ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2025 р. Справа №914/2260/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.

розглянувши без повідомлення (виклику) представників сторін апеляційну скаргу Фермерського господарства "Рисовський"

на рішення Господарського суду Львівської області від 17.03.2025 (повне рішення складено 17.03.2025, суддя Рим Т.Я.)

у справі № 914/2260/24

за позовом Фермерського господарства "Рисовський"

до відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області

про стягнення 96000,00 грн моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2024 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фермерського господарства "Рисовський" до Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення 96 000,00 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ Господарського суду Львівської області від 13.10.1994 у справі №5/79, яким зобов`язано Зубрянську сільську раду народних депутатів до 13.11.1994 року виділити ФГ "Рисовський" 4 га землі, не виконується протягом тривалого часу. У зв`язку з цим відкрито кримінальне провадження №0004557 від 12.12.2013 за статтею 382 Кримінального кодексу України. Вказане кримінальне провадження не розслідується протягом більше 10 років.

Тривала бездіяльність відповідача завдала позивачу моральної шкоди, яка полягає, зокрема, в глибоких переживаннях у зв`язку з позбавленням реалізації своїх прав та життєвих планів, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, зниженні престижу та довіри до діяльності та ділової репутації ФГ "Рисовський".

Предметом позову, з урахуванням збільшених позовних вимог, є стягнення моральної шкоди в розмірі 96000,00 грн, завданої за період 01.02.2024-01.02.2025.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.03.2025 у справі №914/2260/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з такого:

- з посиланням на практику Верховного Суду, зокрема, на постанову ВП ВС від 14.04.2020, господарський суд вказав, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності; Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач;

- моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом, чинним законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за одним і тим самим фактом порушення прав. Аналоічної правової позиції дотримується і Верховний Суд;

- позивач не довів факту завдання йому моральної шкоди, що є підставою відмови в задоволення позову.

Фермерське господарство "Рисовський", не погодившись з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи. Крім того, скаржник вважає, що судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1173, 1174 ЦК України.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом не враховано висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах апеляційних судів та Верховного Суду в справах №914/2546/20 від 15.11.2021, №914/3502/21 від 19.04.2023, №914/1735/20 від 19.08.2021, №914/1734/20 від 5.04.2021, №914/263/19р. від 26.02.2020, №914/977/18р., №914/633/17 від 19.12.2017.

Фермерське господарство "Рисовський", вважаючи, що у даних правовідносинах має місце довготриваюче правопорушення (бездіяльність відповідача), просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 17.03.2025 у даній справі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Головне управління Національної поліції у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що:

- позивач не довів підстав цивільно-правової відповідальності за моральну шкоду, завдану бездіяльністю органу досудового розслідування;

- позивач не надав доказів, що підтверджують приниження ділової репутації саме ФГ "Рисовський" як юридичній особі;

- моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Предметом спору у даній справі є вимога про відшкодування моральної шкоди на користь юридичної особи Фермерського господарства "Рисовський".

Завдана юридичній особі моральна шкода у розумінні частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України може полягати винятково у приниженні ділової репутації юридичної особи, оскільки інші передбачені цією статтею способи прояву такої (моральної) шкоди стосуються фізичних осіб.

Відповідно до частин 1, 4 статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа підприємець.

Згідно ч. 1 ст. 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.04.2020 (справа № 925/1196/18) сформулювала висновок про те, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Водночас природа такого зв`язку має бути пряма, тобто дії відповідача мають завдавати шкоду позивачеві як conditio sine qua non ("умова, без якої не може бути") (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №910/10501/19).

Згідно п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" ділова репутація - сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі кримінальні правопорушення і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку

Релевантність цього визначення для врахування у правовідносинах із відшкодування шкоди підтверджується висновками щодо застосування цієї норми Закону у постановах Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №915/1375/20, від 06.10.2022 у справі №910/18745/21, від 09.03.2023 у справі №910/17451/21.

У постанові ВС від 02.07.20 № 910/11621/16 (пункт 8.4) сформульовані такі висновки:

«Тож під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, потрібно розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, також вчинення дій спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від низки факторів: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

…Суд має встановити, зокрема: кому завдана шкода (фізичній чи юридичній особі з урахуванням суб`єктного складу злочину у відповідності до статті 172 КК України); чим підтверджується заподіяння позивачеві втрат немайнового характеру та в чому конкретно вони полягали/проявились (наприклад: у приниженні ділової репутації юридичної особи, у посяганні на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, або у вчиненні дій спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності), за яких обставин та якими конкретно рішеннями, діями, бездіяльністю вони заподіяні; невідповідність цих рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади ... чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; факт заподіяння цими рішеннями, діями чи бездіяльністю шкоди саме юридичній особі та її розмір; причино-наслідковий зв`язок між незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду на підставі цих статей саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.»

Ділова репутація набувається юридичною особою не з моменту створення останньої, а у процесі здійснення нею професійної чи підприємницької діяльності, внаслідок чого формується позитивна громадська оцінка або широко розповсюджена думка стосовно ділових якостей юридичної особи, іміджу, престижу та довіри до її діяльності.

Отже, в силу того, що ділова репутація юридичною особою набувається з часом, юридична особа повинна довести, що бездіяльність органів досудового розслідування вплинула на сформовану і широко розповсюджену позитивну думку відносно її діяльності. Сам по собі факт тривалого розслідування в кримінальному провадженні, не може бути наслідком заподіяння їй моральної шкоди у вигляді приниження ділової репутації.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19), від 19 грудня 2022 року у справі № 466/5021/18 (провадження № 61-21157св19), від 27 березня 2023 року у справі № 757/221/21-ц (провадження № 61-10631св22), від 15 липня 2024 року у справі № 127/17413/22 (провадження № 61-1890св24).

Фермерське господарство "Рисовський" не надало суду доказів, які б підтверджували те, що довготривала бездіяльність відповідача призвела до зниження оцінки підприємницької, громадської, професійної чи іншої його діяльності. В матеріалах справи відсутні докази завдання шкоди діловій репутації позивача.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ФГ "Рисовський" з 06.02.2008 року перебуває у процесі припинення. Отже, позивач протягом тривалого періоду часу не здійснює своєї підприємницької діяльності.

Таким чином, факт довготривалого розслідування кримінального провадження не міг вплинути на втрату або заподіяння шкоди діловій репутації позивача, адже ділова репутація виникає у юридичної особи внаслідок здійснення господарської діяльності.

Згідно листа ВП №3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 23.01.2025 №12577-2025 (а.с. 177) Рисовський І.Г. перебуває у кримінальному провадженні №0004557 у статусі свідка, а не потерпілого. За наданою суду першої інстанції інформацією ФГ "Рисовський" також не має статусу потерпілого.

У постанові від 05.10.2022 у справі №766/9484/20 Верховний Суд зазначив: "…реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди". Цією постановою Верховний Суд скасував рішення судів та ухвалив нове рішення про відмову в позові про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Крім того, фізична особа ОСОБА_1 як одноосібний власник ФГ "Рисовський" не може доводити в порядку господарського судочинства факт заподіяння моральної шкоди йому особисто.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 звертався до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування шкоди, завданої тривалою бездіяльністю останнього (а.с. 179-186). Проте цей позов повернуто позивачу, у зв`язку з неусуненням його недоліків.

Для визначення розміру моральної шкоди позивач застосував приписи Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Однак, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.09.2019 у справі №916/1423/17 цей закон врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, його дія не розповсюджується на потерпілих осіб, зокрема юридичних, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб (подібний за змістом висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №910/10399/18, від 30.01.2024 у справі №910/10692/22, від 28.02.2024 у справі № 910/13733/22).

З огляду на викладене, судом першої інстанції зроблено правомірний висновок, що шкода, завдана діловій репутації ФГ "Рисовський", у цій справі відсутня.

Крім того, у постанові від 11 грудня 2024 в справі №461/5877/22 Верховний Суд зазначив, що чинним законодавством не передбачено багаторазове відшкодування моральної шкоди за одним і тим самим фактом порушення прав (такі ж висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 05 березня 2024 року в справі №686/23937/23, від 13 листопада 2023 року в справі №686/13017/22, від 18 серпня 2023 року в справі №686/10621/22, від 13 липня 2023 року в справі №686/13391/22, від 22 листопада 2022 року в справі №686/28957/21-ц, від 07 вересня 2022 року в справі № 686/19070/21).

З врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17.04.2024 (справа №914/666/23), в якій, зокрема, зазначено:

"…судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що рішенням ЄСПЛ "Рисовський проти України" від 20.01.2012 уже стягнуто моральну шкоду на користь ОСОБА_1 як одноосібного власника ФГ "Рисовський" за невиконання рішення Арбітражного суду Львівської області у справі № 5/79 від 13.10.1994 за період з 1994 року по 20.01.2012, що охоплює проміжок часу з 1995 року по 2009 рік, за який заявлена до стягнення з аналогічних підстав моральна шкода у цій справі.

Слід зауважити, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частина п`ята статті 23 ЦК України). Тобто, у разі реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз, позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (у цьому випадку за тривале невиконання рішення Арбітражного суду Львівської області у справі № 5/79 від 13.10.1994), за винятком, якщо багаторазове відшкодування не передбачене договором або законом", суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому вони відхиляються колегією суддів за безпідставністю, як спростовані вищевикладеним.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалено відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні апеляційної скарги Фермерського господарства "Рисовський" відмовити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 17.03.2025 у справі № 914/2260/24 залишити без змін.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік