ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/391/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, при секретарі судового засідання О. Гуменюк, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Агромед"

про стягнення 296 312,83 грн,

за участю представників:

від позивача: З. Голубєва, дов. від 01.01.2025,

від відповідача: І. Плютинський, виписка з ЄДРЮОФОПГФ, О. Удовиченко, ордер ВК № 1173259,

УСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Агромед" про стягнення 296 312,83 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Згідно із позовною заявою, позивач відповідно до вимог чинного законодавства за період з листопада 2021 року по березень 2025 року нарахував відповідачу обсяг спожитої у будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення та донарахував мінімальну частку середнього питомого споживання теплової енергії на опалення в розмірі 254 188,88 грн, які останній не оплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Окрім того, за несвоєчасну сплату вартості теплової енергії позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 1 928,73 грн пені, 30 305,78 грн інфляційних та 9 889,44 грн 3% річних.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на статті 193, 230-232, 275 ГК України, статті 525, 526, 549, 625, 714 ЦК України, статті 10, 11 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, ст. 7, 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги, статті 1 Закону України Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, статті 19, 25 Закону України Про теплопостачання, Правила надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМ України № 830 від 21.08.2019 (в редакції постанови КМ України № 1022 від 08.09.2021), Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (від 22.11.2018 № 315 у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 року № 358) тощо.

28.05.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким останній зазначає, що не користується послугами з постачання теплової енергії, що підтверджується довідками про кількість використаної теплової енергії на вводі споживача. Також повідомляє, що рахунки, долучені позивачем до позовної заяви, йому не направлялися, про їх існування стало відомо після ознайомлення з позовною заявою. Окрім того, відповідач вважає розрахунки інфляційних втрат, пені, 3% річних та розрахунок заборгованості за теплопостачання такими, що не ґрунтуються на недопустимих, належних та достовірних доказах. Щодо типового договору, то відповідач стверджує, що жодних заяв-приєднання не підписував; жодних рахунків за надані послуги не отримував та не оплачував. Звертає увагу на те, рішенням суду у справі № 918/759/20 від 24.11.2020 визнано протиправними діями ТОВ «Рівнетеплоенерго» по здійсненню нарахування заборгованості ТОВ Фірма «АГРОМЕД» за надання послуг за тепловіддачу від транзитних трубопроводів, які проходять через належне ТОВ Фірма «АГРОМЕД» нежитлове приміщення за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 279. Також відповідач просить суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність тощо. Ураховуючи викладене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

30.05.2025 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких останній надає додаткове нормативно-правове обґрунтування заявлених позовних вимог.

30.05.2025 від позивача надійшла заява про врахування описки, допущеної у найменуванні відповідача, у розрахунку заборгованості.

02.06.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої 20.09.2021 позивачем на своєму офіційному сайті було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня його опублікування на адресу позивача не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення про обрання моделі договірних відносин. Відповідач протягом 30 днів не повідомляв позивача про свою відмову від укладання договору, заперечень або протоколу розбіжностей до нього позивач не отримував. Отже, враховуючи відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-денного строку з моменту розміщення на офіційному сайті індивідуального договору на послуги з постачання теплової енергії, останній вважається укладеним між сторонами з 01.11.2021. Позивач, аналізуючи вимоги чинного законодавства, зазначає, що на споживачів, які користуються приміщеннями, що знаходяться у межах однієї будівлі, покладено обов`язок оплатити обсяги теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання та мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії на опалення. Опалювальна площа по будинку обраховується приміщеннями у будівлі/будинку, які забезпечуються тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у яких забезпечується нормативна температура повітря. Позивач відповідно до укладених договорів, отриманих копій технічних паспортів/проєктів/актів та іншої передбаченої законодавством України документації, котру надають споживачі послуги, проводить нарахування за спожиті послуги тощо. Стосовно позовної давності, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, то остання продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Зважаючи на викладене, позивач просить суд задоволити заявлені позовні вимоги.

02.06.2025 від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про застосування позовної давності.

06.06.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими позивачем до позовної заяви долучено довідки про кількість використаної теплоенергії, де протягом періоду з 01.11.2021 по 31.01.2025 покази теплового лічильника як на початок розрахункового періоду, так і на кінець розрахункового періоду незмінні 2,247 Гкал, а кількість використаної теплової енергії завжди нульові. Щодо рахунків, на підставі яких здійснюються нарахування відповідно до договору № 1589 від 27.01.2015, то рішенням Господарського суду Рівненської області від 24.11.2020 у справі № 918/759/20 чітко встановлено, що нарахування за цим договором протиправні, а ТОВ «Рівнетеплоенерго» зобов`язано їх припинити. Окрім того, позивачем у рахунках вказано інший договір № 1589 від 27. 01.2015, а рахунки, долучені до позовної заяви, не підписані електронним підписом. Також позивачем не зазначено жодної конкретної площі, формули, факту надання послуг, договору, який застосовується (адже в рахунках договір один, а позивач посилається на типовий договір), який би підтвердив послуги, які надає позивачем, тощо. За таких обставин відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін та результати їх розгляду.

Ухвалою суду від 06.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.05.2025.

У судових засіданнях 26.05.2025, 09.06.2025 оголошено перерви на 09.06.2025 та 23.06.2025 відповідно.

20.06.2025 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке відкликане останнім у судовому засіданні.

23.06.2025 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає таке.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості як одні з основних засад судочинства. Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтями 13, 74 ГПК України. Згідно з пунктами 2, 4, 5 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Розкриття своїх доказів сторонами під час подання суду перших заяв по суті справи (позов, відзив, пояснення третьої особи) є обов`язковим елементом, що забезпечує функціонування основних засад господарського судочинства, зокрема принципу змагальності сторін, оскільки змагальність полягає у праві сторін завчасно ознайомитися з доказами, представленими іншими учасниками процесу, у праві бути поінформованими про аргументи один одного до початку розгляду справи по суті. Отже, розкриття доказів є процедурою, в межах якої здійснюється діяльність з метою повідомлення осіб, які беруть участь у справі, та суду про наявні в конкретного учасника справи докази або повідомлення таких осіб про докази, якими сторона у справі збирається скористатися у процесі, та з метою надання можливості всім учасникам справи ознайомитися з такими доказами та змістом кожного з них. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. За правилами статті 201 ГПК України з оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті. Суд зазначає, що у справі позивачу забезпечене право на ефективне представлення в суді своєї справи, однак останній, в порушення вимог ГПК України, подав клопотання про долучення додаткових доказів після початку розгляду справи по суті, після надання пояснень сторонами щодо заявлених позовних вимог та в їх заперечення, перед дослідженням доказів, тобто після того як суд розпочав стадію провадження, що передбачає з`ясування обставин справи та дослідження доказів, а не їх зібрання. Приписами частин 2, 4, 5, 8 статті 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. У силу вимог частини четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 118 ГПК України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на викладене, ураховуючи, що докази подані на етапі дослідження доказів, а позивачем не обґрунтувано неможливість їх подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього, відтак клопотання підлягає залишенню без розгляду, а докази, долучені до нього, не приймаються судом.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, суд

установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Згідно з договором купівлі-продажу № 5019 від 28.11.2005 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9229709 від 09.12.2005 відповідач є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: вул. Соборна, 279, м. Рівне, загальною площею 169,8 кв.м.

Зазначене нежитлове приміщення є підвальним приміщенням у житловому багатоповерховому багатоквартирному будинку за адресою: вул. Соборна, 279, м. Рівне (вісім під`їздів).

Будинок приєднаний до мереж постачання теплової енергії та має загальнобудинкові прилади обліку теплової енергії, про що свідчать акти експлуатаційної перевірки приладів обліку теплової енергії від 02.12.2021 (з 1-6 під`їзди).

Відносини сторін щодо надання послуг з постачання теплової енергії по житловому багатоквартирному будинку, за адресою: вул. Соборна, 279, м. Рівне, в якому у власності відповідача знаходиться нежитлове приміщення, починаючи з 13.11.2021, врегульовані типовим індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії.

За пунктом 5 типового договору споживач зобов`язаний: оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, установленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування в строки, встановлені цим договором; зокрема, в разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої в будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.

Згідно з пунктом 11 типового договору обсяг спожитої в будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показанням засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Якщо будинок оснащено двома або більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частину будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).

Доказів існування рішення співвласників багатоквартирного будинку про розподіл обсягу спожитої теплової енергії для кожної окремої частину будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги, в матеріалах справи нема.

Розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання здійснює виконавець (пункт 22 договору).

Обсяг спожитої послуги визначений позивачем на підставі довідок про кількість використаної теплової енергії за період з листопада 2021 року по березень 2025 року, довідок про кількість використаної теплової енергії на вводі «Споживача» з листопада 2021 року по січень 2025 року.

Пунктом 31 типового договору передбачено, що вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця http://www.teplovodo.com.ua. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному вебсайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу (п. 31 типового договору).

Розрахунок вартості наданих позивачем послуг з теплопостачання встановлювала Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до Закону України Про національну комісію, а з липня 2021 року вказані повноваження передані до органу місцевого самоврядування.

Так, рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради Про встановлення тарифів ТОВ Рівнетеплоенерго від 12.10.2021 № 98 для категорії споживачів інші споживачі за послугу з постачання теплової енергії був встановлений тариф в розмірі 4 704,48грн/Гкал (з ПДВ). Відповідно до рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 21.12.2021 № 127 внесені зміни до рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради Про встановлення тарифів ТОВ Рівнетеплоенерго від 12.10.2021 № 98 та встановлені тарифи для категорії споживачів інші споживачі за послугу з постачання теплової енергії - 8 526,96грн/Гкал (з ПДВ). Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 28.10.2022 № 151 протягом дії воєнного стану та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено чи скасовано, накладено мораторій на підвищення тарифів за застосовано тарифи, встановлені рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради Про встановлення тарифів ТОВ Рівнетеплоенерговід 12.10.2021 № 98 для категорії споживачів інші споживачі за послугу з постачання теплової енергії - 8 526,96 грн/Гкал (з ПДВ). Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 19.12.2023 № 125 строком дії з 01.10.2023 по 30.09.2024 установлено тариф для категорії споживачів інші споживачі за послугу з постачання теплової енергії - 5 347,07 грн./Гкал (з ПДВ). Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 05.11.2024 № 140 строком дії з 01.10.2024 по 30.09.2025 установлено тариф для категорії споживачів інші споживачі за послугу з постачання теплової енергії - 5 603,18 грн/Гкал (з ПДВ). Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 18.03.2025 № 43 строком дії з 01.02.2025 по 30.09.2025 установлено тариф для категорії споживачів інші споживачі за послугу з постачання теплової енергії - 5 939,74 грн/Гкал (з ПДВ).

Відповідно до пункту 32 типового договору розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

За пунктами 33, 34 типового договору виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Позивач до матеріалів справи долучив рахунки про надання послуги з постачання теплової енергії з листопада 2021року по березень 2025 року.

Як пояснила у судових засіданнях представник позивача, рахунки надавалися в електронній формі на електронну адресу відповідача.

Заразом доказів того, що відповідач вимагав або між сторонами було досягнуто згоди про надання рахунку в електронній формі, немає. Так само як і немає доказів надання рахунків не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу на паперовому носії.

25.09.2024 позивач на адресу відповідача надіслав досудову претензію щодо сплати заборгованості за теплову енергію № 03-05/2587 від 25.09.2024 на суму 198 152,75 грн, до якої долучив акт звірки взаєморозрахунків за спожиту теплову енергію, акт звірки взаєморозрахунків за абонентське обслуговування, акти про надання послуг за період з листопада 2021 року по серпень 2024 року, рахунки про надання послуг за постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по серпень 2024 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, списком згрупованих відправлень.

11.03.2025 позивач на адресу відповідача надіслав досудову претензію щодо сплати заборгованості за теплову енергію № 03-05/683 від 11.03.2025 на суму 245 522,82 грн, до якої долучив акт звірки взаєморозрахунків за спожиту теплову енергію, акти про надання послуг за період з жовтня 2024 року по лютий 2025 року, рахунки про надання послуг за постачання теплової енергії за період з жовтня 2024 року по лютий 2025 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, списком згрупованих відправлень.

Відповідно підпункту 1 до пункту 43 та підпункту 3 пункту 41 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується вчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Доказів сплати заборгованості за послугу з постачання теплової енергії у матеріалах справи нема.

Окрім того, як зазначає відповідач, останній при встановленні у належному йому нежитловому приміщенні вузла обліку теплової енергії здійснив повну теплоізоляцію всіх транзитних стояків, що йдуть через приміщення відповідача, про що свідчать відповідні підписи представників позивача у акті первинного допуску до експлуатації вузла обліку теплової енергії від 27.11.2015, акти повторного допуску до експлуатації вузла обліку від 03.10.2019 та від 17.10.2023. Після встановлення вузла обліку (лічильника), він періодично проходив повірку, яку проводив позивач, що підтверджують вказані акти, вузол обліку дефектів не має, справний та придатний.

Згідно з підпунктом 11 пункту 40, який кореспондується з підпунктом 11 пункту 41, споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від системи централізованого опалення та постачання гарячої води, що затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 № 169, це прав не звільняє споживача від зобов`язання частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Відповідач доказів відключення його від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від системи централізованого опалення та постачання гарячої води, що затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 № 169, суду не надав.

За умовами пунктів 51, 52 цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, він вважається продовженим на черговий однорічний строк.

У пункті 54 типового договору встановлено, що в разі відключення споживача від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку цей договір не припиняє своєї дії.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із неналежним виконанням умов типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та відповідальністю за порушення строків оплати, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України, Законами України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, Про житлово-комунальні послуги, Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, Про теплопостачання, Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМ України № 830 від 21.08.2019 (в редакції постанови КМ України № 1022 від 08.09.2021), Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (від 22.11.2018 № 315 у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 року № 358) тощо.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, сума, заявлена позивачем до стягнення, складається з обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення та мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії на опалення.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, врегульовані нормами Закону України Про житлово-комунальні послуги.

За визначенням, наведеним у пункті 5 частини 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За статтею 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 12 Закону України Про житлово-комунальні послуги надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Постановою КМ України від 21.08.2019 №830 (у редакції постанови від 08.09.2021 № 1022) затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору в загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги (пункт 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії).

Як установлено судом із фактичних обставин справи, текст типового договору розміщено на офіційному сайті позивача http://rivneteploenergo.com/ 20.09.2021.

Враховуючи особливості укладення індивідуальних договорів про надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку, що встановлені статями 13, 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги, відносини сторін щодо надання послуг з постачання теплової енергії по житловому багатоквартирному будинку, за адресою: вул. Соборна, 279, м. Рівне, в якому у власності відповідача знаходиться нежитлове приміщення, починаючи з 13.11.2021, врегульовані типовим індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії.

За пунктом 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії № 830 (затверджені постановою КМ України від 21.08.2019, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень (зокрема відповідача) від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування (далі - МЗК), допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315 (далі - Методика розподілу).

Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною 1 статті 16 Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Пункт 1 розділу VIII Методики розподілу передбачено, що нормативна температура повітря у приміщеннях житлових будинків становить: у опалюваних приміщеннях будинків, проектну документацію на нове будівництво або реконструкцію яких затверджено до 01 жовтня 2005 року,- 18 °C; у будинках, проектну документацію на нове будівництво або реконструкцію яких затверджено після 01 жовтня 2005 року, та у будинках, проектну документацію на капітальний ремонт яких затверджено після 12 березня 2011 року,- згідно з державними будівельними нормами.».

Відповідно до вказаної норми щороку між позивачем та Департаментом інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради затверджується Температурний графік роботи котелень ТОВ «Рівнетеплоенрго», згідно з яким позивач подає від котелень теплову енергію до споживачів з рівнем, не нижчим від встановленого для визначеної котельні.

Температурний графік подачі теплової енергії забезпечує підтримання нормативної температури повітря житлових будинків згідно з встановленими нормами.

Теплова енергія, яка отримується будинками, обліковується будинковими приладами обліку теплової енергії та розподіляється між споживачами згідно з чинним законодавством України.

За пунктом 3 розділу I Методики розподілу розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду. Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.

Відповідно до отриманого загального обсягу спожитої теплової енергії по житловому будинку, в якому знаходиться нежитлове приміщення відповідача, розподілу підлягають обсяги спожитої у будівлі/ будинку теплової енергії на опалення відповідно до складових формул 1, 2, наведених у пункті 2 розділу II Методики розподілу.

Щодо обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, то суд зазначає таке.

За визначеннями, наведеними у пункті 2 розділу І Методики, загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.

До 01.02.2022 позивач здійснював обрахунок обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення за такою формулою: показник будинку за місяць х (12%МЗК+5%ФС)/ загальну площу х площу приміщення відповідача.

Зокрема, до 01.02.2022 нарахування проводились відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Методики (в редакції від 22.11.2018), а саме: у разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: п`ятиповерхова - 12 %, та пункту 2 розділу V Методики, згідно з яким обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювані приміщення від: індивідуального теплового пункту при регулюванні за погодними умовами - 5 %.

З 01.02.2022 по 01.01.2025 позивач здійснював обрахунок обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення за такою формулою: показник будинку за місяць х 25%/загальну площу приміщення х площу приміщення відповідача, а з 01.01.2025 показник будинку за місяць х 25% х Z відкл/загальну площу приміщення х площу приміщення відповідача.

Визначення обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення може здійснюватися розрахунково, спрощено або відповідно до проєкту.

Як зазначає позивач, у зв`язку з відсутністю можливості здійснити визначення вказаного обсягу розрахунково або за проєктом, відтак таке визначення відбулося у спрощений спосіб.

За пунктом 8, 9 розділу ІV Методики у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку. Визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qз.б.поп.проект), повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту zвідкл, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку.

Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень (пункт 12 розділу ІV Методики).

Відповідно до матеріалів справи позивач обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення визначав, виходячи з того, що приміщення відповідача знаходиться у 5-поверховому багатоквартирному будинку, заразом жодних доказів у підтвердження вказаної обставини суду не надав.

Судом із фактичних обставин справи установлено, що вказана багатоповерхівка має вісім під`їздів, позивач, обраховуючи загальну площу будинку для визначення розміру заборгованості відповідача, враховував площу з першого по шостий під`їзди, так само як і брав покази вузла комерційного обліку з вказаних під`їздів.

У свою чергу, пунктом 7 розділу І Методики передбачено, що у разі, якщо одна будівля/будинок має два та більше вводи відповідної зовнішньої інженерної мережі, які оснащено вузлами комерційного обліку, то визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюється за сумою всіх вузлів комерційного обліку відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку. За рішенням співвласників будівлі/будинку розподіл може здійснюватися окремо для кожної її частини, що оснащена вузлом комерційного обліку відповідної комунальної послуги (що кореспондується з пунктом 11 типового договору).

Заразом у матеріалах справи відсутнє рішенням співвласників будинку про те, що розподіл може здійснюватися окремо для кожної її частини, що оснащена вузлом комерційного обліку відповідної комунальної послуги.

Так само у матеріалах справи нема доказів того, що приміщення відповідача знаходиться саме у частині будинку з першого по шостий під`їзди.

Окрім того, загальна площа будинку (з урахуванням приміщень з автономним опаленням), яку позивач брав за основу, неодноразово змінювалася. Так, станом до 01.11.2022 вона становила 4533,5 кв.м, з 01.11.2022 4534,0 кв.м, а з 01.02.2024 - 4534,4 кв.м, тобто різниця складала лише 0,5 та 0,4 кв.м відповідно, площа приміщень з індивідуальним опаленням становила 117,9 кв.м. Пояснень щодо таких змін позивач не надав, так само як і не надав первинних документів, на підставі яких здійснив обрахунок загальної площі.

Площа приміщення магазину, належного відповідачу, за даними позивача становить 170,4 кв.м, тоді як згідно з первинним документом договором купівлі-продажу від 28.11.2005 169,8 кв.м.

Також, як зазначалося, у матеріалах справи немає доказів надання рахунків не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу на паперовому носії (останні направлялися лише одночасно з направленням досудових претензій).

У цьому випадку відсутність рахунків має важливе значення, оскільки останні були єдиним документом, на підставі яких, за умовами типового договору, відповідач мав проводити розрахунки, а, зважаючи на їх складність та необхідність мати у своєму розпорядження дані, яких у відповідача, вочевидь, не було, відсутність рахунків могла призвести, щонайменше, до несвоєчасних платежів.

Зважаючи, що позивачем не надано суду доказів того, що приміщення відповідача знаходиться у 5-поверховому багатоквартирному будинку, рішення співвласників будинку про розподіл спожитої послуги окремо для кожної частини будинку (1-6 під`їзди), що оснащена вузлом комерційного обліку відповідної комунальної послуги, а також первинних документів, на підставі яких останній здійснив обрахунок загальної площі будинку (1-6 під`їзди), суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахованої до стягнення суми.

Щодо обсягу мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії на опалення, то суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 розділу VІ Методики для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалюваних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Цією часткою перевіряють додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4 oC від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів розподільного обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. Для опалюваного приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, здійснюється донарахування обсягу теплової енергії Qдонпр.j або Qдонпр.g з метою унеможливлення опалення приміщення за рахунок суміжних опалюваних приміщень або опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, запобігання утворенню грибків та плісняви в приміщеннях, МЗК та допоміжних приміщеннях, а також недопущення зниження нормативного строку експлуатації приміщення/будівлі/будинку. Це донарахування не застосовується у разі наявності обґрунтованої претензії щодо кількості та/або якості наданої послуги у приміщені або не застосовується автоматично за наявності у будівлі/будинку більше 30 % опалюваних приміщень, щодо яких оформлено такі претензії. Середнє питоме споживання теплової енергії розраховується як сумарний обсяг теплової енергії, витраченої на опалення всіх опалюваних приміщень будівлі, віднесений до сумарної загальної/опалюваної площі/об`єму цих приміщень (у тому числі приміщень, не оснащених приладами обліку, за винятком приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення), з урахуванням положень пункту 11 розділу I цієї Методики. Таке питоме споживання теплової енергії має відповідати нормативній температурі внутрішнього повітря. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії (qопmin) дорівнює 50 % від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень.

Пунктом 2 розділу VІ Методики передбачено, що у кожному розрахунковому періоді протягом опалювального періоду перевіряється дотримання вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії в опалюваних приміщеннях, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. При перевірці спожитий опалюваним приміщенням обсяг теплової енергії на опалення, визначений за показаннями приладу (приладів) розподільного обліку теплової енергії та віднесений до загальної/опалюваної площі/об`єму цього приміщення, порівнюється з мінімальною часткою середнього питомого споживання теплової енергії. У разі недотримання цієї вимоги опалюваному приміщенню донараховується обсяг теплової енергії.

Позивач здійснював донарахування мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії за такою формулою: (показник будинку - показник МЗК)/опалювальну площу х 50% х опалювальну площу відповідача показник лічильника відповідача.

Знову ж таки, враховуючи складові вказаної формули, зважаючи на відсутність рішення співвласників будинку про розподіл спожитої послуги окремо для кожної частини будинку (1-6 під`їзди), що оснащена вузлом комерційного обліку відповідної комунальної послуги, а також первинних документів, на підставі яких останній здійснив обрахунок загальної площі будинку (1-6 під`їзди), суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахованої до стягнення суми.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 73 ГПК України).

У силу вимог частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналогічні приписи викладені у частині третій статті 13 ГПК України, за якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Окрім того, частиною четвертою статті 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи, що предметом заявлених позовних вимог є стягнення заборгованість, відтак розмір заявленої суми підлягає перевірці судом на предмет його обґрунтованості.

Заразом, ураховуючи, що позивачем не надано первинних документів, на підставі яких ним здійснено розрахунок заявленої до стягнення грошової суми, отже, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу відсутні.

Стосовно нарахування 3% річних, інфляційних та пені, то, беручи до уваги відсутність підстав для стягнення основного боргу, відсутні підстави для здійснення відповідних нарахувань на нього.

Щодо застосування позовної давності.

Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Приписами частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц тощо).

Зважаючи, що підстав для задоволення позову немає, відтак і немає підстав для застосування позовної давності.

Щодо інших аргументів, на які посилалися учасники справи та яким не була дана оцінка, то Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справах "Проніна проти України", «Серявін та інші проти України», "Ruiz Torija v. Spain" тощо).

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статтями 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи ( частина перша статті 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 3 554,95 грн (з урахуванням частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, відтак судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Агромед" про стягнення 296 312,83 грн відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (вул. Д. Галицького, 27, м. Рівне, 33019, ідентифікаційний код 36598008).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Агромед" (вул. Соборна, 279, м. Рівне, 33024, ідентифікаційний код 22574486).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша, друга статті 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 256 ГПК України).

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне рішення складене та підписане 23.06.2025.

Суддя О. Андрійчук