ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 922/2908/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульський Г. М. - головуючий, Рогач Л. І. , Краснов Є. В. ,

секретар судового засідання Лихошерст І. Ю. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 (колегія суддів у складі: Пуль О. А. - головуючий, Білоусова Я. О. , Здоровко Л. М. )

за позовом Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова

до: 1) Харківської міської ради

2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради

3) Фізичної особи - підприємця Мальованого Констянтина Олексійовича

4) ОСОБА_5

про визнання незаконним та скасування пункту рішення, визнання недійсним договору, витребування майна

за участю:

прокурора: Гудков Д. В. (посвідчення)

відповідача: Бекузаров Р. Е. (адвокат)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1 Керівник Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова (далі - прокурор) звернувся в інтересах держави до суду з позовом до Харківської міської ради (далі - відповідач - 1), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - відповідач - 2), Фізичної особи - підприємця Мальованого Констянтина Олексійовича (далі - відповідач - 3), ОСОБА_5 (далі - відповідач - 4) у якому, просив:

- визнати незаконним та скасувати пункт 12 додатку до рішення відповідача-1 від 22.02.2012 № 638/12 ?Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова? (далі - вимога - 1);

- визнати недійсним договір купівлі - продажу нежитлової будівлі від 12.09.2012 № 4891 - В - С, укладений відповідачами 2, 3 (далі - вимога - 2);

- витребувати у відповідача - 4 на користь Харківської міської об`єднаної територіальної громади в особі Харківської міської ради об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101 - нежитлову будівлю літ.?А-1?, загальною площею 228,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (далі - вимога - 3).

Також прокурор вказує, що позовна давність пропущена з поважних причин, тож порушене право підлягає судовому захисту, а строк звернення до суду просив поновити.

1.2 Позовні вимоги обґрунтовані порушенням порядку відчуження об`єктів комунальної власності у власність відповідача - 3 та відповідач - 1 не лише не здійснює захист інтересів територіальної громади, а й сам допустив порушення.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1 Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.12.2024 (суддя Мужичук Ю. Ю. ), у позові відмовлено повністю.

2.2 Рішення суду мотивовано тим, що вимоги - 1, 2 є неефективним способом захисту права, яке прокурор вважає порушеним.

2.3 Вимогу-3 суд визнав обґрунтованою. Разом з цим суд не погодився з доводами прокурора про поважність причин пропуску позовної давності. Зазначив, що у відповідності до висновків Великої Палати Верховного Суду , викладених у постанові від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 (пункт 18) перебіг позовної давності за вимогами про витребування майна слід пов`язувати із датою реєстрації цього майна В Державному реєстрі речових прав за набувачем Мальованим Констянтином Олексійовичем . Водночас суд зазначив, що прокурором не наведено жодних переконливих аргументів в обґрунтування причин пропуску позовної давності на звернення до суду з відповідними позовними вимогами. Жодних доводів щодо неможливості довідатися про вказане порушення в межах позовної давності прокурором не наведено. Враховуючи вищевикладене, суд зазначив про те, що прокурором пропущено позовну давність, що за наявності заяв, зокрема, четвертого відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, та відсутності поважності причин пропуску строку позовної давності, є підставою для відмови в позові.

2.4 Оскаржуваною постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2025, вказане рішення суду скасовано в частині відмови у задоволенні вимоги - 3 та у цій частині ухвалено нове рішення, яким цю вимогу задоволено.

2.5 Свій висновок апеляційний суд обґрунтував тим, що відповідач - 4 є добросовісним набувачем спірного майна, яке набуте ним безоплатно від особи, яка не мала права його відчужувати і у такого набувача відповідно до положень частини третьої статті 388 Цивільного кодексу України власник має витребувати його у всіх випадках, тому права та інтереси Харківської міської об`єднаної територіальної громади є порушеними, що є підставою для задоволення вимоги - 3.

2.6 При цьому щодо позовної давності апеляційний суд вказав на те, що прокурор її не пропустив, оскільки про порушення прав територіальної громади міста Харкова він довідався з моменту отримання доступу до приватизаційної справи щодо спірного майна на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 20.07.2023 в рамках кримінального провадження № 0000064, тому перебіг позовної давності тривалістю три роки почався від дати цієї ухвали слідчого судді.

3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи

3.1 У касаційній скарзі заявник просить скасувати вище вказану постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення вимоги - 3 та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

3.2 На обґрунтування касаційної скарги заявник посилався на те, що постанова суду в оскаржуваній частині прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Верховного Суду від 17.09.2024 у справі № 922/1782/21, від 20.04.2021 у справі № 922/1030/20, від 17.10.2024 у справі № 914/2441/15 (914/2778/21), від 02.04.2025 у справі № 906/243/24, від 13.03.2024 у справі № 369/3722/22, від 20.06.2023 у справі № 922/243/22, від 06.06.2023 у справі № 922/3120/19, від 09.10.2024 у справі № 201/9336/22, від 24.09.2024 у справі № 922/2555/21, від 16.10.2024 у справі № 922/979/21, від 27.11.2024 у справі № 922/479/24, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16, від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15 та відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

3.3 Прокурор у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на правильне застосування апеляційним судом норм чинного законодавства, зазначив про безпідставність доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, у зв`язку з чим просив відмовити у її задоволенні.

3.4 У додаткових поясненнях відповідач - 4 на відзив прокурора, заперечує доводи прокурора.

4. Мотивувальна частина

4.1 Суди встановили, що Шевченківською окружною прокуратурою міста Харкова здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000064 від 22.03.2023 за частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України. На підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.07.2023 у справі № 638/2612/23 в Архівному відділі Харківської міської ради отримано тимчасовий доступ до ряду приватизаційних справ, у тому числі щодо приватизації Мальованим К. О. нежитлової будівлі: літ. "А-1" загальною площею 228,9 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

4.2 03.06.2011 Комунальним підприємством " Жилкомсервіс " (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Мальованим Констянтином Олексійовичем (орендар) укладено договір № 4419 оренди нежитлового приміщення (будівлі), за умовами якого, орендар прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 228,9 кв. м, далі "Майно", яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та знаходиться на балансі КП " Жилкомсервіс ", строком по 03.04.2014.

4.3 11.11.2011 Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Мальованим Констянтином Олексійовичем (орендар) укладено додаткову угоду № 1 до договору № 4419 від 03.06.2011, згідно якої, вказаний договір оренди викладено в наступній редакції: Пункт 1.1. договору оренди: "Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлову будівлю загальною площею 228,9 кв. м, далі "Майно", яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 " та відображається на обліку управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради . Право на оренду цієї будівлі отримано Орендарем на підставі протоколу № 2 засідання комісії з проведення конкурсу на право укладання договору оренди на нежитлові приміщення площею 228,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , які знаходяться в господарському віданні КП „ Жилкомсервіс " від 23.05.2011.

4.4 Також встановлено, що 27.01.2012 орендар звернувся із заявою до відповідача - 2, у якій просив дозволити приватизацію орендованого приміщення.

4.5 22.02.2012 відповідачем - 1 прийнято рішення № 638/12 ?Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова? пунктом 12 додатку "Перелік об`єктів, які підлягають приватизації шляхом викупу" до рішення включено спірні нежитлові приміщення до переліку об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу.

4.6 28.02.2012 орендар звернувся до відповідача - 2 із заявою (вх. № 3448 від 29.02.2012), в якій просив призначити суб`єкта оціночної діяльності ТОВ " ЮСТПРІВАТ " провести незалежну оцінку для приватизації зазначеного майна.

4.7 Наказом відповідача - 2 № 452 від 29.02.2012 доручено суб`єкту оціночної діяльності - ТОВ " ЮСТПРІВАТ " проведення оцінки вартості майна з метою його подальшої приватизації шляхом викупу. Дату оцінки призначено на 29.02.2012.

4.8 29.02.2012 орендар подав відповідачу - 2 заяву про приватизацію (вх. № 3575 від 29.02.2012).

4.9 12.09.2012 відповідачем - 3 (покупець) та територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради (продавець), від імені якої діяв відповідач - 2, укладено договір купівлі-продажу № 4891-В-С, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н. В. , за умовами якого на підставі Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 23.12.2011 № 565/11 та рішення Харківської міської ради 6 скликання від 22.02.2012 №628/12 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" продавець продає, а покупець купує зазначене майно.

4.10 07.11.2012 відповідачем - 2 та відповідачем - 3 складено акт № 4891-В-С прийому - передачі майна, яким підтверджено, що відповідач - 3 прийняв продане 12.09.2012 шляхом викупу майно за ціною продажу 246120,00грн з ПДВ.

4.11 Суди встановили, що згідно з умовами договорів дарування частки нежитлової будівлі від 11.02.2020, який укладено відповідачем - 3 та відповідачем - 4, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального кругу Куксіним С. Ю. , зареєстрованим в реєстрі за №520, відповідач - 3 безоплатно передав, а відповідач - 4 прийняв у власність майно, ринкова вартість якого становила 325 000,00 гривень.

4.12 Згідно з даними інформації з Державного реєстру Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.08.2024, майно з реєстраційним номером 11499787 зареєстровано за відповідачем - 4, на підставі договорів дарування 11.02.2020 Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С. Ю.

4.13 Наполягаючи на задоволенні позовних вимог, прокурор вказував, що відповідачем - 1 порушено умови та порядок приватизації, оскільки не було проведено невід`ємних поліпшень нерухомого майна, що перебувало в оренді, які могли бути покладені в основу застосування такого способу приватизації, як викуп. Оскільки в подальшому спірне майно було подаровано відповідачу - 4, то на переконання прокурора, воно підлягає витребуванню у відповідача - 4 на користь Харківської міської територіальної громади на підставі частини третьої статті 388 Цивільного кодексу України.

4.14 Також прокурор зазначав, що про існування спірного рішення Харківської міської ради та про існування спірного договору купівлі-продажу, прокурору стало відомо під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000064, а саме після вилучених матеріалів на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.07.2023, у тому числі щодо приватизації вищевказаних нежитлових приміщень, у зв`язку із чим позовна давність пропущена прокурором з поважних причин.

4.15 Крім того встановлено, що відповідач - 4 у відзиві на позовну заяву просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

4.16 Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.17 Предметом касаційного оскарження є постанова суду в частині задоволення позовної вимоги про витребування майна.

4.18 При цьому вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні вимог 1, 2 не оскаржуються, а відтак судом не переглядаються під час касаційного розгляду даної справи.

4.19 Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

4.20 Згідно зі статтею 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

4.21 Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

4.22 Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

4.23 Встановивши, що відповідач - 3 не здійснив жодних поліпшень орендованого майна за період його перебування в оренді, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач - 1 незаконно обрав спосіб приватизації спірного майна шляхом викупу орендарем.

4.24 Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість вимоги - 3, оскільки із встановлених ними обставин справи вбачається, що спірні нежитлові приміщення незаконно вибули із власності Харківської міської територіальної громади поза її волею.

4.25 Водночас, відповідачем - 4 заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності за вимогою - 3 і суди першої та апеляційної інстанції дійшли різних висновків про застосування позовної давності за цією вимогою.

4.26 Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

4.27 Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

4.28 Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

4.29 Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

4.30 Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

4.31 Дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язано з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах.

4.32 Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (постанова Верховного Суду від 09.04.2025 у справі № 760/18065/22).

4.33 Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

4.34 При цьому в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

4.35 У постанові від 26.11.2019 Велика Палата Верховного Суду у справі № 914/3224/16 виснувала, що з огляду на принцип непорушності права володіння майном початок перебігу позовної давності обчислюється з моменту, коли майно вибуло з власності власника.

4.36 Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 186/599/17.

4.37 Велика Палата Верховного Суду у справі № 653/1096/16-ц від 04.07.2018 вказала, що враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

4.38 З наведеного вбачається, що початок строку звернення до суду з віндикаційним позовом пов`язаний з моментом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

4.39 Із встановлених судами обставин справи вбачається, що з комунальної власності спірне нерухоме майно вибуло на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2012 № 4891-В-С, укладеного відповідачами 2, 3 та за яким здійснено відчуження спірних об`єктів нерухомості.

4.40 Згідно встановлених судами обставин, 19.11.2012 відповідач - 3 зареєстрував права власності за собою у Державному реєстрі речових прав на спірний об`єкт нерухомого майна.

4.41 Відповідно у позові прокурор просив визнати поважною причину пропуску строку позовної давності та поновити його.

4.42 Ухвалюючи оскаржувану постанову про задоволення позову та витребування майна у відповідача - 4, апеляційний суд наведеного не врахував та помилково вважав, що: перебіг позовної давності за вимогою - 3 розпочався з витребування матеріалів приватизаційної справи щодо спірного майна на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.07.2023 у кримінальному провадженні № 0000064 та прокурором не пропущено позовну давність.

4.43 Утім, суд першої інстанції, врахувавши висновки Верховного Суду, дійшов правильного висновку про те, що перебіг позовної давності за вимогою - 3 слід обраховувати з дати державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на це майно за відповідачем - 3, яка здійснена 19.11.2012.

4.44 За частиною п`ятою статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, у чинному законодавстві не наведено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском строку для захисту порушеного права і це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

4.45 При цьому судом першої інстанції правильно визначено, що оскільки позовна заява подана прокурором до суду 16.08.2024, тобто через майже 12 років з моменту порушення, то позовну давність, про застосування якої заявив і відповідач - 4, прокурором пропущено, а наведені прокурором причини її пропуску суд визнав непереконливими.

4.46 Відповідно до статті 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

4.47 Ураховуючи наведене, для повноцінного здійснення Судом своїх функцій, виконання процесуальних вимог в усіх їх аспектах та посилення захисту правових стандартів у національній системі права, з огляду, на виняткову роль Верховного Суду в забезпеченні принципу верховенства права, виконання завдань господарського судочинства, Суд вважає, за необхідне скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 240, 300, 312, 315, 317 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 у справі № 922/2908/24 скасувати, а рішення Господарського суду Харківської області від 27.12.2024 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов