрат та 3% річних не є новою вимогою, а являє собою продовження виконання рішення суду - Постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 920/674/22 від 16.05.2023.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 р. у справі № 916/190/18.

Отже, вирішення судом спору та стягнення грошових коштів за рішенням суду (постановою суду апеляційної інстанції), не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення заборгованості у Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича.

У даному випадку, підставою виникнення грошового зобов`язання є неналежне виконання відповідачем умов договору оренди приміщення від 04.10.2010, що й зумовило звернення ФОП Ксєнєвої З.П. до суду.

При цьому, суд наголошує на тому, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 у справі № 920/674/22 не призвела до припинення зобов`язання, яке виникло на підставі вказаного договору, як і не стала підставою для виникнення нового грошового зобов`язання у спірних правовідносинах.

Таким чином, суд визнає необґрунтованими доводи відповідача щодо підстав виникнення нового грошового зобов`язання відповідача на підставі постанови суду апеляційної інстанції та констатує неможливість застосування у даній справі норми ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, згідно з якою цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Поряд з цим слід зазначити, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, відповідач помилково стверджує, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є нарахуванням штрафних (фінансових) санкцій з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

3% річних та інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є спеціальним заходом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 08.11.2019 р. у справі № 127/15672/16-ц зазначено, що формулювання статті 625 ЦК України коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові від 16 травня 2018 р. у справі № 686/21962/15-ц, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Таким чином, нараховані позивачкою до стягнення інфляційні втрати та 3% річних не є штрафними (фінансовими) санкціями.

З наданого позивачкою розрахунку вбачається, що вона здійснює нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості 584 209,62 грн до якої входить: заборгованість зі сплати орендної плати в розмірі 519 600,00 грн, пеня в розмірі 36 128,88 грн, витрати на оплату правової допомоги в розмірі 28 480,74 грн.

Проте, у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються. При цьому обов`язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України.

Крім того, неможливість проведення нарахувань на стягнуті постановою суду апеляційної інстанції суми витрат на правову допомогу обумовлена тим, що стаття 625 ЦК України допускає застосування відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло у матеріальних правовідносинах, а судові витрати виникли саме у процесуальних правовідносинах.

Тому, позивачкою необґрунтовано включено до суми основного боргу пеню в розмірі 36 128,88 грн, та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 28 480,74 грн.

Судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат і 3% річних з урахуванням суми основної заборгованості 519 600,00 грн та встановлено, що розмір інфляційних втрат за вказаний позивачкою період нарахування складає 94 858,99 грн, а розмір 3% річних складає 29 723,97 грн.

Зважаючи на наведені вище обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати в розмірі 91 712,96 грн (в межах заявлених позовних вимог) та 3% річних в розмірі 29 723,97 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. Крім, того, судом враховано, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 129, 231, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46; ) на користь Фізичної особи-підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) інфляційні втрати в розмірі 91 712,96 грн та 3% річних в розмірі 29 723,97 грн.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Іллі Вікторовича (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46; ) в дохід Державного бюджету України (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: UA3026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030101) судовий збір в розмірі 2 920,63 грн.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23.06.2025.

Суддя Ю.О. Підченко