УХВАЛА

17 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 909/399/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.

за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р.К.

та представників

позивача: Вітко О.Ю.,

відповідача: Марків Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025

та рішення Господарського суду Івано-франківської області від 23.10.2024

та на додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025

у справі № 909/399/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авто"

про зобов`язання прийняти товар та стягнення заборгованості в сумі 147 635,37 грн,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбіо Транс-Сервіс» звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Авто» про зобов`язання відповідача прийняти товар та стягнення заборгованості в сумі 147 635, 37 грн, з якої: 130 225, 51 грн вартість з оплати товару, 15 460, 26 грн збитків, 854, 25 грн 3% річних та 1 095, 35 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги з посиланням на ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 530, 536, 625, 712 ЦК України обґрунтовані невиконанням відповідачем обов`язку щодо прийняття товару, який направлено позивачем через ТОВ «Нова Пошта» на адресу відповідача. Через неотримання відповідачем товару позивач вказує на понесення ним збитків у вигляді витрат, які він змушений був здійснити для зберігання товару.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.10.2024 (суддя Кобецька С.М.), залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 (колегія суддів у складі: Скрипчук О.С. - головуючий, Зварич О.В., Матущак О.І.), у задоволенні позову відмовлено.

Додатковою постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Авто» б/н від 16.03.2025 (вх. № 01-05/714/25 від 17.03.2025) про ухвалення додаткового рішення задоволено частково та стягнуто з позивача на користь відповідача 10 000, 00 грн витрат на правову допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Судами обох інстанцій встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбіо Транс-Сервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Авто» на підставі спрощеного договору (не складеного (не викладеного) у формі єдиного документу), але укладення якого підтверджується рахунком на оплату №819 від 23.12.2021 та платіжною інструкцією №260 від 23.12.2021 про часткову попередню оплату товару в сумі 55 800,00 грн виникли правовідносини, які не оспорюються сторонами.

З рахунку на оплату № 819 від 23.12.2021 вбачається домовленість сторін на поставку товару: - матриці OR-TAS 660 ф.6,0/85-41 для дерева в кількості 1штука за ціною 124 685,42 грн без ПДВ; - обичайка TAS в кількості 2 штуки за ціною 15 167,92 грн без ПДВ, вартість обох обичайок складає 30 335,84 грн без ПДВ. Загальна сума отриманого товару складає 155 021,26 грн, сума ПДВ 31 004,24 грн; всього із ПДВ 186 025,51 грн.

У цьому ж рахунку позивачем зазначено, що оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки; повідомлення про оплату є обов`язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі; товар відпускається за фактом надходження коштів на поточний рахунок постачальника, самовивозом за наявності довіреності та паспорта.

23.12.2021 відповідач на підставі виставленого позивачем рахунку здійснив часткову оплату товару на суму 55 800,00 грн, що підтверджує платіжна інструкція №260 від 23.12.2021.

27.12.2023 позивач здійснив відправку зазначеного товару через ТОВ «Нова Пошта» для доставки покупцю за адресою, місцезнаходження якого зазначено в ЄДРЮОФОП та ГФ - вул. Вовчинецька, 208, кв.47, м. Івано-Франківськ, разом з видатковою накладною №645 від 26.12.2023, рахунком на оплату №819 від 23.12.2021, платіжною інструкцією № 260 від 23.12.2021 та копією сертифіката відповідності .

У вимозі № 1 від 12.01.2024, яка направлена поштою 15.01.2024, позивач повідомив відповідачу, що товар знаходиться на платному зберіганні у відділенні Нова Пошта №1 у м. Івано-Франківську та вимагав забрати товар із зазначеного місця знаходження та його оплатити.

25.01.2024 позивач передав товар на зберігання, про що уклав договір зберігання № ВЗ 1/01/2024 від 25.01.2024. Зберігачем по договору є ТОВ «Оболонь Естейт».

У вимозі №2 від 15.02.2024, яка направлена відповідачу 16.02.2024, позивач повідомив відповідачу, що товар знаходиться на зберіганні у складському приміщенні у ТОВ «Оболонь Естейт», вимагав прийняти і оплатити товар та відшкодувати витрати в сумі 9460,26 грн. Відповідач не відреагував будь-яким чином на вимоги позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у розрахунку на оплату товару №819 від 23.12.2021 позивач визначив порядок поставки товару, зокрема товар відпускається за фактом надходження коштів на поточний рахунок постачальника, самовивозом покупцем із складу постачальника за наявності довіреності та паспорта, а відповідач, здійснивши часткову проплату, погодився з такими умовами. Водночас, строку зобов`язання відповідача здійснити повну оплату не встановлено. З поданих доказів не вбачається ні обов`язку, ні права постачальника здійснювати поставку товару за місцем знаходження відповідача, натомість випливає обов`язок/право відповідача забрати товар зі складу при умові здійснення повної оплати за нього. Відтак направлення позивачем неоплаченого відповідачем товару, що є обов`язковою умовою, тим більше, за місцем знаходження відповідача - свідчить про односторонню зміну умов договору та не узгоджується з вимогами законодавства. Більше того, з моменту часткової проплати пройшло два роки, а сторони в цей період не узгоджували умов, як поставки так і оплати товару.

Не погоджуючись з постановою та додатковою постановою апеляційного, а також з рішенням місцевого господарських судів, позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати їх повністю та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості з оплати спірного товару, стягнення інфляційних втрат і 3% річних від суми прострочення оплати товару, про зобов`язання відповідача прийняти товар за місцезнаходженням товару, про стягнення з відповідача на користь позивача збитків за зберігання товару зберігачем за період з 27.02.2024 до 15.04.2024, а також про пропорційне покладення судових витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій щодо сплати судового збору, на правову допомогу, щодо залучення свідків на відповідача відповідно до розміру позовних вимог, які підлягають задоволенню, і стягнення з відповідача на користь позивача відповідної частини судових витрат позивача. Також скаржник просить згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України в рішенні зазначити наступне: Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати 3 % річних за формулою: С Ч 3 х Д : 365 (366 у високосному році) : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, на суму основного боргу з оплати товару у розмірі 130 225, 51 гривень і на суму збитків у розмірі 4 900 грн за період з 15.04.2024 до моменту виконання рішення суду в цьому спорі за правилами, визначеними у рішенні суду щодо цього спору і стягнути отриману суму процентів із ТОВ «Преміум Авто» на користь ТОВ «Укрбіо Транс-Сервіс». Крім цього, скаржник просить повністю скасувати додаткову постанову апеляційного господарського суду стосовно покладення на позивача частково судових витрат відповідача на ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви відповідача. Також заявляє про реалізацію права на надання доказів про понесення судових витрат у строки, передбачені п. 8 ст. 129 ГПК України.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального (ст.ст. 22, 530, 531, 625, 664, 655, 689, 690, 692, 712 ЦК України) та порушення норм процесуального права (ст. 236 ГПК України). Зазначає, що суди відмовили у задоволені позову у повному обсязі тільки з тих підстав, що позивач не мав права передавати спірний товар відповідачу шляхом здачі товару перевізникові Нова Пошта для доставки за місцезнаходження відповідача в місті Івано-Франківськ, але це ніяким чином не могло бути підставою для відмови у задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості з оплати товару, стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення оплати товару, а також для відмови у задоволенні вимог про зобов`язання отримання товару за місцезнаходженням товару в зберігача ТОВ «Оболонь Естейт» та стягнення збитків, пов`язаних із зберіганням товару зберігачем ТОВ «Оболонь Естейт» починаючи з 27.02.2024. За доводами позивача, судами не з`ясовано обставин того, що: у відповідача виник обов`язок оплатити повністю товар в силу ч. 2 ст. 530 ЦК України у семиденний строк після пред`явлення йому позивачем вимоги № 1 від 12.01.2024 в частині оплати товару (додатково вимоги № 2 від 15.02.2024 в частині оплати товару), і що відповідач прострочив виконання такого обов`язку, що стало підставою для вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України; у позивача в силу ст. 531 ЦК України було право на дострокове виконання обов`язку з передання спірного товару відповідачу; у відповідача за ч. 2 ст. 530, ст.ст. 655, 689, 712 ЦК України виник обов`язок прийняти належний спірний товар в місці знаходження товару шляхом самовивозу після пред`явлення йому вимоги №2 від 15.02.2024 в частині прийняття товару; відповідач прострочив виконання обов`язку з прийняття товару не виконавши такий обов`язок в семиденний строк з дня пред`явлення йому вимоги № 2 від 15.02.2024 і відповідно, відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки за зберігання товару починаючи з 27.02.2024. Також вказує, що відповідач не зазначив у заяві від 16.03.2025 про відшкодування витрат на правничу допомогу поважних причин чому він до закінчення судових дебатів у справі в апеляційному суді не подав до апеляційного суду доказів своїх судових витрат, не обґрунтував таких поважних причин і не довів наявність цих поважних причин, а тому його заява не підлягала задоволенню.

Скаржником вмотивовано подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме судом апеляційної інстанції не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах: від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18, від 28.05.2019 у справі № 916/1913/18, від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19, від 04.04.2023 у справі № 916/1349/21, від 31.08.2022 у справі № 464/2728/15-ц, від 23.01.2019 у справі № 757/46709/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 920/618/18, від 27.11.2019 у справі № 924/277/19, від 07.02.2023 у справі № 910/8872/21, від 28.05.2019 у справі № 916/1913/18, від 25.02.2020 у справі №910/7546/19, від 07.06.2023 у справі № 916/334/22. Крім того в оскаржуваній додатковій постанові апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, від 11.04.2024 у справі № 344/12148/23.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.05.2025 відкрито провадження за касаційною скаргою з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.06.2025 та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу до 26.05.2025.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 21.04.2025 від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу (за своєю суттю - заперечення проти відкриття касаційного провадження), у якому він просить відмовити у відкритті касаційного провадження.

Переглянувши в касаційному порядку постанову та додаткову постанову апеляційного, а також рішення місцевого господарських судів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для передачі справи № 909/399/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з огляду на таке.

Оскаржуючи додаткову постанову суду апеляційної інстанції позивач зазначає, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, від 11.04.2024 у справі № 344/12148/23, оскільки відповідач не зазначив у заяві від 16.03.2025 поважних причин чому він до закінчення судових дебатів у справі в апеляційному суді не подав до апеляційного суду доказів своїх судових витрат, не обґрунтував таких поважних причин і не довів наявність цих поважних причин.

Так у справі № 344/12148/23, на яку посилається скаржник, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 11.04.2024 переглядав, зокрема, додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11.12.2023, якою було задоволено заяву представника відповідача та ухвалено додаткове судове рішення, яким стягнуто з позивача на користь відповідача 10 000 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Верховний Суд зазначив, що додаткова постанова мотивована тим, що:

представником відповідача у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено клопотання про стягнення з позивача витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції та після розгляду справи надано відповідні докази. Зі змісту цих доказів вбачається, що правнича допомога відповідача при розгляді справи в суді апеляційної інстанції полягала в підготовці відзиву на апеляційну скаргу;

до відзиву на апеляційну скаргу адвокатом відповідача доданий ордер серії АТ № 1054325 від 14.11.2023;

оскільки при ухваленні апеляційним судом постанови від 29.11.2023 не було вирішено питання про судові витрати, подана представником відповідача заява про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню;

з акта приймання-передачі послуг за договором про надання професійної правничої допомоги № 2023/15 від 02.01.2023 вбачається, що розмір гонорару (виплати) адвокату відповідача за надання правової допомоги за підготовку відзиву на апеляційну скаргу становить 10 000 грн;

відтак, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи, відсутності клопотання позивача про зменшення розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн належним чином обґрунтований та співмірний з наданими стороні справи послугам, що не суперечить принципу розподілу судових витрат.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові зазначив, зокрема, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23) зазначено, що «з урахуванням принципу розумності, касаційний суд зауважує, що: у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат».

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 344/12148/23 зазначив, що суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про задоволення заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, у зв`язку з чим додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду скасував та відмовив у задоволенні заяви представника відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

У справі № 909/399/24, що розглядається, так само як у справі № 344/12148/23, у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Укрбіо Транс-Сервіс» відповідачем ТОВ «Преміум Авто» також було заявлено орієнтовний розмір судових витрат, пов`язаних з розглядом справи №909/399/24 в суді апеляційної інстанції, в тому числі витрати на сплату професійної правничої допомоги у вигляді гонорару адвокату орієнтовно 25 000, 00 грн.

Так само як і у справі № 344/12148/23 представником відповідача у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено клопотання про стягнення з позивача витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції та після розгляду справи надано відповідні докази, відповідач до закінчення судових дебатів заявив клопотання про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши при цьому, що докази на підтвердження їх розміру будуть подані протягом п`яти днів після винесення постанови.

В подальшому, 16.03.2025, через систему «Електронний суд» відповідачем було подано до суду заяву б/н від 16.03.2025 (вх. № 01-05/714/25 від 17.03.2025), в якій останній просив стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбіо Транс-Сервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Авто» 33 000, 00 грн - витрат, пов`язаних із розглядом справи №909/399/24 Західним апеляційним господарським судом. При цьому відповідачем додано наступні докази понесених ТОВ «Преміум Авто» витрат, пов`язаних з розглядом справи №909/399/24 в суді апеляційної інстанції: Додаток №2 від 25.11.2024 до Договору №2805 про надання правової (правничої) допомоги від 28.05.2024; акт прийому-передачі виконаних робіт від 14.03.2025; звіт про надані послуги з детальним описом наданих послуг від 14.03.2025; прибутковий касовий ордер №12 від 14.03.2025. Тобто акта прийому-передачі виконаних робіт, звіту про надані послуги з детальним описом наданих послуг та прибуткового касового ордеру №12 не існувало на час ухвалення постанови від 12.03.2025.

Колегія суддів звертає увагу на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26.11.2024 у справі № 916/2168/22. У зазначеній справі заявник касаційної скарги зазначав, що з аналізу постанов та додаткових постанов Верховного Суду у реєстрі судових рішень, зокрема, постанови від 28.04.2023 у справі № 924/427/22 та постанови від 26.09.2024 у справі № 205/2120/23, можна дійти висновку, що у всіх випадках Верховний Суд посилається на положення статті 221 ГПК України (у тому числі аналогічні у ЦПК України), цитує їх, однак відсутній чіткий та конкретний висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме взаємозв`язку положень ст. 221 та положень ч. 8 ст. 129 ГПК України в частині того, чи є обов`язковим для сторони, яка до закінчення судових дебатів у справі зробила заяву про те, що надасть докази розміру судових витрат, які вони сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, наводити поважні причини неможливості подання таких доказів до закінчення судових дебатів. А також, чи має право суд у цьому контексті ухвалювати додаткове рішення в порядку ст. 221 ГПК України (стягувати витрати на правову допомогу) за відсутності та/або не поважності причин, які унеможливлюють подання таких доказів до закінчення судових дебатів.

Верховний Суд у постанові від 26.11.2024 у справі № 916/2168/22 зазначив, що ч. 1 ст. 221 ГПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Така норма кореспондується з ч. 8 ст.129 ГПК України, якою визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права, зокрема:

(1) право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

(2) процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та від 31.05.2022 у справі №917/304/21);

(3) заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц);

(4) потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 161/5317/18).

У постанові від 06.11.2024 у справі № 916/2737/22 Верховний Суд зробив наступні висновки:

«5.62. Оскільки процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми заяви про подання доказів на підтвердження розміру судових витрат, а лише визначає, що вона повинна бути зроблена до закінчення судових дебатів, Суд вважає, що зазначення апелянтом у прохальній частині апеляційної скарги про подання таких доказів не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду з посиланням на частину восьму статті 129 ГПК необхідно розцінювати як заявлення такої заяви до закінчення судових дебатів, тобто про виконання відповідачем відповідних вимог процесуального закону.

5.63. Отже, за обставин неподання відповідачем відповідних доказів на підтвердження розміру судових витрат до закінчення судових дебатів, проте за умови здійснення ним відповідної заяви про їх подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду до закінчення судових дебатів, суд апеляційної інстанції цілком законно та обґрунтовано вважав за можливе врахувати надані відповідачем докази на підтвердження розміру судових витрат до поданої протягом п`яти днів (з урахуванням вихідних) заяви про ухвалення додаткового рішення суду.».

Судами попередніх інстанцій у справі № 909/399/14 встановлено, що у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Укрбіо Транс-Сервіс» відповідачем було заявлено орієнтовний розмір судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в тому числі витрати на сплату професійної правничої допомоги у вигляді гонорару адвокату орієнтовно 25 000, 00 грн; відповідач до закінчення судових дебатів заявив клопотання про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши при цьому, що докази на підтвердження їх розміру будуть подані протягом п`яти днів після винесення постанови. В подальшому, в межах встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України строку, 16.03.2025, через систему «Електронний суд» відповідачем було подано до суду заяву б/н від 16.03.2025 (вх. № 01-05/714/25 від 17.03.2025), в якій останній просив стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбіо Транс-Сервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Авто» 33 000, 00 грн - витрат, пов`язаних із розглядом справи №909/399/24 Західним апеляційним господарським судом.

Колегія суддів у справі № 909/399/24 підтримує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.11.2024 у справі № 916/2168/22 стосовно застосування ст.ст. ч.1 ст. 221, ч. 8 ст.129 ГПК України, що потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. При цьому вважає, що за обставин неподання відповідачем відповідних доказів на підтвердження розміру судових витрат до закінчення судових дебатів, проте за умови здійснення ним відповідної заяви про їх подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду до закінчення судових дебатів, суд апеляційної інстанції цілком законно та обґрунтовано вважав за можливе врахувати надані відповідачем докази на підтвердження розміру судових витрат до поданої протягом п`яти днів (з урахуванням вихідних) заяви про ухвалення додаткового рішення суду.

Оскільки у справі № 344/12148/23 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за таких же обставин, як і у справі № 909/399/24 (представником відповідача у відзиві на апеляційну скаргу (тобто до закінчення судових дебатів) було заявлено клопотання про стягнення з позивача витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції та після розгляду справи надано відповідні докази) оскаржену додаткову постанову суду апеляційної інстанції скасував та прийняв нове рішення, яким у задоволенні заяви представника відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відмовив, зазначивши, що суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про задоволення заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від вказаного висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 246 ЦПК України (які є аналогічними положенням ч. 8 ст. 129, ч.1 ст. 221 ГПК України), оскільки вважає, що потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. При цьому за обставин неподання стороною відповідних доказів на підтвердження розміру судових витрат до закінчення судових дебатів, проте за умови здійснення ним відповідної заяви про їх подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду до закінчення судових дебатів, можливо врахувати надані докази на підтвердження розміру судових витрат до поданої протягом п`яти днів (з урахуванням вихідних) заяви про ухвалення додаткового рішення суду.

Крім цього, згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як: відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

На думку колегії суддів, в даному випадку також наявна виключна правова проблема, яка полягає у тому, що наявна різна практика Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 246 ЦПК України (які є аналогічними положенням ч. 8 ст. 129, ч. 1 ст. 221 ГПК України) та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч. 8 ст. 129, ч. 1 ст. 221 ГПК України.

Так, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, зокрема, від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, від 11.04.2024 у справі № 344/12148/23, не розрізняються поняття наслідків несвоєчасного подання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, і Верховний Суд відмовляє у відшкодуванні таких витрат посилаючись на те, що зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, хоча відповідні заяви про відшкодування витрат подані до закінчення судових дебатів. Водночас, у постановах, зокрема, від 24.04.2025 у справі № 906/145/24, від 02.04.2025 у справі № 910/7294/22, від 12.03.2025 у справі № 910/87/24, від 26.11.2024 у справі № 916/2168/22 та інших Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду виходить з неподібності поняття наслідків несвоєчасного подання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру.

Відповідно до ч. 3 ст. 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 302 ГПК України Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Частиною 3 ст. 303 ГПК України передбачено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає за необхідне передати касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025, рішення Господарського суду Івано-франківської області від 23.10.2024 та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі № 909/399/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч.ч. 3, 5 ст. 302 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 302, 303 ГПК України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбіо Транс-Сервіс" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025, рішення Господарського суду Івано-франківської області від 23.10.2024 та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 у справі № 909/399/24 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.