ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/1002/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Чабан А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ
до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, м. Харків
про стягнення 580600,22 грн.
за участю представників:

позивача - Кемінь В.В.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 580600,22 грн., з яких: 449950,05 грн. - основний борг за договором № 19-1133/21-БО-Т постачання природного газу від 12.11.2021; 26947,70 грн. - пеня; 25776,59 грн. - три проценти річних; 77925,88 грн. - інфляційні втрати. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, а саме 6967,20 грн. сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.03.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Відповідач 09.04.2025 за вх.№ 8862 подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд у позові відмовити, посилаючись на те, що невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, та те, що для сплати заборгованості за попередній період (сплата штрафних санкцій) у Харківського КЕУ відсутнє відповідне фінансування. Окрім того, у відзиві відповідач просив суд зменшити розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат на 100% через важливість збереження господарської діяльності відповідача, відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, з огляду на приписи статей 253, 509, 525, 526, 549, 551, 610, 611, 627, 629 Цивільного кодексу України та статей 231-233 Господарського кодексу України.

Позивач 14.04.2025 за вх.№ 9193 подав до суду відповідь на відзив, згідно якої просить суд відхилити доводи Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, що висвітлені у відзиві, а позовну заяву ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» задовольнити у повному обсязі.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, 09.06.2025 за вх.№ 13591 подав до суду заяву про проведення засідання за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

12.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник) та Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків (споживач) було укладено договір № 19-1133/21-БО-Т постачання природного газу (надалі - Договір) з додатковими угодами № 1 та № 2.

На виконання умов Договору у період грудень 2021 року - грудень 2022 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 10324753,31 грн. згідно актів приймання - передачі природного газу, а саме:

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2021, обсяг І переданого газу: 8,44085 тис.м.куб, вартістю: 64014,45 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2022, обсяг І переданого газу: 19,70000 тис.м.куб., вартістю: 149402,58 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2022, обсяг І переданого газу: 17,60000 тис.м.куб., вартістю: 133476,42 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2022, обсяг ІІ переданого газу: 164,53031 тис.м.куб., вартістю: 2723633,96 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2022, обсяг переданого газу: 40,91266 тис.м.куб., вартістю: 677267,98 грн.

- Коригуючий Акт приймання-передачі природного газу від 25.04.2022, обсяг переданого газу: 40,91266 тис.м.куб., вартістю: 676658,41 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2022, обсяг І переданого газу: 15,60000 тис.м.куб., вартістю: 118308,65 грн.

- Коригуючий Акт приймання-передачі природного газу від 25.04.2022, обсяг І переданого газу: 15,60000 тис.м.куб., вартістю: 118376,22 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2022, обсяг І переданого газу: 4,40000 тис.м.куб., вартістю: 33303,54 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2022, обсяг ІІ переданого газу: 5,98936 тис.м.куб., вартістю: 99058,60 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2022, обсяг І переданого газу: 0,12929 тис.м.куб., вартістю: 980,52 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2022, обсяг переданого газу: 0,00149 тис.м.куб., вартістю: 24,66 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2022, обсяг переданого газу: 0,00155 тис.м.куб., вартістю: 25,66 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.08.2022, обсяг переданого газу: 0,00155 тис.м.куб., вартістю: 25,66 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2022, обсяг переданого газу: 0,00151 тис.м.куб., вартістю: 25,00 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2022, обсяг переданого газу: 13,21452 тис.м.куб., вартістю: 218751,67 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2022, обсяг переданого газу: 51,82763 тис.м.куб., вартістю: 857948,74 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2022, обсяг переданого газу: 15,41383 тис.м.куб., вартістю: 116896,75 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2022, обсяг переданого газу: 77,22592 тис.м.куб., вартістю: 1278389,17 грн.

Порядок та умови передачі природного газу передбачені пунктами 3.1 3.6 Договору.

Згідно з пунктом 3.5. Договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 5.1. Договору, встановлено, що оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Згідно пункту 7.2. Договору у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1. та/або строків оплати за пунктом 8.4. цього Договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Як зазначалось вище, у період грудень 2021 року - грудень 2022 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 10324753,31 грн.

Згідно позову позивач вказує, що за поставлений газ відповідач здійснив оплату лише частково на суму 9874803,26 грн., а відтак відповідач не виконав зобов`язання у повному обсязі та у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1. Договору. Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за Договором складає 449950,05грн.

При цьому суд зазначає, що докази оплати відповідачем позивачу основного боргу у розмірі 449950,05 грн. в матеріалах справи відсутні.

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивачем нараховані відповідачу та заявлені до стягнення пеня у розмірі 26947,70 грн., три проценти річних у розмірі 25776,59 грн. та інфляційні втрати у розмірі 77925,88 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Ураховуючи викладене та те, що відповідачем не спростовано у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат на 100%, суд зазначає наступне.

Згідно статей 546, 549 ЦК України, статті 230 ГК України неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, а не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

У відповідності до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Доводи відповідача щодо значного навантаження на бюджет через санкції є необґрунтованими та вони не підтверджені відповідними доказами, у зв`язку з чим такі доводи не є виключними обставинами, які можуть стати підставою для зменшення пені.

У свою чергу, у системному аналізі фактичних обставин функціонування ринку природного газу та його нормативного регулювання, єдиним джерелом компенсації понесених постачальником втрат є стягнення з контрагентів усіх можливих штрафних санкцій, а також 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено законодавством України і умовами укладеного договору. До того ж, сума неустойки (пені) у співвідношенні до суми несвоєчасно сплаченого основного боргу становить - 5,98 %. Тобто, стягнення пені у такому розмірі не створить для відповідача надмірного фінансового навантаження.

Верховний Суд у постанові від 21.06.2021 у справі № 904/3177/20 вказав, що зміст положень статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України не зобов`язує кредитора доводити наявність у нього збитків для того, щоб притягнути боржника до відповідальності у вигляді штрафних санкцій, а посилання відповідача, в обґрунтування заяви про зменшення штрафних санкцій, на понесені ним збитки у вигляді виконавчого збору та збитковість його підприємства не може вважатися такими винятковими підставами для їх зменшення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат, та відхилення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат на 100%.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати з оплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76-80, 86, 91, 120, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (61024, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) 449950,05 грн. основного боргу; 26947,70 грн. пені; 25776,59 грн. 3% річних; 77925,88 грн. інфляційних втрат та 6967,20 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ).

Відповідач: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків (61024, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61, ).

Повне рішення складено "19" червня 2025 р.

Суддя А.М. Буракова

Справа № 922/1002/25