ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

18 червня 2025 року м. ХарківСправа № 922/3207/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника (вх.№12888 від 29.05.2025) по справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Фозекош Михайла Васильовича, Закарпатська область, Хустський район, село Іза
до Фізичної особи-підприємця Коденця Сергія Олександровича, м.Харків
про стягнення коштів 753 226,15 грн.

за участю представників:

стягувача:не з`явився;

боржника:не з`явився;

приватного виконавця: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Харківської області перебувала справа за позовом фізичної особи-підприємця Фозекош Михайла Васильовича до фізичної особи-підприємця Коденця Сергія Олександровича про стягнення заборгованості у розмірі 753 226, 15 грн. за непоставлений оплачений товар.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.11.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Коденця Сергія Олександровича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Фозекош Михайла Васильовича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) 721 000 грн. 00 коп. заборгованості за оплачений та непоставлений товар, 10 460 грн. 41 коп. 3% річних, 21 765 грн. 74 коп. інфляційних втрат та 9038 грн. 71 коп. витрат по сплаті судового збору.

На виконання рішення суду 14.01.2025 видано відповідний наказ.

29.05.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшла скарга на бездіяльність державного виконавця та скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника (вх.№12888) за змістом якої просить суд:

- В порядку підготовки до слухання справи витребувати від приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича матеріали виконавчого провадження № 77364988 відкритого на підставі виконавчого листа № 922/3207/24 виданого 14.01.2025 року Господарським судом Харківської області.

- Визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича при винесені постанови про накладення арешту від 10.03.2025 року в рамках виконавчого провадження № 77364988 відкритого на підставі виконавчого листа № 922/3207/24 виданого 14.01.2025 року Господарським судом Харківської області в частині накладення арешту на зарплатний рахунок боржника Коденця Сергія Олександровича - неправомірними.

- Постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича в рамках виконавчого провадження №77364988, відкритого на підставі виконавчого листа № 922/3207/24 виданого 14.01.2025 року Господарським судом Харківської області щодо стягнення з Коденця Сергія Олександровича на користь ФОП Фозекош Михайла Васильовича суми у розмірі 753 226, 15 грн, в частині накладення арешту на грошові кошти які знаходяться на картковому рахунку фізичної особи для отримання заробітної плати - скасувати та зняти та арешт із рахунку банку України» банківської картки НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) відкритого на ім`я Коденця Сергія Олександровича, РНКПО НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_5 , виданий МРВ УМВС України в Сумській області, 17 грудня 2002 року, що накладений згідно постанови про арешт коштів боржника від 10.03.2025 року прийнятої в рамках виконавчого провадження № 77364988 відкритого на підставі виконавчого листа № 922/3207/24 виданого 14.01.2025 року Господарським судом Харківської області щодо стягнення з Коденця Сергія Олександровича на користь ФОП Фозекош Михайла Васильовича суми у розмірі 753 226, 15 грн.

- Скасувати нарахований приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Юрієм Володимировичем в рамках виконавчого провадження № 77364988, відкритого на підставі виконавчого листа № 922/3207/24 виданого 14.01.2025 року Господарським судом Харківської області виконавчий збір у розмірі 86 765, 20 грн.

Ухвалою господарського суду Харкіської області від 30.05.2025 скаргу прийнято до розгляду у судовому засіданні на 11.06.2025 року о 10 :00. Також цією ухвалою зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №77364988.

Протокольною ухвалою від 11.06.2025 відкладено розгляд скарги на 18.06.2025 о 13:15.

13.06.2025 приватним виконавцем наданий до суду відзив разом з матеріалами виконавчого провадження №77364988 (вх.№14009).

Боржник у судове засідання 18.06.2025 не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, оскільки особисто приймав участь у судовому засіданні 11.06.2025 на якому було проголошено дату та час наступного судового засідання по скарзі.

Стягувач та приватний виконавець у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду скарги повідомлялись судом нележним чином.

Так ухвали суду від 30.05.2025 та від 11.06.2025 були направлені приватному виконавцю в електронній формі до його Електронного кабінету із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, проте як стягувачу ,за відсутності у останнього електронного кабінету, ухвали суду надсилались засобами поштового зв`язку за адресою проживання стягувача, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

В скарзі Коденець С.О. вказує, що на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_6 , від 13.01.2025 року № 14 ДСК проходить військову службу на посаді рядового складу у вищезазначеній військовій частині.На виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича перебуває виконавче провадження №77364988 з виконання виконавчого листа №922/3207/24 від 14.01.2025 року виданого Господарським судом Харківської області про стягнення з Фізичної особи-підприємця Коденця Сергія Олександровича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Фозекош Михайла Васильовича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) 721 000 грн. 00 коп. заборгованості за оплачений та непоставлений товар, 10 460 грн. 41 коп. 3% річних, 21 765 грн. 74 коп. інфляційних втрат та 9038 грн. 71 коп. витрат по сплаті судового збору. В межах вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на грошові кошти боржника, а саме - на рахунок НОМЕР_4 на який нараховується заробітна та відбулось списання 21.03.2025 усієї заробітної плати за березень місяць у розмірі 25 161,82 грн. На думку скаржника накладення арешту на кошти, що містяться на його рахунку, який призначений виключно для виплати заробіної плати, призводить до порушення його конституційних прав на забезпечення свого існування та утримання, оскільки вказаний рахунок відноситься до рахунків, на які не може бути накладено арешт та звернено стягнення на кошти без врахування обмежень, які встановлені ст.70 Закону України "Про виконавче провадження".

У свою чергу, приватний виконавець в запереченнях проти скарги наголошує на відсутності обставин для скасування арешту коштів, передбачених ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а також того, що на рахунку обліковуються кошти, звернення стягнення на які заборонено, тобто соціальні кошти відповідно до приписів статей 72, 73 Закону. На теперішній час від банківської установи не надходило будь-яких повідомлень про спеціальний режим використання рахунків або про те, що на таких рахунках обліковуються кошти, звернення стягнення на які заборонено законом, також банком не було повернено постанову про арешт коштів боржника без виконання. Наказ №922/3207/24 від 14.01.2025 виданий Господарським судом Харківської області на підставі якого розпочато виконавче провадження, є чинним та не скасованим, а отже підлягає обов`язковому виконанню.

За приписами ст. 129 Конституції України обов`язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У рішеннях Європейського суду у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти Україні", "ПМП "Фея" та інші проти України" зазначається про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.

Отже, судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання. Забезпечення виконання остаточного судового рішення у визначеному законом порядку є позитивним обов`язком держави.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців є Закон України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 327 ГПК України).

При цьому гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно приписів статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження повинно здійснюватися з дотриманням засад верховенства права, законності, справедливості, неупередженості, об`єктивності.

У частині першій статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Права та обов`язки виконавців визначено статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Положеннями статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти/електронні гроші боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то у відповідності до статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

За умовами ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Положеннями пункту 7 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 (далі - Інструкція), розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Частино 8 розділу VIII Інструкції визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку/електронного гаманця, на якому знаходяться кошти/електронні гроші, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти/електронні гроші на всіх рахунках/електронних гаманцях боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Приписами ч. 1, 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках, визначених Законами, зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

За приписами абзацу 2 ч. 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, при цьому законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено (відповідний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19).

Таким чином, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі №756/8815/20).

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2025 на примусове виконання рішення господарського суду Харківської області від 11.12.2024 у справі № 922/3207/24 було видано наказ про стягнення з Фізичної особи-підприємця Коденця Сергія Олександровича на користь Фізичної особи-підприємця Фозекош Михайла Васильовича 721 000 грн. 00 коп. заборгованості за оплачений та непоставлений товар, 10 460 грн. 41 коп. 3% річних, 21 765 грн. 74 коп. інфляційних втрат та 9038 грн. 71 коп. витрат по сплаті судового збору.

За заявою стягувача постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. від 10.03.2025 відкрито виконавче провадження № ВП 77364988.

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. від 10.03.2025 в межах виконавчого провадження № ВП 77364988 постановлено про накладення арешту на грошові кошти/електронні гроші, шо містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арени коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику Коденцю С.О. у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 838991,35 гривня.

27.03.2025 Коденець С.О. звернувся до приватного виконавця з заявою , в якій просив винести постанову про звернення стягнення на заробітну плату у розмірі 20 відсотків заробітної плати щомісячно яку направити на виконання до військової частини. У вказаній заяві також було повідомлено приватного виконавця, що відкритий у боржника в АТ "Укрексімбанк" рахунок НОМЕР_4 з якого приватним виконавцем було списано кошти є зарплатним рахунком.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. від 28.03.2025 згідно заяви боржника від 27.03.2025 звернено стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у військовій частині НОМЕР_6 . Визначено здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 838991,35 гривня (UAH), в тому числі виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки АТ «Державний експортно-імпортний банк України» №0408900/8936-25 від 31.03.2025 вбачається, що відкритий на ім`я клієнта банка ОСОБА_1 рахунок НОМЕР_4 використовується для зарахування заробітної плати.

Отже на цей час арешт з коштів, які є заробітною платою не знято, проте як на вказаний рахунок зараховувалась виключно заробітна плата боржника.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За умовами ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плату, як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Частиною 3 ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Положеннями ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.04.2022 у справі №756/8815/20 зроблено висновок, що встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя. Обмеження звернення стягнення на кошти заробітної плати, які знаходяться на рахунку боржника, підпадають під випадки "кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом" (абзац другий частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Як уже зазначалося, ОСОБА_1 у заяві від 27.03.2025 повідомив приватного виконавця про те, що відкритий у боржника в АТ "Укрексімбанк" рахунок НОМЕР_4 призначений для зарахування заробітної плати, тобто в даному випадку мають місце передбачені законом підстави для зняття такого арешту.

Передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки відповідно до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17 січня 2020 року по справі №340/1018/19 (адміністративне провадження №К/9901/22118/19) зазначив, що приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року №95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статтях 3, 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статті 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року по справі №916/73/19, від 10 жовтня 2019 року по справі №916/1572/19.

Крім цього суд зауважує, що 26.03.2022 набув чинності Закон України №2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким вказаний розділ Закону України «Про виконавче провадження» доповнений пунктом 10-2, який, зокрема передбачав, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Абзацом 18 пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону (який доповнено згідно із Законом України від 27.07.2022 «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2455-IX) встановлено, що у період дії воєнного стану приватний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи, за умови наявності об`єктивних підстав, має право своєю постановою скасувати постанову чи інший процесуальний документ (або їх частину), винесені ним у виконавчому провадженні.

Проте арешт із вказаного рахунку приватним виконавцем не було знято.

Залишення в силі арешту на кошти, які складають заробітну плату, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання боржником будь-яких коштів заробітної плати як єдиного джерела доходів та порушує його конституційне право на отримання винагороди за працю.

У статті 10 Конвенції про захист заробітної плати, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року зазначено, що заробітна плата може стати об`єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що вимоги скаржника щодо визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича при винесені постанови про накладення арешту від 10.03.2025 року в рамках виконавчого провадження № 77364988 в частині накладення арешту на зарплатний рахунок боржника ОСОБА_1 та скасування постанови в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом із цим, щодо вимоги про зняття арешту із рахунку банку України» банківської картки НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) відкритого на ім`я ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тобто, чинним процесуальним законодавством не передбачено право суду на зняття арешту з рахунків боржника в межах виконавчого провадження, оскільки суд не може підміняти повноваження державного/приватного виконавця. Повноваженнями на вчинення виконавчих дій наділені державні та приватні виконавці.

При цьому вимоги боржника щодо скасування нарахованого приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Юрієм Володимировичем в рамках виконавчого провадження № 77364988 виконавчого збору у розмірі 86 765, 20 грн. також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, постанова про стягнення основної винагороди повинна бути оскаржена не в загальному порядку, а до відповідного адміністративного суду.

Враховуючи встановлені обставини, суд задовольняє частково скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника (вх.№12888 від 29.05.2025).

Керуючись ст. ст. 234, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника (вх.№12888 від 29.05.2025).

Визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича при винесені постанови про накладення арешту від 10.03.2025 року в рамках виконавчого провадження № 77364988 в частині накладення арешту на зарплатний рахунок боржника ОСОБА_1 неправомірними.

Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича від 10.03.2025 (реєстраційний номер ВП 77364988) в частині накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунку НОМЕР_4 відкритого на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Державний експортно-імпортний банк України».

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена, в порядку ст.ст. 255 - 257 ГПК України до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали підписано 19.06.2025.

Суддя С.Ч. Жельне

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.