ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

18 червня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/256/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Каваль С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради до Релігійної громади Української Православної Церкви в м. Рівне (Свято-Успенська) про витребування майна з чужого незаконного володіння

у судове засідання з`явились представники:

позивача: Борисова І.В.;

відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

26.03.2025 Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - Управління) звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Релігійної громади Української Православної Церкви в м. Рівне (Свято-Успенська) про витребування майна з чужого незаконного володіння, згядно якого позивач просить: зобов`язати відповідача повернути будівлю церкви Успіння Богородиці, загальною площею 114 кв.м. за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, 113, шляхом виселення.

Ухвалою від 31.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.04.2025.

22.04.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 22.04.2025 судове засідання було відкладено на 06.05.2025.

06.05.2025 на визначений час з`явились представники сторін, проте судове засідання не відбулось у зв`язку з тим, що до Господарського суду Рівненської області надійшло повідомлення про замінування приміщення суду.

Ухвалою від 06.05.2025 підготовче судове засідання призначено на 27.05.2025.

12.05.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив.

19.05.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь.

12.05.2025 від відповідача надійшло клопотання, в якому Релігійна громада просить:

- зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок Господарського суду Рівненської області грошові кошти у розмірі вартості спірного майна в сумі 3 048 203 грн. та долучити до матеріалів справи відповідну довідку;

- у разі невнесення на депозитний рахунок Господарського суду Рівненської області грошових коштів у розмірі вартості спірного, застосувати норми ч.4 ст.174 ГПК України.

26.05.2025 від позивача надійшли заперечення на клопотання про застосування ч.6 ст. 164 ГПК України, згідно яких Управління вважає, що Релігійна громада не є добросовісним набувачем спірного майна у зв`язку з тим, що право власності відповідачем не набуто.

27.05.2025 від відповідача надійшли доповнення до клопотання про застосування ч.6 ст. 164 ГПК України, згідно яких Релігійна громада посилається на наявність рішення Господарського суду Рівненської області від 05.11.2004 у справі №11/300, за яким право власності на спірну будівлю визнано за Релігійною громадою. Отож, остання являється добросовісним набувачем спірного майна.

27.05.2025 від відповідача надійшло клопотання про витребування матеріалів справи №11/300 з архіву Господарського суду Рівненської області.

Ухвалою від 27.05.2025 у задоволенні клопотання про витребування матеріалів справи №11/300 з архіву Господарського суду Рівненської області - відмовлено, підготовче засідання відкладено на 10.06.2025.

05.06.2025 від позивача надійшло заперечення на доповнення до клопотання про застосування положень ч.6 ст. 164 ГПК України.

09.06.2025 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів/документів, у якому просить поновити строк для долучення доказів у справі, пропущений по поважній причині і долучити до справи, в якості доказів, документи, що містяться в матеріалах справи №11/300.

Ухвалою від 10.06.2025 задоволено клопотання відповідача і відкладено підготовче судове засідання на 18.06.2025.

10.06.2025 від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про долучення доказів/документів, згідно яких Управління вважає, що Релігійною громадою не наведено поважних причин для поновлення строку для долучення доказів, а також запропоновані для долучення докази не стосуються предмету позову у даній справі.

17.06.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

Таким чином, станом на дату проведення підготовчого судового засідання на розгляді у суді перебуває 3 клопотання відповідача:

1. про застосування до позову Управління ч.6 ст. 164 ГПК України від 26.05.2025;

2. про долучення до матеріалів справи доказів/документів від 09.06.2025;

3. про відкладення підготовчого засідання від 17.06.2025.

18.06.2025, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, позивач не забезпечив явку у судове засідання уповноваженого представника, що за умовами ч.1 ст. 202 ГПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши клопотання про відкладення підготовчого засідання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Згідно ч.1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Отже, неможливість участі представника сторони, не є об`єктивною обставиною, яка визначає неможливість розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відсутність представника товариства, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, оскільки ГПК України не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа. Так, юридичну особу за посадою може представляти її керівник, інші особи, які є штатними працівниками юридичної особи, можуть бути її представниками, якщо вони діють у межах, визначених законодавством чи установчими документами юридичної особи. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті "справедливого суду", гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України").

Розглянувши клопотання про застосування до позову ч.6 ст. 164 ГПК України від 26.05.2025, суд дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення.

У судовому засіданні, заперечуючи проти необхідності внесення на депозитний рахунок вищезазначених коштів, представник Управління доводить, що спірне майно не перебуває у володінні Релігійної громади, позов стосується повернення майна з безпіставного користування, а не з власності відповідача.

У свою чергу, Релігійна громада вважає себе добросовісним набувачем спірного майна.

Проаналізувавши позовну заяву Управління суд звертає увагу на наступне.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову, як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу,є спосіб захисту цього права чи інтересу.

Аналізуючи позовну заяву, суд встановив, що предметом позову (тобто матеріально-правові вимоги, з якою Управління звернулося до суду) є витребування майна з чужого незаконного володіння (зобов`язати відповідача повернути з незаконного володіння будівлю церкви Успіння Богородиці, загальною площею 114 кв.м. за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, 113, шляхом виселення).

Одним із способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку ст.ст. 387-388 ЦК України (віндикаційний позов).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, саме застосування інституту віндикації зумовлює необхідність з`ясування судами також ознак добросовісності/недобросовісності у діях кінцевого набувача майна для забезпечення дотримання критерію пропорційності при втручанні у його майнові права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі №925/1351/19 виснувала, що для розкриття критерію пропорційності велике значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої ст. 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (постанови від 26.06.2019 у справі №669/927/16-ц, від 01.04.2020 у справі №610/1030/18).

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №925/1351/19).

Отже, незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права. Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Частиною 5 ст. 390 ЦК України передбачено, що суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Диспозиція ст. 390 ЦК України не виокремлює форму власності, у яку було набуте майно добросовісним набувачем (у тому числі, якщо спір виник між різними володільцями, але однакової форми власності), так само як і спосіб набуття (оплатно чи безоплатно).

Виокремлення щодо майна приватної форми власності у віндикаційному та негаторному позовах міститься лише в положеннях п.1, 2 ч.3 ст 388 та ч.2 ст. 391 ЦК України, що свідчить про цілеспрямоване регулювання законодавцем правовідносин щодо приватного майна виключно у чітко передбачених випадках і розширеному тлумаченню не підлягають.

Крім цього, добросовісним набувачем у розумінні ст. 388 ЦК України є особа, яка отримала майно як за відплатним договором (ч. 1), так і безвідплатно (ч. 4).

Згідно з ч.4 ст. 13 Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Таким чином, приписи ст. 390 ЦК України та ч.6 ст. 164 ГПК України підлягають застосуванню незалежно від того, до якого володільця та якої форми власності перейшло спірне майно - державної, комунальної чи в приватної, та в який спосіб воно набуте.

Відповідно до ч.13 ст. 238 ГПК України у разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить, що встановлення добросовісності/недобросовісності набувача залежить від поданих сторонами та досліджених судами доказів у кожній конкретній справі та здійснюється саме при вирішенні питання про витребування майна. При цьому ухвалення рішення про витребування майна від добросовісного набувача можливо виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду, оскільки суд одночасно з ухваленням рішення вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Зважаючи на обраний Управлінням спосіб захисту (витребування майна з незаконного володіння), суд зобов`язаний застосувати до даного позову норми матеріального та процесуального права, якими врегульовано порядок витребування майна у добросовісного/недобросовісного набувача.

В світлі даних висновків суд враховує, що 09.04.2025 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача", згідно з яким внесено зміни у ст.ст. 261, 388, 390, 391 ЦК України, ст.ст. 164, 174, 177, 185, 265 ГПК України та ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно зі змістом Закону України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача":

- ст. 164 ГПК України доповнено ч.6 такого змісту: "У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

- ч.2 ст. 174 ГПК України доповнено абзацом третім такого змісту: "Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму".

У п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону визначено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абз.1,2 ч.5 ст. 390 ЦК України, якою доповнено відповідну статтю ЦК України Законом 4292-ІХ, суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Таким чином, держава регламентувала порядок звернення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та прокурорів до суду з позовами, направленими на вилучення майна з приватної власності інших осіб, шляхом визначення спеціального порядку звернення, що включає забезпечення прав відповідача через внесення депозиту у розмірі вартості майна, який буде спрямований на відшкодування вартості майна в разі задоволення позову.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2023 у справі №924/1277/20 зазначив, що особливістю дії у часі норм процесуального права є те, що така дія має негайний характер, і це означає обов`язок застосування норми, яка була чинною на момент здійснення відповідної процесуальної дії (більш пізня норма процесуального права скасовує дію попередньої норми, яка регулює ті самі відносини).

З огляду на викладене, на час постановлення цієї ухвали суд має керуватися положеннями ГПК України з урахуванням змін, внесеними згідно із Законом №4292-ІХ.

Управлінням до позовної заяви не додано експертно-грошової оцінки будівлі церкви Успіння Богородиці, загальною площею 114 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, 113, здійсненої в порядку, визначеному законом та документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, чинна на дату подання позовної заяви.

Оскільки на дату відкриття провадження у справі встановленої законодавством вимоги щодо необхідності подання документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, не було передбачено, однак Законом України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача" визначено зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, суд вважає за належне залишити позовну заяву Управління без руху, у зв`язку з необхідністю виконання вимог ч.6 ст. 164 ГПК України.

Так, Управлінню слід надати у 5-денний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення зазначеного недоліку: шляхом надання до суду оцінки спірного майна, чинної на дату подання позовної заяви та доказів внесення на депозитний рахунок Господарського суду Рівненської області грошових коштів у розмірі його вартості.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу наслідки усунення/неусунення виявлених недоліків позовної заяви.

Так, ч.ч.12.13 ст. 176 ГПК передбачено, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом,суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Клопотання відповідача про долучення доказів/документів від 09.06.2025 буде розглянуте після (у разі) продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 162, 164, 172, 174, 234 та 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради до Релігійної громади Української Православної Церкви в м. Рівне (Свято-Успенська) про витребування майна з чужого незаконного володіння - залишити без руху.

2. Надати Управлінню комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради строк на усунення недоліків - протягом 5 днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

3. Встановити Управлінню комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- надання суду оцінки спірного майна: будівлі церкви Успіння Богородиці, загальною площею 114 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, 113;

- надання документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок Господарського суду Рівненської області грошових коштів у розмірі вартості будівлі церкви Успіння Богородиці, загальною площею 114 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, 113.

4. Роз`яснити Управлінню комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, що в разі не усунення недоліків у встановлений судом строк, позовна заява залишається без розгляду згідно з ч.13 ст. 176 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ч.1 ст. 235 ГПК України негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Ю.Г. РОМАНЮК