ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2025 р. Справа№ 910/13171/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: не з`явились

від відповідача-1: не з`явились

від відповідача-2: не з`явились

від третьої особи: не з`явились

від скаржника: Боримська І. О.

від особи, яка приєдналася до апеляційної скарги ( ОСОБА_1 ): ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3 ,

до якої приєдналась ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.11.2024 (повний текст складено та підписано 15.11.2024) (про закриття провадження у справі)

у справі № 910/13171/21 (суддя С. В. Стасюк)

за позовом ОСОБА_4

до: 1) ОСОБА_5 ,

2) ОСОБА_6

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття"

про переведення прав покупця

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_4 (далі за текстом - позивач; ОСОБА_4 ) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_5 (далі за текстом - відповідач-1; ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 (далі за текстом - відповідач-2; ОСОБА_6 ) про переведення на себе прав і обов`язків покупця частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття".

Позов мотивовано порушенням переважного права позивача на придбання частки іншого учасника товариства, що відчужена третій особі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.12.2021 відкрито провадження у справі № 910/13171/21, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Республіканський будинок моделей взуття" (далі за текстом - ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття"; третя особа).

Як встановив суд першої інстанції, позивачка - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис про смерть № 23505 від 27.10.2021.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.06.2022 відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Ільяшова Богдана Миколайовича про закриття провадження у справі; зупинено провадження у справі № 910/13171/21 до залучення до участі у справі правонаступника позивача - ОСОБА_4 та зобов`язано учасників справи повідомити суд про усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.10.2024 поновлено провадження у справі № 910/13171/21, підготовче судове засідання призначено на 14.11.2024. Ухвала мотивована тим, що після зупинення провадження у цій справі, до суду не надходила інформація щодо наявності правонаступника позивача - ОСОБА_4 .

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.11.2024 за клопотанням представника ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття" закрито провадження у справі № 910/13171/21 на підставі пункту 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України).

В ухвалі, серед іншого, суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів щодо наявності правонаступника позивача - ОСОБА_4 щодо частки у статутному капіталі ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття". Присутня у судовому засіданні ОСОБА_1 (вільний слухач) повідомила суду, що є рідною сестрою померлої ОСОБА_4 . Станом на 14.11.2024 вона не вступила у спадщину щодо частки у статутному капіталі ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття", яка належала померлій ОСОБА_4 .

Протокольною ухвалою від 14.11.2024 господарський суд міста Києва відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_3 про залучення її до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, на тій підставі, що ОСОБА_3 не є учасником ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття".

Не погодившись із ухвалою господарського суду міста Києва від 14.11.2024 про закриття провадження у справі № 910/13171/21 і протокольною ухвалою суду від 14.11.2024 про відмову в залученні ОСОБА_3 третьою особою у справі, ОСОБА_3 - особа, яка не брала участі у справі, оскаржила їх до Північного апеляційного господарського суду. В апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції їх скасувати і матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

суд першої інстанції неправомірно закрив провадження у справі, оскільки не врахував наявність правонаступника позивачки ( ОСОБА_1 ), не вирішив питання про його залучення і не витребовував матеріали спадкової справи;

вирішення даної судової справи зачіпає інтереси скаржниці, а саме її господарський інтерес, як єдиної спадкоємиці померлого учасника ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття" - ОСОБА_7 та потенційного учасника цього товариства, яка виборює право на участь в товаристві;

ОСОБА_3 має безпосередній юридичний інтерес у розгляді цієї справи про переведення прав покупця, оскільки частка у розмірі 61, 340 % була незаконно відчужена на користь ОСОБА_5 , а у подальшому на користь ОСОБА_6 .

Відзивів на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2025 (колегія суддів у складі: головуючої Ходаківської І.П., суддів Владимиренко С.В., Демидової А.М.) за клопотанням про поновлення пропущеного строку поновлено ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від міста Києва від 14.11.2024, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/13171/21 та призначено її до розгляду на 02.04.2025.

У зв`язку з самовідводом судді Демидової А. М. за розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/823/25 від 21.03.2025 був призначений та проведений повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2025 для розгляду справи визначений склад колегії суддів: Ходаківська І. П. - головуюча (суддя-доповідач), судді: Владимиренко С. В., Євсіков О. О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 справу прийнято колегією суддів у визначеному складі до свого провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2025 розгляд справи відкладено на 29.04.2025.

29.04.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , як спадкоємиці позивачки, про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.11.2024 у справі №910/13171/21.

В своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що була присутньою у судовому засіданні, яке відбулося 14.11.2024, в якому вона повідомила суд, що є рідною сестрою померлої ОСОБА_4 (позивачки) і нею здійснюється оформлення права на спадщину частки у статутному капіталі ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття", яка належить померлій ОСОБА_4 . Тобто, суду була надана інформація про наявність правонаступника позивачки у цій справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 зазначену заяву ОСОБА_1 задоволено, приєднано її до апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.11.2024 у справі №910/13171/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 розгляд справи відкладено на 13.05.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 розгляд справи відкладено на 27.05.2025 та продовжено строк її розгляду.

26.05.2025 від ОСОБА_1 (особи, яка приєдналась до апеляційної скарги) надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (копії свідоцтва про право на спадщину за законом).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 розгляд справи відкладено на 17.06.2025.

26.05.2025 від ОСОБА_1 (особи, яка приєдналась до апеляційної скарги) надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.05.2025 державним нотаріусом Двадцять першої державної нотаріальної контори Литвин І. В.).

16.06.2025 від ОСОБА_1 (особи, яка приєдналась до апеляційної скарги) надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (копії свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 23.05.2025 державним нотаріусом Двадцять першої державної нотаріальної контори Литвин І. В.; копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.05.2025; копії витягу ЄДРПОУ станом на 16.06.2025).

У судовому засіданні 17.06.2025 присутня представниця ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі, просила її задовольнити.

У судовому засіданні 17.06.2025 присутній представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу частково, просив її задовольнити в частині скасування ухвали про закриття провадження у справі з передачею справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Відповідачі ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) та третя особа у справі (ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття") явку своїх представників у судове засідання 17.06.2025 не забезпечили.

Вказаним особам надсилались ухвали про вчинення процесуальних дій на адреси вказані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак на адресу суду повернулися поштові конверти з рекомендованими відправленнями з відмітками поштового відділення про те, що причиною повернення є: "За закінченням терміну зберігання".

Згідно із пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Статтею 120 ГПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового

За змістом пункту 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення EMS - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. Строк зберігання за заявою відправника/адресата (одержувача) і за додаткову плату може бути продовжений.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження не повертати (пункт 102 вказаних Правил).

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто на адресу вказану у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. При цьому, сам лише факт не отримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд, у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.10.2024 у справі № 914/3445/23, від 05.03.2025 у справі № 904/4076/23).

Крім того, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б), від 07.09.2022 № 910/10569/21, від 19.12.2022 № 910/1730/22, від 01.03.2023 № 910/18543/21, від 30.03.2023 № 910/2654/22, від 06.06.2023 № 922/3604/21, від 09.11.2023 у справі № Б-39/02-09 (922/3286/21).

Водночас, у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання та в розумні інтервали часу - вживати заходів, щоб дізнатись про стан розгляду справи (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.10.2024 у справі № 914/3445/23, від 05.03.2025 у справі № 904/4076/23).

Отже, враховуючи наведені висновки Верховного Суду, обставини направлення судом відповідачам та третій особі поштових відправлень за належною адресою свідчить про належне повідомлення останніх про вчинення відповідних процесуальних дій. При цьому, ухвали вважаються врученими у день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 254 ГПК України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Наведеною нормою визначено коло осіб, які наділені процесуальним правом на оскарження судового рішення, а саме: учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Не залучена до участі у справі особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто суд має розглянути і вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на час розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

У вирішенні цього питання суд має з`ясувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення у справі таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому тощо.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають зі сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може бути взято до уваги.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2019 у справі № 908/1141/15-г.

Отже, за змістом статей 17, 254 ГПК України особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку цих статей ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо зазначено про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини1 статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи як третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №921/730/13-г/3 сформульовано висновок про те, що у разі, якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції у цій справі вирішувалось питання закриття провадження у справі в порядку п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Розглядаючи відповідне клопотання, місцевий суд встановлював обставини правонаступництва позивачки. Питання щодо суті спору, переведення прав і обов`язків покупця частки, в цьому випадку не вирішувалось.

Колегія суддів також звертає увагу, що ОСОБА_3 на час укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття" від 20.05.2021, укладеного між відповідачами, не була учасником зазначеного товариства, відтак не є учасником спірних корпоративних правовідносин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначила, що є потенційним учасником цього товариства, яка виборює право на участь в товаристві.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в оскарженій ухвалі доречно зазначив, що у разі набуття ОСОБА_3 статусу учасника ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття", вона не позбавлена права захистити свої права та інтереси, якщо вважатиме їх порушеними, у передбачений законодавством спосіб.

Щодо викладених в апеляційній скарзі доводів ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції не вирішив питання правонаступництва позивачки і передчасно закрив провадження у справі, то колегія суддів (з урахуванням того, що до апеляційної скарги приєдналась ОСОБА_1 ), вважає їх такими, що заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі лише при наявності двох умов: смерті фізичної особи або оголошення її померлою чи припинення юридичної особи та, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Отже, закриття провадження у справі за наявності факту смерті заявника є можливим лише тоді, коли спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Якщо правовідносини, які виникли між сторонами, допускають правонаступництво, підстави для закриття провадження у справі, відсутні.

Схожа за змістом правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 227/3760/19-ц.

Статтею 52 ГПК України передбачено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в судочинстві участь останнього.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру. При процесуальному правонаступництві всі процесуальні дії, виконані попередником, є обов`язковими для правонаступника.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві.

Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 у справі № 910/11371/18 зазначив, що Великою Палатою Верховного Суду сформульовано усталений правовий висновок, згідно з яким суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу (постанови від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17, від 08.02.2022 у справі № 761/13017/16-ц).

Таким чином, під час вирішення питання щодо наявності підстав для процесуального правонаступництва суд має з`ясувати, чи допускають правовідносини правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи і чи існує правонаступник. Тобто необхідно дослідити наявність матеріально-правового зв`язку між попереднім учасником справи та його правонаступником щодо переходу прав та обов`язків від першого до другого.

При вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником у порядку ст. 52 ГПК України у разі смерті фізичної особи, перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до актового запису про смерть №23505 від 27.10.2021, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частинами 1, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З огляду на зазначене, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 ЦК України встановлено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Предметом позову у цій справі є вимога ОСОБА_4 , як учасника товариства, про переведення на неї прав і обов`язків покупця частки у статутному капіталі ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття".

Позов мотивовано порушенням переважного права позивачки на придбання частки іншого учасника товариства, що відчужена третій особі на підставі договору.

Як зазначалося вище, суд першої інстанції встановив, що відповідно до актового запису про смерть №23505 від 27.10.2021, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ухвалі суд зазначив, що присутня у судовому засіданні ОСОБА_1 , як вільний слухач, повідомила суду, що є рідною сестрою померлої ОСОБА_4 , однак станом на 14.11.2024 вона не вступила у спадщину щодо частки у статутному капіталі ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття", яка належала померлій ОСОБА_4 .

В своїй заяві ОСОБА_1 (особа, яка приєдналась до апеляційної скарги ОСОБА_3 ) зазначає, що була присутньою у судовому засіданні, яке відбулося 14.11.2024, в якому вона повідомила суд, що є рідною сестрою померлої ОСОБА_4 (позивачки) і нею здійснюється оформлення права на спадщину частки у статутному капіталі ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття", яка належить померлій ОСОБА_4 . Тобто, суду була надана інформація про наявність правонаступника позивачки у цій справі.

Колегія суддів зазначає, що законодавство не обмежує право спадкоємців на оформлення свідоцтва певними строками. Спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право звернутися із заявою про одержання свідоцтва у будь-який час після прийняття спадщини. Оформлення свідоцтва є правом, а не обов`язком спадкоємців. Факт неоформлення спадкових прав не тягне за собою втрату права на спадкове майно, якщо воно було прийнято у встановлений законом строк і встановленим законом способом, а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.

Отже, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину та не свідчить про те, що особа, яка прийняла спадщину (здійснила всі необхідні дії для її прийняття), не стала спадкоємцем.

Таким чином, відсутність свідоцтва про право на спадщину не спростовує обставин прийняття спадкоємцями спадщини після смерті позивача та набуття ними статусу правонаступників у матеріальних правовідносинах, оскільки відповідно до вищевказаних приписів чинного цивільного законодавства право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України), спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України), а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Представник ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття", звертаючись із заявою про закриття провадження у справі, не довів обставини відсутності спадкоємців у позивача, або їх відмови від прийняття спадщини, відмови спадкоємців бути правонаступниками позивача.

Зазначених обставин не встановлено судом першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктами 1, 2 частини першої статті 227 цього Кодексу - до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника.

Оскільки станом на дату постановлення оскарженої ухвали спірні правовідносини в цій справі передбачали правонаступництво, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про закриття провадження у справі та про закриття провадження у справі, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України (господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва).

Щодо статусу ОСОБА_1 (особи, яка приєдналась до апеляційної скарги), колегія суддів зазначає таке.

З наданих представником ОСОБА_1 до матеріалів справи доказів, вбачається, що 23.05.2025 державним нотаріусом Двадцять першої державної нотаріальної контори Литвин І. В., ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що спадкоємцями померлої ОСОБА_4 є її рідні сестри ОСОБА_1 (1/2 частки у статутному капіталі ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття") та ОСОБА_8 (1/2 частки у статутному капіталі ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття"). Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво складається з частки у статутному капіталі ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття" в розмірі 62 (шістдесят дві) грн 50 коп., що належала спадкодавці згідно інформації з ЄДР.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого станом на 16.06.2025: 12.06.2025 державним реєстратором здійснено державну реєстрацію корпоративних прав в розмірі 1/2 частки у статутному капіталі ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття" за спадкоємицею ОСОБА_8 ; 13.06.2025 державним реєстратором здійснено державну реєстрацію корпоративних прав в розмірі 1/2 частки у статутному капіталі ТОВ "Республіканський будинок моделей взуття" за спадкоємицею ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 є одним із правонаступників померлої ОСОБА_4 (позивача у цій справі) у матеріальних правовідносинах.

За пунктом 1 статті 6 розділу І Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Одним з елементів закріпленого в цій статті права на справедливий суд є належне відправлення правосуддя.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності всіх перед законом та судом і у зв`язку із цим обмежувати право на судовий захист [абзац п`ятнадцятий пункту 3, абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб)].

Ураховуючи, що процесуальний статус ОСОБА_1 , як особи, яка приєдналась до апеляційної скарги, нерозривно пов`язаний зі скаржником, з метою забезпечення права на судовий захист та доступ до правосуддя ОСОБА_1 , як одного зі спадкоємців та правонаступників померлого позивача у матеріальних правовідносинах, та з огляду на недопустимість формального підходу судів у ситуаціях, коли особа не мала можливості захищати свої права, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_3 , до якої приєдналась ОСОБА_1 , в частині оскарження ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у цій справі.

Щодо апеляційної скарги в частині оскарження протокольної ухвали про відмову в задоволенні заяви скаржника про її залучення третьою особою у справі, колегія суддів вирішила залишити її без розгляду з таких підстав.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається (частина 2 статті 254 ГПК України).

Отже, перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 255 ГПК України, є вичерпним.

Системне тлумачення ГПК України вказує на те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або відмова в її вчиненні.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких проміжних ухвал місцевого господарського суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

Крім того, положення частин 4, 5 статті 233 та частини 1 статті 255 ГПК України не ставлять можливість реалізації учасником справи права на апеляційне оскарження певного кола ухвал місцевого господарського суду в залежність від їх поділу на протокольні та такі, що оформлені окремим документом, як і не містять заборони на оскарження в апеляційному порядку протокольних ухвал.

Зазначені висновки сформульовані Верховним Судом у постанові від 20.07.2022 у справі № 910/5810/17.

Оскарження в апеляційному порядку протокольної ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про залучення третьою особою у справі ухвали окремо від рішення суду статтею 255 ГПК України не передбачено.

Тому, у даному випадку, у суду апеляційної інстанції немає правових підстав надавати оцінку такій ухвалі суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Водночас, частиною 4 цієї статті передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини третьої статті 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункт 4 частини першої статті 280 ГПК України).

З огляду на вищевикладене, ухвала господарського суду міста Києва від 14.11.2024 у справі № 910/13171/21 підлягає скасуванню з передачею справи для продовження її розгляду до господарського суду міста Києва.

Судові витрати

Відповідно до статті 282 ГПК України у постанові суду апеляційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною чотирнадцятою статті 129 ГПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що в даному випадку справа направляється для продовження розгляду, розподіл судових витрат по сплаті судового збору судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , до якої приєдналась ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 14.11.2024 у справі №910/13171/21 скасувати.

Справу № 910/13171/21 передати до господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в частині оскарження протокольної ухвали господарського суду міста Києва від 14.11.2024 про відмову в залученні ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повну постанову складено - 23.06.2025.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

О.О. Євсіков