РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2025Справа № 910/4610/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ПАУЕР" (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 1-А, ідентифікаційний код 40154053)

до Золотаревського Ігоря Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення 199 540, 97 грн,

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ПАУЕР" (далі позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Золотаревського Ігоря Анатолійовича (далі відповідач) про стягнення 199 540, 97 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором суборенди №21-08-19/ЗІА від 21.08.2018, що було встановлено під час розгляду справи №910/11622/20. Предметом спору ж у цій справі є стягнення з відповідача 155 782, 98 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 43 757, 99 грн, не охоплений рішенням у справі 910/11622/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2025 суд звернувся до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи - Золотаревського Ігоря Анатолійовича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

22.04.2025 до суду надійшов лист від Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області № 8010.5.-18762/80.3-25 від 22.04.2025, у якому було повідомлено, що за відомостями управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.09.2008 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 23.04.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену за даними управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, однак була повернута відділом поштового зв`язку до суду з поміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливості ознайомитись, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 23.04.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

За доводами позивача, що підтверджується матеріалами справи, 27.10.2020 Господарський суд міста Києва розглянув справу № 910/11622/20 за позовом ТОВ "Компанія "ПАУЕР" до Фізичної особи-підприємця Золотаревського Ігоря Анатолійовича про стягнення заборгованості за Договором суборенди №21-08- 19/ЗІА від 21.08.2018 та ухвалив рішення, яким позовні вимоги задовольнив повністю і стягнув з Фізичної особи-підприємця Золотаревського Ігоря Анатолійовича на користь ТОВ "Компанія "ПАУЕР" заборгованість в сумі 249 223 грн 26 коп., пеню в сумі 11 019 грн 23 коп., 3% річних в сумі 1 916 грн 66 коп., інфляційні втрати в сумі 2 224 грн 86 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 965 грн 76 коп.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 було залишено без змін.

18 лютого 2021 року Господарський суд міста Києва на виконання рішення від 27.10.2020 у справі №910/11622/20 видав наказ про стягнення з Фізичної особипідприємця Золотаревського Ігоря Анатолійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ПАУЕР" заборгованість в сумі 249 223 грн 26 коп., пеню в сумі 11 019 грн 23 коп., 3% річних в сумі 1 916 грн 66 коп., інфляційні втрати в сумі 2 224 грн 86 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 965 грн 76 коп.

23 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ахметовою Ліною Едуардівною за результатом розгляду заяви ТОВ «Компанія «ПАУЕР» про примусове виконання рішення суду на підставі наказу № 910/11622/20 від 18.02.2021 було відкрито виконавче провадження № 64620033

Як вказує позивача, в межах виконавчого провадження № 64620033 з боржника ФОП Золотаревського І.А. стягнуто 19 516,51 грн, що підтверджується платіжними інструкціями приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ахметової Л.Е.: №2146 від 04.07.2023 на суму 1 829, 49 грн, №2284 від 02.08.2023 на суму 2 215,58 грн, №2580 від 19.10.2023 на суму 2 174,46 грн, №2649 від 31.10.2023 на суму 1 470,96 грн, №3042 від 18.01.2024 на суму 3 945,03 грн, №3274 від 21.02.2024 на суму 558,78 грн, №3390 від 25.03.2024 на суму 1 558,78 грн, №3477 від 11.04.2024 на суму 951,17 грн., №3986 від 29.07.2024 на суму 227,28 грн., №4199 від 20.09.2024 на суму 3 039,60 грн, №4425 від 25.11.2024 на суму 181,82 грн, №4508 від 27.01.2025 на суму 272,73 грн, №4579 від 28.02.2025 на суму 91,00 грн.

Згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ахметової Л.Е. від 28.02.25 про повернення виконавчого документа стягувачу залишок нестягненої суми за виконавчим документом становить 248 833,09 грн, а сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 1951,51 грн.

З 17.03.2025 наказ Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 року про виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/11622/20 від 27.10.2020 за заявою стягувача знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження №77539110 від 17.03.2025 і листом від 17.03.2025 №555 про повідомлення сторін провадження про його відкриття.

Згідно з повідомленням від 18.03.2025 № 629 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г. за період з 19.01.2021 року по 19.03.2025 залишок нестягненої суми за виконавчим документом становить 248 833,09 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, оскільки відповідачем не виконується рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 у справі № 910/11622/20, чим спричинено позивачеві майнові збитки шляхом несплати боргу у сумі 248 833, 09 грн, а також втрати від їх знецінення та неможливості фактичного користування цими грошовими коштами, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача в порядку ст. 625 ГПК України інфляційні втрати у розмірі 155 782, 98 грн та 3% річних у розмірі 43 757, 99 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 у справі № 910/11622/20 присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Золотаревського Ігоря Анатолійовича на користь ТОВ "Компанія "ПАУЕР" заборгованість в сумі 249 223 грн 26 коп., пеню в сумі 11 019 грн 23 коп., 3% річних в сумі 1 916 грн 66 коп., інфляційні втрати в сумі 2 224 грн 86 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 965 грн 76 коп.

При цьому, під час розгляду справи №910/11622/20 судом встановлено наступні обставини:

« 21.08.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія ПАУЕР (за договором - Орендар) та Фізичною особою-підприємцем Золотаревським Ігорем Анатолійовичем (за договором - Суборендар) укладено Договір суборенди №21-08-19/ЗIA (надалі за текстом - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Орендар передав, а Суборендар прийняв в орендне користування нежилу площу, що розташована в нежилому будинку за адресою: м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, літера А (надалі за текстом - Приміщення) загальним розміром 200 м2 (двісті метрів квадратних), до якої входить основна площа 198 м2 (сто дев`яносто вісім метрів квадратних) та місця спільного користування 2 м2 (два метри квадратних), як зазначено в Додатку №2 до Договору Схема суборендованої площі (надалі за текстом - Додаток №2)…

Факт передачі Приміщення Позивачем Відповідачу підтверджується відповідним Актом приймання-передачі суборендованої площі від 21.08.2019…

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 249 223,26 грн за користування об`єктом оренди на підставі договору, з яких 156 00,00 грн заборгованість зі сплати суборендної плати, 63 223,26 грн заборгованість з компенсації витрат на забезпечення приміщення комунальними послугами, 30 000,00 грн заборгованість за сплати плати за експлуатаційні послуги…

Факт порушення відповідачем зобов`язань за договором суборенди № 21-08-19/ЗІА від 21.08.2019 належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.».

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 у справі № 910/11622/20, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021, та набрало законної сили.

Відповідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002, Справа Совтрансавто-Холдинг проти України п. 72 В. Оцінка Суду).

Таким чином, розмір та обґрунтованість грошової вимоги в сумі 249 223,26 грн Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія ПАУЕР до Фізичної особи-підприємця Золотаревського Ігоря Анатолійовича встановлені судовим рішенням у справі № 910/11622/20, мають преюдиційне значення і не підлягають повторному доказуванню.

Предметом спору даної справи є стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих у відповідності до положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №910/8625/18.

Тобто, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 155 782, 98 грн та 3% річних у розмірі 43 757, 99 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат у межах заявленого періоду, суд дійшов висновку про те, що вони є арифметично вірними, обґрунтованими та здійснені у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, як встановлено судом, за змістом відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що підприємницьку діяльність Фізичної особи-підприємця Золотаревського Ігоря Анатолійовича було припинено 31.12.2021 на підставі його власного рішення, про що зроблено запис № 004046122.

Згідно зі ст. 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Статтею 26 Цивільного кодексу України передбачено, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

З наведених норм законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 Цивільного кодексу України, відповідно до якої право на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому, правовий статус «фізична особа-підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 в справі № 910/16713/15.

Відповідно до ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, ч. 9 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Разом із тим, Договір суборенди №21-08-19/ЗIA від 21.08.2019, неналежне виконання умов якого було підставою позову у справі 910/11622/20, був укладений між позивачем та фізичною особою-підприємцем Золотаревським Ігорем Анатолійовичем саме для здійснення його підприємницької діяльності.

Таким чином, оскільки у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 155 782, 98 грн та 3% річних у розмірі 43 757, 99 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не скористався своїм право на подання відзиву на позовну заяву.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Золотаревського Ігоря Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ПАУЕР" (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 1-А, ідентифікаційний код 40154053) інфляційні втрати в розмірі 155 782 грн 98 коп., 3% річних в розмірі 43 757 грн 99 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.06.2025.

Суддя Л.Г. Пукшин