ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

25.06.2025м. СумиСправа № 920/902/25

Суддя Господарського суду Сумської області Вдовенко Дар`я Володимирівна розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Глухів» про забезпечення позову у справі № 920/902/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Глухів» (вул. Київська, буд. 38, офіс 1, м. Глухів, Сумська область, 41400) до відповідача Акціонерного товариства «Сумиобленерго» (вул. І.Сірка, 7, м. Суми, 40035) про визнання укладеними додаткових угод,

УСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд: 1) визнати укладеною додаткову угоду від 02 червня 2025 року № 5 до договору з доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики від 04 жовтня 2019 року № 1 (додаток 16 до позову); визнати укладеною додаткову угоду від 02 червня 2025 року № 2 до договору споживача про тимчасове надання послуг з розподілу електричної енергії без встановлення засобу вимірювальної техніки № 251002505 від 26.08.2024 (додаток 17 до позову).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2025 справу призначено до розгляду судді Вдовенко Д.В.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову (вх. № 3568 від 23.06.2025), в якій просить суд заборонити АТ «Сумиобленерго» демонтувати будь-які технічні засоби електронної комунікації, які належать товариству з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Глухів»».

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що між сторонами укладені договори, які визначають їх права і обов`язки щодо доступу позивача до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики (опор електропередачі), що належать відповідачеві. Обсяг послуг визначається додатком 1 до договорів. Після звернення до відповідача з проханням погодити намір розміщення технічних засобів електронних комунікацій, позивач отримав від відповідача лист, у якому повідомлено про наявність технічної можливості розміщення електронних комунікацій, але за умови попередньої оплати технічних рекомендацій, що суперечить положенням п. 4-2 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж». Відповідач зобов`язаний укласти додаткову угоду, запропоновану позивачем. Відповідні вимоги відповідача та інтереси споживачів електронних комунікаційних послуг спонукали позивача діяти згідно з обставинами та покладаючись на засади розумності, добросовісності і справедливості 1 червня 2025 року розмістити технічні засоби комунікацій, а 2 червня 2025 року - надіслати проекти додаткових угод відповідачеві. 17 червня 2025 року позивач отримав від представника відповідача лист, у якому відповідач погрожує 6 липня 2025 року демонтувати технічні засоби електронних комунікацій позивача, перелік яких загальнодоступний на сайті відповідача. Відповідач вважає, що позивач безпідставно розмістив частину своєї електронної комунікаційної мережі на елементах інфраструктури (опорах ліній електропередачі), які належать відповідачеві. Своє право на демонтаж технічних засобів електронних комунікацій відповідач обґрунтовує п. 38 Правил надання доступу до інфраструктури об`єкта електроенергетики, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2018 р. № 853.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що 2 червня 2025 року надіслав відповідачеві проект додаткової угоди щодо змін у договорі доступу до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики. 17 червня 2025 року позивач отримав від відповідача - АТ «Сумиобленерго» лист, у якому відповідач погрожує 6 липня 2025 року демонтувати технічні засоби електронних комунікацій позивача, перелік яких загальнодоступний на сайті відповідача. Перелік технічних засобів електронних комунікацій, які відповідач бажає демонтувати, охоплює обсяг таких засобів, передбачений додатковою угодою, яку позивач просить визнати укладеною. Позивач звернувся з позовом про визнання укладеною додаткової угоди, предметом якої є технічні засоби електронних комунікацій, які відповідач має намір демонтувати. Демонтаж відповідачем технічних засобів електронних комунікацій позивача, до моменту вирішення спору, призведе до завдання збитків позивачеві та споживачам електронних комунікаційних послуг. Тому розумним буде застосувати такий вид забезпечення позову, як заборонити відповідачеві вчиняти дії, а саме заборонити демонтувати технічні засоби електронних комунікацій позивача, вказані у додатку 3 до позовної заяви, до моменту остаточного вирішення спору господарським судом. За приписами ст. 14 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж» забороняється розбирання (демонтаж) технічних засобів електронних комунікацій, розміщених із дотриманням вимог цього Закону, в умовах надзвичайного та воєнного стану, крім випадків здійснення таких дій за рішенням замовника чи за рішенням суду. Питання дотримання закону сторонами - є предметом спору у цій справі. Отож, до остаточного вирішення спору, відповідач не має права демонтувати технічні засоби електронних комунікацій позивача.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 137 ГПК України позов забезпечується, в тому числі, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

За приписами ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Оскільки мають місце вимоги немайнового характеру, у спірних правовідносинах необхідно застосовувати та досліджувати таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, в немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд дійшов висновку про її необґрунтованість.

Позивач у заяві не вказує жодних характеристик технічних засобів електронної комунікації, які належать товариству з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Глухів»», щодо яких просить суд вжити заходи забезпечення позову.

Лист Акціонерного товариства «Сумиобленерго» від 13.05.2025 щодо розроблення та видачі технічних рекомендацій містить інформацію про елементи інфраструктури об`єктів електроенергетики (опор), переліку технічних засобів електронної комунікації, які належать позивачу, не містить, як і інформація для власників самовільно розміщених технічних засобів телекомунікацій на 05.06.2025.

За змістом позовної заяви, заяви про забезпечення позову та доданих до неї доказів, договір з доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики № 1, укладений між сторонами 04 жовтня 2019 року і відповідно до додатку № 1 до договору загальна кількість опор, наданих для доступу становить 2774 шт. За змістом додаткової угоди, яку просить вважати укладеною позивач, останній просить внести зміни до додатку № 1 до договору за редакцією якої кількість опор наданих для доступу 3325 шт.

Позивач ні у позовній заяві, ні у заяві про забезпечення позову не зазначає конкретно доступу до яких саме опор стосується спір. Вказує, що перелік технічних засобів електронних комунікацій, які відповідач бажає демонтувати, охоплює обсяг таких засобів, передбачений додатковою угодою, не зазначаючи в якій саме частині.

Поряд з цим, у позові позивач зазначає, що розмістив технічні засоби комунікацій 1 червня 2025 року (без конкретизації, які засоби і на яких елементах інфраструктури об`єктів електроенергетики), проекти додаткових угод, які просить суд визнати укладеними надіслав відповідачу 2 червня 2025 року.

Тобто, виходячи з цих, зазначених позивачем обставин, фактично метою звернення із заявою є відстрочення питання щодо демонтування технічних засобів електронних комунікацій позивача, розміщених до звернення із пропозицією щодо внесення змін до договорів.

Суд наголошує, що інститут забезпечення позову не є способом безпосереднього захисту майнових прав особи; метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь.

Предметом позову є вимоги позивача про визнання укладеними додаткових угод до договорів через ухилення відповідача від їх укладення з посиланням на необхідність розроблення технічних умов (технічних рекомендацій), а не незаконність вимоги відповідача про демонтаж, як зазначено у листі АТ "Сумиобленерго" від 12.06.2025, "самовільно розміщених технічних засобів електронних комунікацій".

Суд не встановив, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень.

За викладених обставин, суд відмовляє у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Глухів» про забезпечення позову за її необґрунтованістю.

Керуючись ст. 2, 136, 137, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Глухів» про забезпечення позову (вх. № 3568 від 23.06.2025) - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвала підписана суддею 25.06.2025.

Суддя Д.В. Вдовенко