РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.06.2025Справа № 910/1540/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін,

справу № 910/1540/25

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірайгруп";

про стягнення 648 967,16 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірайгруп" штрафні санкції у розмірі 648 967,16 грн за неналежне виконання/часткове невиконання зобов`язань за договорами поставки від 15.07.2024 № ЦЗВ-02-03924-01 та від 01.08.2024 № ЦЗВ-02-04424-01.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2025 вирішено позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" і додані до неї документи повернути.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2025 задоволено апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2025 у справі № 910/1540/25. Скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2025 у справі № 910/1540/25. Матеріали справи № 910/1540/25 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

14.04.2025 матеріали судової справи № 910/1540/25 надійшли на адресу Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 відкрито провадження у справі № 910/1540/25, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі № 910/1540/25 направлялася на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірайгруп": вул. Ушинського, буд. 40, офіс 212, м. Київ, 03151, проте з указаної адреси поштове відправлення повернулось з відміткою пошти про причини повернення - "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України, відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірайгруп" є: вул. Ушинського, буд. 40, офіс 212, м. Київ, 03151.

Отже, в силу наведених положень законодавства, ухвала про відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачеві.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитися з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.07.2024 та 01.08.2024 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" (далі також - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мірайгруп" (далі також - відповідач, постачальник) укладено договори поставки № ЦЗВ-02-03924-01 та № ЦЗВ-02-04424-01 (далі - договори).

Розділом 1 договорів унормовано, що постачальник взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність покупцю фарби (емаль ПФ-115 RAL в асортименті та червоно-коричневу RAL 3016 відповідно (далі - товар)), а покупець прийняти та оплатити товар, найменування, марка й кількість якого вказується в специфікаціях, що є невід`ємними частинами договорів, на умовах, які викладені у цих договорах.

Згідно з п. 4.2. договорів, поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договорів тільки на підставі наданих письмових рознарядок покупця, які вважаються дозволами на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядках, якщо інше не вказано в самих рознарядках.

Строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надання письмової рознарядки Покупцем.

Пунктами 4.5. розділів 4 договорів визначено, що сторони домовились, що рознарядки покупця на товар направляються постачальнику в один з таких способів: - на поштову адресу постачальника, зазначену в цих договорах (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення); - вручаються уповноваженому представнику постачальника під розпис; - шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цих договорах) сканкопій відповідних рознарядок в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документів. документи вважаються отриманими постачальником з дати їх направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця.

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару або видаткової накладної (п. 4.6. розділів 4 договорів).

Підпунктами 9.3.1. пунктів 9.3. договорів передбачено, що при порушенні строків постачання постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2. цих договорів, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення до моменту виконання постачальником зобов`язання щодо поставки товару або до останнього дня строку дії цього договору (якщо постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього договору). При цьому, постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.

Позивач вказує, що відповідач неналежно виконав/частково не виконав свої зобов`язання за договорами в частині поставки товару, чим порушив вимоги пунктів 1.1. та 4.2. договорів, у зв`язку з чим у позивача наявні підстави для нарахування штрафних санкцій у розмірі 648 967,16 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Аналогічні положення містяться у ст. 174 ГК України.

Згідно зі ст. 185 ГК України, до укладення господарських договорів на організованих ринках капіталу, організованих товарних ринках, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних організованих ринків капіталу, організованих товарних ринків, ярмарків та публічних торгів.

Відповідно до частини першої статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 ЦК України).

Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог статті 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

При цьому, відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.2. договорів, поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договорів тільки на підставі наданих письмових рознарядок покупця, які вважаються дозволами на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядках, якщо інше не вказано в самих рознарядках.

Строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надання письмової рознарядки Покупцем.

Пунктами 4.5. розділів 4 договорів визначено, що сторони домовились, що рознарядки покупця на товар направляються постачальнику в один з таких способів: - на поштову адресу постачальника, зазначену в цих договорах (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення); - вручаються уповноваженому представнику постачальника під розпис; - шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цих договорах) сканкопій відповідних рознарядок в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документів. документи вважаються отриманими постачальником з дати їх направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця.

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару або видаткової накладної (п. 4.6. розділів 4 договорів).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконання умов договору від 15.07.2024 № ЦЗВ-02-03924-01 позивачем на електронну адресу відповідача 17.09.2024 та 14.10.2024 направлені рознарядки (дозволи), а саме:

- від 17.09.2024 № ЦЗВ-20/4323 щодо надання дозволу на поставку товару на загальну суму 687 324,00 грн з ПДВ (далі - Рознарядка-1), також Рознарядка-1 18.09.2024 була направлена покупцем на адресу постачальника засобами поштового зв`язку (АТ «Укрпошта»). Кінцевий строк для поставки відповідачем позивачу товару за Рознарядкою-1 - 17.10.2024. Товар, обумовлений Рознарядкою-1 відповідачем на адресу позивача не поставлений;

- від 13.10.2024 № ЦЗВ-20/4871 щодо надання дозволу на поставку товару на загальну суму 69 699,00 грн з ПДВ (далі - Рознарядка-2). Також Рознарядка-2 17.10.2024 була направлена покупцем на адресу постачальника засобами поштового зв`язку (АТ «Укрпошта»). Кінцевий строк для поставки відповідачем позивачу товару за Рознарядкою-2 - 13.11.2024. Товар, обумовлений Рознарядкою-2 відповідачем на адресу позивача не поставлений.

На виконання умов договору від 01.08.2024 № ЦЗВ-02-04424-01 позивачем на електронну адресу відповідача 21.08.2024, 17.09.2024, 11.10.2024, 14.10.2024 направлені рознарядки (дозволи), а саме:

- від 20.08.2024 № ЦЗВ-20/3892 щодо надання дозволу на поставку товару на загальну суму 1 637 460,00 грн з ПДВ (далі - Рознарядка-3). Також Рознарядка-3 21.08.2024 була направлена покупцем на адресу постачальника засобами поштового зв`язку (АТ «Укрпошта»). Кінцевою датою поставки товару за Рознарядкою-3 є 20.09.2024. Товар, обумовлений Рознарядкою-3 поставлений постачальником з простроченням строку, обумовленого договором, що підтверджується видатковою накладною від 27.09.2024 № 211;

- від 16.09.2024 № ЦЗВ-20/4298 щодо надання дозволу на поставку товару на загальну суму 129 012,00 грн з ПДВ (далі - Рознарядка-4). Також Рознарядка-4 18.09.2024 була направлена покупцем на адресу постачальника засобами поштового зв`язку (АТ «Укрпошта»). Кінцевою датою поставки товару за Рознарядкою-4 є 17.10.2024. Товар, обумовлений Рознарядкою-4 постачальником на адресу покупця не поставлений;

- від 11.10.2024 № ЦЗВ-20/4851 щодо надання дозволу на поставку товару на загальну суму 84 354,00 грн з ПДВ (далі - Рознарядка-5). Також Рознарядка-5 15.10.2024 була направлена покупцем на адресу постачальника засобами поштового зв`язку (АТ «Укрпошта»). Кінцевою датою поставки товару за Рознарядкою-5 є 11.11.2024. Товар, обумовлений Рознарядкою-5 Постачальником на адресу покупця не поставлений;

- від 13.10.2024 № ЦЗВ-20/4866 щодо надання дозволу на поставку товару на загальну суму 754 224,00 грн з ПДВ (далі - Рознарядка-6). Також Рознарядка-6 17.10.2024 була направлена покупцем на адресу постачальника засобами поштового зв`язку (АТ «Укрпошта»). Кінцевою датою поставки товару за Рознарядкою-6 є 13.11.2024. Товар, обумовлений Рознарядкою-6, відповідачем на адресу позивача не поставлений.

Частиною першою ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Так, відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Однак, з вищевикладеного вбачається, що відповідачем неналежно виконано/частково не виконано свої зобов`язання за договорами, чим порушило вимоги пунктів 1.1. та 4.2. договорів.

Таким чином загальна вартість непоставленого постачальником товару за Рознарядкою-1, Рознарядкою-2, Рознарядкою-3, Рознарядкою-4, Рознарядкою-5, Рознарядкою-6 в строк, обумовлений договорами становить 3 362 073,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач прострочив виконання свого зобов`язання в частині поставленого товару, визначений договорами.

Відповідно до вищезазначеного позивачем відповідачу були нараховані штрафні санкції за неналежне виконання/часткове невиконання зобов`язань за договорами та направлені претензії від 27.11.2024 № ЦЗВ-20/6070, № ЦЗВ-20/6069 (далі - Претензії) з вимогами сплатити штрафні санкції на поточний рахунок позивача.

Претензії позивача залишилися з боку відповідача без задоволення, кошти на рахунок позивача не надходили.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Підпунктами 9.3.1. пунктів 9.3. договорів передбачено, що при порушенні строків постачання постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2. цих договорів, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення до моменту виконання постачальником зобов`язання щодо поставки товару або до останнього дня строку дії цього договору (якщо постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього договору). При цьому, постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.

Тобто, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання з поставки товару у строк, який визначений у договорі.

А відтак, дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу та пені, господарський суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 504 310,95 грн та пені у розмірі 144 656,21 грн підлягають задоволенню. Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мірайгруп" (03151, м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, оф. 212, ідентифікаційний код 44679167) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Геройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) 504 310 (п`ятсот чотири тисячі триста десять) грн 95 коп. штрафу, 144 656 (сто сорок чотири тисячі шістсот п`ятдесят шість) грн 21 коп. пені та 7 787 (сім тисяч сімсот вісімдесят сім) грн 61 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко