ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 червня 2025 року Справа № 903/281/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом: Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Локачинської селищної ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ПП Західна аграрна компанія

про стягнення 185774,11 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Хом`як Т. В., довіреність від 10.02.2025;

від відповідача: н/з;

від прокуратури: Присяжнюк І. Б., прокурор відділу, посвідчення № 071756 від 01.03.2023.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Встановив:

14.03.2025 Володимирська окружна прокуратура звернувся до суду в інтересах держави в особі Локачинської селищної ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ПП Західна аграрна компанія про стягнення 148425,50 гривень інфляційних втрат та 37348,61 гривень 3% річних(з урахуванням прийнятої судом заяви про зміну предмету позову).

При обґрунтуванні позовних вимог вказує, на те, що відповідачем безпідставно збережені кошти внаслідок несплати орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 072248600:04:000:0694 площею 15 га в сумі 580398,93 грн, які було сплачено на виконання рішення Господарського суду Волинської області по справі №903/145/24, тому нараховують 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 18.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 09.04.2025; запропоновано прокурору конкретизувати прохальну частину позовної заяви з зазначенням складових ціни позову (окремо суму інфляційних втрат та 3% річних про якій йдеться у тексті позовної заяви та розрахунку); запропоновано відповідачу надати відзив на позов; прокурору та позивачу відповідь на відзив.

02.04.2025 прокурор через систему Електронний суд подав заяву про зміну предмету позову в якій просить прохальну частину позовної заяви вважати викладеними у такій редакції, а саме стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю ПП Західна аграрна компанія на користь Локачинської селищної ради 148425,50 гривень інфляційних втрат та 37348,61 гривень 3% річних. Крім того, просять стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ПП Західна аграрна компанія на користь Волинської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Дана заява долучена до матеріалів справи.

У судовому засіданні 09.04.2025 судом постановлено на місці прийняти заяву прокурора про зміну предмета позову, оскільки це його право та реалізував він його у строк визначений ГПК України.

08.04.2025 позивач через систему Електронний суд подав заяву про проведення судового засідання 09.04.2025 без участі його представника, оскільки не може забезпечити явку повноважного представника в дане судове засідання. Також просить наступні судові засідання проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

09.04.2025 відповідач через систему Електронний суд подав клопотання про відкладення підготовчого засідання, яке долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 09.04.2025 прокурор при вирішенні клопотання про відкладення підготовчого засідання поклався на розсуд суду.

Ухвалою суду від 09.04.2025 повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання відбудеться 06.05.2025 в режимі відеоконференції з представником позивача.

У судовому засіданні 06.05.2025 прокурор позовні вимоги підтримала, вказала, що не заперечує проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Представники сторін в судове засідання 06.05.2025 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча вчасно та належно були повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (ухвали суду від 09.04.2025) в їхній електронний кабінет 11.04.2025.

У судовому засіданні 06.05.2025 суд, на виконання вимог ст. 195 ГПК України, враховуючи строки розгляду справи, постановив на місці закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 20.05.2025.

Ухвалою суду від 06.05.2025 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи по суті відбудеться 20.05.2025.

Відповідач в судове засідання 20.05.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча вчасно та належно був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (ухвали суду від 06.05.2025) в його електронний кабінет 08.05.2025.

У судовому засіданні 20.05.2025 прокурор та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 20.05.2025 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи по суті відбудеться 11.06.2025.

Відповідач в судове засідання 11.06.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча вчасно та належно був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (ухвали суду від 20.05.2025) в його електронний кабінет 22.05.2025 о 19:14 год., вважається повідомленим 23.05.2025.

За визначенням п. 2, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

У судовому засіданні 11.06.2025 прокурор та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити повністю.

Відповідно до ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

в с т а н о в и в:

рішенням Господарського суду Волинської області від 14.05.2024 у справі № 903/145/24 позов керівника Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Локачинської селищної ради Володимирського району задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ПП ЗАК на користь Локачинської селищної ради 580398,93 грн безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою площею 15 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки: :04:000:0694 за період з 01.10.2020 по 31.10.2023.

У подальшому на виконання рішення суду в справі № 903/145/24 ТзОВ «ПП ЗАК» 24.07.2024 на рахунки Локачинської селищної ради (за кодом класифікації доходів бюджету інші надходження) сплачено кошти в сумі 580398,93 гривень.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не підлягають доказуванню обставини, що ТзОВ ПП Західна аграрна компанія безпідставно зберегло у себе кошти в сумі 580398,93 грн внаслідок несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, оскільки дані обставини встановлені рішенням Господарського суду Волинської області від 14.05.2024 у справі № 903/145/24, яке набрало законної сили.

Враховуючи викладене, оскільки ТзОВ ПП Західна аграрна компанія безпідставно зберегло у себе кошти внаслідок несплати орендної плати за користування земельною ділянкою прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави про стягнення інфляційних втрат та трьох проценти річних за період починаючи з 01.10.2020 по 23.07.2024 (день, що передує дню сплати коштів відповідачем).

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Отже, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно збережених грошей, нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, якою Велика Палата Верховного Суду підтвердила аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14, а також у постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 910/6053/19.

У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).

Таким чином, у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 ЦК України.

Відтак у даному випадку, розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами встановлено законом, а саме ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зобов`язання повернути безпідставно набуте або збережене майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України, тобто з моменту безпідставного набуття майна або з моменту безпідставного його збереження. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих або збережених коштів, який він не виконує.

В іншому випадку (за усною позицією представника відповідача) без судового рішення зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів не виникало б узагалі, тобто якби позивач не звернувся до суду, то відповідач не мав би обов`язку повернути йому безпідставно отримані кошти. Такий підхід суперечив би засадам добросовісності, розумності та справедливості зобов`язання, передбаченим у частині третій статті 509 ЦК України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви прокурором нараховано 148425,50 грн інфляційних втрат та 37348,61 грн 3% річних.

Відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.

У відповідності до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перевіривши розрахунки прокурора, суд дійшов висновку про вірність здійсненого розрахунку та правомірність заявлених до стягнення 148425,50 грн інфляційних втрат нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, які підлягають стягненню з відповідача, однак щодо 3 % річних, прокурором невірно визначено період нарахування на суму боргу за квітень 2021 року, а саме його початок (31.05.2021), оскільки останній день оплати 30.05.2021 припадає на вихідний день, відповідно останнім днем оплати буде перший робочий день (31.05.2021), отже прострочення платежу з 01.06.2021, а тому здійснивши власний перерахунок 3 % річних підставними для стягнення з відповідача є 37347,32 грн, в решті частини стягнення 3 % річних в сумі 1,29 грн слід відмовити через безпідставність.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідачів слід стягнути 148425,50 грн інфляційних втрат, 37347,32 грн 3% річних, в решті позову про стягнення 1,29 грн відмовити через безпідставність.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, сплачений прокуратурою судовий збір в силу ст.129 ГПК України, в розмірі 2422,38 грн слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в іншій частині залишити за прокуратурою.

Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ПП Західна аграрна компанія (вул.Шевченка, 41А, смт. Локачі, Володимирський район, Волинська область, 45500, ) на користь Локачинської селищної ради (вул.Миру, 37, смт. Локачі, Володимирський район, Волинська область, 45500, ) 185772,82 грн (сто вісімдесят п`ять тисяч сімсот сімдесят дві гривні 82 коп.), з них 148425,50 грн інфляційних втрат та 37347,32 грн 3% річних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ПП Західна аграрна компанія (вул.Шевченка, 41А, смт. Локачі, Володимирський район, Волинська область, 45500, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул.Винниченка,15, м.Луцьк, Волинська область, 43025, ) 2422,38 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 38 коп.) витрат по сплаті судового збору.

4. У позові про стягнення 1,29 грн 3% річних відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

19.06.2025.

Суддя А. С. Вороняк