номер провадження справи 3/61/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 Справа №908/1136/25

м. Запоріжжя, Запорізька область

Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І.,

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮДЛСтрой» (вул. Північне шосе, буд. 3, к. 76, м. Запоріжжя, 69006; ідентифікаційний код юридичної особи 45244942)

до відповідача: Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради (вул. Незалежної України, буд. 39-Б, м. Запоріжжя, 69019; ідентифікаційний код юридичної особи 37573094)

про стягнення коштів у розмірі 39 774,50 грн

без повідомлення (виклику) представників сторін

РУХ СПРАВИ.

28.04.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮДЛСтрой» (скорочене найменування ТОВ «ЮДЛСтрой») до відповідача Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради про стягнення інфляційних втрат в розмірі 33 008,94 грн та трьох процентів річних в розмірі 6765,56 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання. Судові витрати у справі просить покласти на відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2025 справу №908/1136/25 передано на розгляд судді Педоричу С.І.

Ухвалою суду від 01.05.2025прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №908/1136/25 та присвоєний справі номер провадження 3/61/25. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Сторони належним чином повідомленні про відкриття провадження у справі №908/1136/25, про що свідчать довідки про доставку електронних листів від 01.05.2025 до зареєстрованих Електронних кабінетів сторін у підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

05.05.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

09.05.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем свого обов`язку з оплати робіт за договором підряду №452/258 від 17.11.2023.

Сума заборгованості за договором підряду №452/258 від 17.11.2023 у розмірі 294 546,00 грн стягнута з відповідача рішенням Господарського суду Запорізької області від 31.01.2025 у справі №908/3256/24. Як встановлено вказаним рішенням суду, строк оплати за договором підряду №452/258 від 17.11.2023 настав 17.06.2024.

Рішення суду виконано відповідачем 25.03.2025.

Посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач вимагає стягнути з відповідача нараховані за період з 18.06.2024 по 24.03.2025 інфляційні втрати у розмірі 33 008,94 грн та 3% річних у розмірі 6 765,56 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач надав відзив на позов, в якому у задоволенні позову просить відмовити.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивачем документально не доведено дату, з якої повинні нараховуватись 33 008 грн 94 коп. інфляційних втрат та 6765 грн 56 коп. трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Також посилається на відсутність бюджетного фінансування, як на підставу несвоєчасної оплати та просить суд врахувати ступінь «провини» Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради боржника з виконання умов Договору підряду №452/258 від 17.11.2023 та звільнити, у порядку ст.617 Цивільного кодексу України, ст.ст.218-219 Господарського кодексу України, від сплати 33 008 грн 94 коп. інфляційних втрат та 6765 грн 56 коп. трьох процентів річних.

ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ ПОЗИВАЧА (стислий виклад).

У відповіді на відзив позивач зазначив, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 31.01.2025 у справі №908/3256/25 встановлено, що строк оплати настав 17.06.2025. Позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат і 3% річних з моменту виникнення права вимоги (17.06.2025) і до здійснення відповідачем повної оплати в розмірі 294 546,00 грн (25.03.2025).

Відсутність у відповідача бюджетних коштів, чи неналежне виконання своїх обов`язків посадовими особами Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради та Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя, Запорізької області, жодним чином не впливає на застосування положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення втрат від інфляції в розмірі 33 008,94 грн та трьох процентів річних в розмірі 6 765,56 грн.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити наявність/відсутність повної/часткової оплати заборгованості, яка стягнута з відповідача за рішеннями суду, правомірності нарахування процентів річних та інфляційних втрат.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором підряду №452/258 від 17.11.2023 Господарський суд Запорізької області рішенням від 31.01.2025 у справі №908/3256/24 задовольнив позовні вимоги позивача та стягнув з Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮДЛСтрой» суму в розмірі 294 546,00 грн. Під час розгляду справи суд встановив наступне:

« 17 грудня 2023 року між Департаментом освіти і науки Запорізької міської ради (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮДЛСтрой» (Підрядник) був укладений Договір підряду №452/258 (далі за текстом - Договір).

Згідно пункту 1.1. договору підрядник зобов`язується за завданням Замовника на свій ризик, в межах договірної ціни, виконати та здати в установлений Договором строк закінчені роботи по об`єкту будівництва: «Капітальний ремонт частини приміщення підвалу будівлі закладу дошкільної світи (ясла-садок) №258 «Лебедик», з метою можливого використання як найпростішого укриття, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, буд. 19» відповідно до настанови з визначення вартості будівництва №281 від 01.11.2021 (код ДК 021:2015-45200000-9 Роботи, пов`язані з об`єктами завершеного чи незавершеного будівництва та об`єктів цивільного будівництва), а Замовник зобов`язується надати підряднику об`єкт будівництва (фронт робіт), передати проектну документацію (у разі, коли цей обов`язок повністю або частково не покладено на підрядника), прийняти від підрядника закінчені роботи (Об`єкт будівництва) та оплатити їх.

У пункті 2.1 договору сторони погодили, що строки виконання робіт за цим Договором, а також їх окремих обсягів (об`єктів, етапів, видів) визначаються календарним графіком виконання робіт (Додаток 2).

Строк виконання робіт згідно з календарним графіком виконання робіт: початок виконання робіт підрядником листопад 2023 року; завершення виконання робіт грудень 2023 року; введення Об`єкта в експлуатацію та передача Об`єкта будівництва замовнику відповідно до умов Договору не пізніше 20.12.2023 року (п. 2.3 договору). Фактичний строк закінчення робіт по окремим об`єктам (обсягам, етапам, видам робіт) визначається датою підписання Замовником «Акту приймання виконаних будівельних робіт» (форма №КБ-2в) з додатками, підтвердженого Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) (п. 2.7 договору).

Договірна ціна є твердою згідно п. 3.2 договору і складає 1403674,00 грн без ПДВ з урахуванням єдиного податку 5%.

Порядок приймання-передачі виконаних робіт сторони визначили в розділі 13 договору. Так, після одержання повідомлення Підрядника про готовність до передачі закінчених робіт (об`єкта будівництва) Замовник зобов`язаний розпочати їх приймання протягом наступного робочого дня з дати отримання відповідного повідомлення (п. 13.2). У разі виявлення Замовником в процесі приймання-передачі закінчених робіт (об`єкта будівництва) дефектів/недоліків у роботах, сторони складають протягом 3 робочих днів дефектний акт, визначають необхідні доопрацювання з вказівкою порядку і строків їх усунення (п. 13.3). Передача виконаних робіт (об`єкта будівництва) Підрядником і приймання їх Замовником оформлюється Актом приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма №КБ-3) (п. 13.4).

Згідно пункту 14.1 договору, підрядник зобов`язаний в одноденний термін після закінчення виконання робіт (етапу робіт) повідомити про це Замовника. Після одержання повідомлення підрядника Замовник зобов`язаний прийняти для перевірки подані підрядником документи, що підтверджують виконання робіт (п. 14.2). Розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі типової форми №КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт» та типової форми №КБ-3 «Довідка про вартість виконання будівельних робіт та витрати» (п. 14.3). Документи про виконання робіт та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються Замовнику не пізніше 25 грудня поточного року (п. 14.4). У разі виявлення невідповідності робіт, пред`явлених до оплати, встановленим вимогам, завищення їх обсягів або неправильного застосування кошторисних норм, поточних цін, розцінок та інших помилок, що вплинули на ціну виконаних робіт, замовник має право скоригувати суму, що підлягає сплаті. Неякісно виконані роботи не підлягають оплаті (п. 14.5). В пункті 14.6 договору сторони погодили, що оплата виконаних робіт здійснюється замовником в межах договірної ціни Договору в термін до 180 календарних днів з дати підписаного сторонами «Акту приймання виконаних будівельних робіт» (форма №КБ-2в), «Довідки про вартість виконання будівельних робіт та витрати» (форма №КБ-3).

Пунктом 19.1 договору встановлений строк дії Договору з моменту його підписання уповноваженими особами сторін та до 31.12.2023 року.

Додатком №1 до договору підряду є Договірна ціна, яка, як зазначено, є твердою та складає 1403674,00 грн.

Згідно календарного графіка виконання робіт (додаток №2 до договору), сторонами передбачено обсяг робіт на загальну суму 1403674,00 грн, зокрема у листопаді 2023 р. на суму 840862,60 грн, у грудні 2023 р. 562811,40 грн. Планом фінансування будівництва (Додаток №3 до договору) передбачена сума фінансування за договором 1403674,00 грн, зокрема у листопаді 2023 року 430000,00 грн, у грудні 2023 р. 973674,00 грн.

Сторонами шляхом укладання Додаткової угоди №1 від 29.12.2023, №2 від 30.04.2024, №3 від 31.07.2024, №4 від 30.08.2024, №5 від 29.11.2024 змінювались умови договору підряду №452/258 від 17.11.2023, зокрема в частині строків завершення виконання робіт, договірної ціни, обсягу фінансування та строку дії договору.

Так, з урахуванням указаних додаткових угод, завершення виконання робіт підрядником згідно з календарним графіком виконання робіт листопад 2024 р. (додаткова угода №4), договірна ціна є твердою та складає 523 993,00 грн без ПДВ з урахуванням єдиного податку 5%, обсяг фінансування у 2023 р. складає 229 447,00 грн без ПДВ з урахуванням єдиного податку 5%, у 2024 0,00 грн, у 2025 294 546,00 грн (п. 3.2 договору, календарний графік виконання робіт, план фінансування будівництва в редакції додаткової угоди №5), строк дії договору до 31.12.2025 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 19.1 в редакції додаткової угоди №5). При цьому, до розділу 14 договору «Проведення розрахунків за виконані роботи», зокрема в п. 14.6, за яким оплата виконаних робіт здійснюється замовником в межах договірної ціни Договору в термін до 180 календарних днів з дати підписаного сторонами «Акту приймання виконаних будівельних робіт» (форма №КБ-2в), «Довідки про вартість виконання будівельних робіт та витрати» (форма №КБ-3), зміни сторонами не вносились.

08.12.2023 сторони підписали Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2023 р. (форма №КБ-3) та Акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2023 року на суму 73 607,00 грн та 15.12.2023 Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2023 р. (форма №КБ-3) та Акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2023 року на суму 155 840,00 грн.

28.12.2023 Відповідач здійснив оплату виконаних робіт за договором підряду, а саме перерахував суму в розмірі 73607,00 грн за актом приймання виконаних робіт за грудень 2023 року №1 від 08.12.2023 та 155840,00 грн за актом приймання виконаних робіт за грудень 2023 року №2 від 15.12.2023, що підтверджується заключною банківською випискою за період з 28.12.2023 по 28.12.2023.

Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2023 р. (форма №КБ-3) та Акт №3 приймання виконаних робіт за грудень 2023 року підписані 19.12.2023 підрядником ТОВ «ЮДЛСтрой» одноособово у відповідності до положень частини 4 ст. 882 ЦК України. Акт №2 від 19.12.2023, крім підпису підрядника, містить підпис директора ЗДО №258, печатку закладу та підпис інженера технічного нагляду Єрьоміна В.О. з відтиском його печатки.

Позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою «Щодо оплати виконаних робіт» вих. №240617 від 17.06.2024, який отримано відповідачем 17.06.2024, за текстом якої, вимагаючи оплати виконаної роботи за актом №3 від 19.12.2023 зазначав, що підрядник виконав роботу відповідно до умов договору, передав 19.12.2023 замовнику Акт приймання виконаних робіт форми КБ-2в, підписаний представником технагляду та Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 на суму 294546,00 грн. 09.07.2024 позивач повторно звернувся до відповідача з листом-вимогою «Щодо оплати виконаних робіт» вих. №040709 від 09.07.2024.

У відповідь на вказані звернення позивача відповідач листом від 15.07.2024 №01.01-21/1509 зазначив, що останній звертався з пропозиціями до департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради щодо виділення коштів на проведення капітального ремонту по об`єкту «Капітальний ремонт частини приміщення підвалу будівлі закладу дошкільної світи (ясла-садок) №258 «Лебедик», з метою можливого використання як найпростішого укриття, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, буд. 19», однак станом на 15.07.2024 відповідачеві не було затверджено бюджетних асигнувань. …\

Суд виснує, що Акт №3 приймання виконаних робіт за грудень 2023 року від 19.12.2023, що підписаний підрядником одноособово, є дійсним та свідчить про виконання останнім робіт за договором підряду №452/258 від 17.11.2023 на суму 294 546,00 грн.

Ураховуючи положення пункту 14.6 договору підряду, згідно якого оплата виконаних робіт здійснюється замовником в межах договірної ціни Договору в термін до 180 календарних днів з дати підписаного сторонами «Акту приймання виконаних будівельних робіт» (форма №КБ-2в), «Довідки про вартість виконання будівельних робіт та витрати» (форма №КБ-3), строк оплати робіт за цим актом настав 17.06.2024 року».

Рішення Господарського суду Запорізької області у справі №908/3256/24 набрало законної сили 25.02.2025.

05.03.2025 Господарським судом Запорізької області був виданий наказ у справі №908/3256/24 про стягнення з відповідача 294 546,00 грн.

25.03.2025 платіжною інструкцією №24/03/2025 відповідач сплатив суму заборгованості у розмірі 294 546,00 грн та судовий збір у розмірі 4418,19 грн.

У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання по сплаті заборгованості за договором №452/258 від 17.11.2023 позивачем нараховані та заявлені до стягнення за період з 18.06.2024 по 24.03.2025 інфляційні втрати у розмірі 33 008,94 грн та 3% річних у розмірі 6 765,56 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до ч. 3 ст. 11, ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі частиною 2 статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18)).

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Виходячи із положень статті 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у такого боржника в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму "інфляційних втрат" як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбаченихстаттею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Як вже зазначено, Господарський суд Запорізької області рішенням від 31.01.2025 у справі № 9083256/25 стягнув з Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮДЛСтрой» суму заборгованості за договором підряду №452/258 від 17.11.2023 у розмірі 294 546,00 грн.

У вказаному рішенні суд встановив наявність правових підстав для захисту прав позивача ТОВ «ЮДЛСтрой», шляхом стягнення заборгованості у заявленому розмірі - 294 546,00 грн, а також встановлено дату, з якої у позивача виникло право грошової вимоги до відповідача, а саме 17.06.2024.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами ст. 604 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

До матеріалів справи позивачем долучена платіжна інструкція №24/03/2025 25.03.2025 про сплату відповідачем суми боргу у розмірі 294 546,00 грн та судового збору у розмірі 4418,19 грн.

З огляду на наведене, суд висновує, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 294 546,00 грн за період з 18.06.2024 по 24.03.2025, а тому позивач правомірно нараховує 3% річних та інфляційні втрати.

Позивачем заявлена вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 33 008,94 грн та 3% річних у розмірі 6 765,56 грн за період з 18.06.2024 по 24.03.2025.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат у інформаційно-пошуковій системі «Ліга:Закон», зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 ГПК України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що розрахунок виконано у відповідності до положень діючого законодавства, є обґрунтованими та арифметично правильним.

Щодо звільнення відповідача від сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Розглядаючи клопотання відповідача щодо звільнення його від сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд виходить з наступного.

Визначене частиною другою статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі №902/417/18.

Тлумачення частини другої статті 625 ЦК України, з урахуванням позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі № 902/417/18, дає підстави вважати, що суд за певних умов може зменшити загальний розмір процентів річних, проте не звільнити від їх сплати.

Стосовно інфляційних втрат, з урахуванням наведеного правового регулювання та правових висновків Верховного Суду, у суду відсутні підстави для звільнення або зменшення розміру правомірно нарахованих інфляційних втрат.

Що стосується зменшення заявлених до сплати три проценти річних, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що належні до сплати три проценти річних у розмірі 6 765,56 грн, є надмірно великі, що відповідач знаходиться в тяжкому майновому стані або що існують будь-які інші обґрунтовані обставини, які обумовлюють необхідність втручання суду щодо розміру встановленої відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання.

Суд враховує, що відповідачем в обґрунтування клопотання про звільнення від сплати 3% річних не надано жодних належних та допустимих доказів.

Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування, та відповідно на відсутність вини у простроченні виконання грошового зобов`язання, судом не приймається до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про звільнення від сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 33 008,94 грн та 3% річних у розмірі 6 765,56 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором підряду №452/258 від 17.11.2023 (а.с. 16-30), актом № 3 приймання виконаних будівельних робіт (а.с. 31-38), платіжною інструкцією №24/03/2025 25.03.2025 (а.с. 49).

Обставини, на які посилається відповідач, доводяться положенням про департамент освіти та науки Запорізької міської ради (а.с. 67-73), положенням про департамент фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради (а.с.77-80), договором підряду №452/258 від 17.11.2023 з додатками (а.с.81-138).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Таким чином, інші аргументи сторін, які не висвітлені в цьому рішенні, не мають істотного значення для вирішення справи.

Відповідач не спростував доводи позивача, доводи позивача підтверджуються матеріалами справи.

Враховуючи вище встановлені обставини, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на Відповідач відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись положеннями Цивільного кодексу України, ст.ст.73,74,123,129,232,233,236-241,326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради (вул. Незалежної України, буд. 39-Б, м. Запоріжжя, 69019; ідентифікаційний код юридичної особи 37573094) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮДЛСтрой» (вул. Північне шосе, буд. 3, к. 76, м. Запоріжжя, 69006; ідентифікаційний код юридичної особи 45244942) суму у розмірі 39 774,50 грн (тридцять дев`ять тисяч сімсот сімдесят чотири гривні 50 коп), з яких: 33008,94 грн інфляційні втрати та 6 765,56 грн три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Видати наказ.

Стягнути з Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради (вул. Незалежної України, буд. 39-Б, м. Запоріжжя, 69019; ідентифікаційний код юридичної особи 37573094) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮДЛСтрой» (вул. Північне шосе, буд. 3, к. 76, м. Запоріжжя, 69006; ідентифікаційний код юридичної особи 45244942) суму 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний 25.06.2025.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.І. Педорич