ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2025 р. Справа№ 911/3111/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер"

на рішення Господарського суду Київської області від 20.01.2025 р. (повний текст складено 13.02.2025 р.)

у справі № 911/3111/24 (суддя - Щоткін О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Регіонального відділення фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення 153828,54 грн,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" про стягнення заборгованості в сумі 153828,54 грн, що є розміром 70% орендної плати за період із жовтня 2021 року по лютий 2022 року.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» стало власником майна, яке є предметом укладеного договору оренди, відтак набуло статусу орендодавця, а тому орендар повинен сплачувати Акціонерному товариству «Укрзалізниця» орендну плату у розмірі 100%.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.01.2025 р. у справі № 911/3111/24 позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено.

Не погодившись з рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Росер" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Також у тексті апеляційної скарги відповідачем заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи за обов`язкової участі представника скаржника та клопотання про витребування оригіналів письмових доказів для огляду судом апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що сторонами не вносилися зміни до п. 3.6 договору оренди № 1593 нерухомого майна, що належить до державної власності від 17.07.2014 р., яким передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, тому відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача усієї суми орендної плати.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2025 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" у справі № 911/3111/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 р. відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, відкрито апеляційне провадження у справі № 911/3111/24 та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

До суду 24.03.2025 р. від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Крім того, у поданому відзиві позивачем заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

До суду 28.03.2025 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій відповідач просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати. Крім того, у поданій заяві відповідач просить задовольнити клопотання позивача про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

До суду 31.03.2025 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" надійшла повторно відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Копію ухвали від 05.03.2025 р. про відкриття провадження у справі № 911/3111/24 учасникам справи було доставлено до електронних кабінетів 10.03.2025 р., доказом чого є довідки про доставку електронного документа від 17.03.2025 р., що містяться в матеріалах справи.

Також згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала про відкриття апеляційного провадження від 05.03.2025 р. у справі № 911/3111/24 оприлюднена у реєстрі 10.03.2025 р.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 р. на подання всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального законодавства, колегія суддів встановила наступне.

17.07.2014 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Росер" (далі - орендар) було укладено договір оренди № 1593 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення пакгауз № 4 та № 5, а також частину відкритої вантажної платформи, загальною площею 627,4 кв. м (далі - майно), що розташоване за адресою: 09100, вул. Товарна, 29, м. Біла Церква, Київська обл., Україна, та обліковується на балансі Будівельного монтажно-експлуатаційного управління № 2 в м. Козятин (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.01.2014 р. і становить за незалежною оцінкою 1163069,00 грн, без врахування ПДВ.

Згідно з п. п. 2.1, 2.4 договору оренди орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі покладається на орендодавця.

Як передбачено п. 3.1 договору оренди, розмір орендної плати визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 р. № 253) і без врахування ПДВ становить за базовий місяць розрахунку - січень 2014 року без врахування ПДВ 14538,36 грн, згідно з розрахунком орендної плати.

У відповідності до п. п. 3.2, 3.3 договору оренди нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщуються на веб-сайті Фонду державного майна України.

Згідно з п. 3.6 договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 5.3 договору оренди передбачено, що орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату, компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, у тому числі податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 17.07.2014 р. до 16.07.2015 р. включно (п. 10.1 договору оренди).

У відповідності до п. п. 10.3, 10.4 договору оренди зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін, за умови погодження з балансоутримувачем та при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти державним майном. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

17.07.2014 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Росер" було підписано акт № 1 приймання-передачі державного майна - додаток № 2 до договору № 1593, який відповідно до розділу 12 договору № 1593, є його невід`ємною і складовою частиною.

Вказаний акт був погоджений Будівельним монтажно-експлуатаційним управлінням № 2 в м. Козятин.

Також 17.07.2014 між Державним територіально-галузевим об`єднанням "Південно-Західна залізниця" в особі відокремленого підрозділу Козятинського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 2 (далі - балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Росер" (далі - орендар) було укладено договір № 1593/ЕВ про компенсацію витрат по утриманню майна, переданого в оренду (далі - договір про компенсацію), предметом якого є відшкодування орендарем балансоутримувачу у грошовій формі витрат на утримання об`єкта оренди за договором № 1593.

Відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" Кабінет Міністрів України постановою від 25.06.2014 р. № 200 утворив Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - товариство), 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком № 1.

До Переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", увійшло Державне територіально-галузеве об`єднання "Південно-Західна залізниця".

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735 "Питання Акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено статут Акціонерного товариства "Укрзалізниця", відповідно до п. 2 якого останнє є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до зведеного передавального акту від 06.08.2015 р., затвердженого Міністерством інфраструктури України 18.08.2015 р., після реорганізації шляхом злиття до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" перейшло правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків, зокрема, Державне територіально-галузеве об`єднання "Південно-Західна залізниця".

На підставі зведеного переліку майна Державне територіально-галузевие об`єднання "Південно-Західна залізниця", що вноситься до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", затвердженого Міністерством інфраструктури України 18.08.2015 р., майно, яке є об`єктом оренди за договором № 1593, внесено до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

21.10.2015 р. відбулась державна реєстрація Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"; у графі "дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа" щодо Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" зазначено Державне територіально-галузевие об`єднання "Південно-Західна залізниця", що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

28.03.2016 р. між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (далі - сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Росер" (далі - сторона-2) було укладено додатковий договір до договору № 1593 (далі - додатковий договір).

Відповідно до п. 1 додаткового договору орендодавцем майна, визначеного договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1593 від 17.07.2014 р. є Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця".

Згідно з п. 2 додаткового договору повне найменування "Козятинське будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 2" та скорочена назва "Козятинське БМЕУ-2" замінено відповідно на "Виробничий підрозділ Козятинське будівельно-монтажне експлуатаційне управління регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та ВП Козятинське БМЕУ.

За п. 3.1 додаткового договору розмір орендної плати за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року складає 25784,60 грн без ПДВ.

Пунктом 3.2 додаткового договору сторони погодили обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" перераховувати 100% орендної плати на розрахунковий рахунок Виробничого підрозділу Козятинське будівельно-монтажне експлуатаційне управління не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.

У пункті 4 додаткового договору від 28.03.2016 р. сторони дійшли згоди викласти пункт 10.1 договору № 1593 у новій редакції, відповідно до якої договір діє з 01.12.2015 р. по 31.05.2016 р. включно.

28.03.2016 р. між Публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця", Публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Росер" було підписано акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна, який є додатком № 2 до додаткового договору від 28.03.2016 р.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2018 р., залишеною без змін постановою Верховного Суду від 23.10.2018 р., у справі № 910/10903/17, визнано недійсним додатковий договір оренди нерухомого майна від 28.03.2016 р. до договору оренди нерухомого майна № 1593 від 17.07.2014 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Росер".

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 р. № 938 "Деякі питання діяльності акціонерного товариства "Українська залізниця" змінено тип Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з Публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство "Українська залізниця".

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за Акціонерним товариством "Укрзалізниця" зареєстровано право власності на майно, що є об`єктом оренди за договором № 1593, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49906544 від 28.11.2019 р.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.06.2021 р., залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2022 р. у справі № 911/465/21, за позовом Акціонерного товариства "Укрзалізниця" до Ттовариства з обмеженою відповідальністю "Росер", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, про стягнення заборгованості з орендної плати (30% від розміру орендної плати) за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1593 від 17.07.2014 р., за період з березня 2017 року по грудень 2020 року, позов задоволено частково та стягнуто 479266,55 грн заборгованості з орендної плати за період з лютого 2018 року по грудень 2020 року.

У провадженні Господарського суду Київської області також перебувала справа № 911/1789/17 за позовом АТ "Укрзалізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, у якій суд розглядав вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальістю "Росер" негайно звільнити об`єкт оренди за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1593 від 17.07.2014 р.; стягнення грошових коштів за договором № 1593, в тому числі заборгованості з орендної плати (30% від розміру орендної плати); неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення майна; неустойки, інфляційних втрат і 3% річних за прострочення сплати орендної плати; заборгованості з компенсації експлуатаційних витрат балансоутримувача за договором № 1593/ЕВ від 17.07.2014 р.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.09.2022 р. у справі № 911/1789/17 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати орендної плати (30% від загального розміру орендної плати) за період із жовтня 2016 року по лютий 2017 року в сумі 52480,36 грн, а також штрафні санкції, 3% річних, інфляційні втрати та заборгованість з компенсації експлуатаційних витрат балансоутримувача. Відмовлено в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом зобов`язання негайно звільнити об`єкт оренди - нежитлові приміщення пакгауз № 4 та № 5, частину відкритої вантажної платформи, загальною площею 627,4 кв. м, а також в частині вимог про стягнення з відповідача неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення майна.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.11.2023 р., залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 р. у справі № 911/2400/23, за позовом Акціонерного товариства "Укрзалізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати (30% від загального розміру орендної плати) за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1593 від 17.07.2014 р. за період із січня 2021 року по грудень 2022 року в сумі 386881,91 грн, а також інфляційні втрати, 3% річних та пеню.

01.09.2024 р. на виконання умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1593 від 17.07.2014 р. Виробничий структурний підрозділ "Київська дирекція" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" сформував рахунки для сплати орендної плати (70% від загального розміру орендної плати) за період із жовтня 2021 року по лютий 2022 року в сумі 153828,54 грн, а саме: № 2/878 на суму 30204,24 грн (плата з жовтень 2021 року); № 3/878 на суму 30445,88 грн (плата за листопад 2021 року); № 4/878 на суму 30628,55 грн (плата за грудень 2021 року); № 5/878 на суму 31026,72 грн (плата за січень 2022 року); № 6/878 на суму 31523,15 грн (плата за лютий 2022 року).

23.09.2024 р. Виробничий структурний підрозділ "Київська дирекція" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" надіслав на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" лист № 1044, у якому зазначено, що Акціонерному товариству "Укрзалізниця" належить право на отримання всієї суми орендної плати за договором.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення умов укладеного договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1593 від 17.07.2014 р. свої зобов`язання щодо сплати орендної плати не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 153828,54 грн за період із жовтня 2021 року по лютий 2022 року.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як передбачено ч. 6 ст. 238 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 774 ЦК України передання речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування.

Згідно з п. 2 вказаної постанови статутний капітал Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" формується шляхом внесення до нього, серед іншого, майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку № 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21.10.2015 р. відбулась державна реєстрація позивача - Аціонерного товариства "Укрзалізниця".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" майно залізничного транспорту загального користування - майно, у тому числі об`єкти інфраструктури, що належать Державній адміністрації залізничного транспорту України, підприємствам, установам та організаціям залізничного транспорту загального користування, зокрема будівлі, споруди, об`єкти незавершеного будівництва, об`єкти соціальної сфери, транспортні засоби, обладнання, устаткування, інвентар, інші матеріальні цінності та нематеріальні активи, цінні папери, корпоративні права держави, право постійного користування земельними ділянками, а також інші майнові права, включаючи права на об`єкти інтелектуальної власності, кошти, у тому числі в іноземній валюті. До об`єктів соціальної сфери належать структурні підрозділи підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування з питань охорони здоров`я, відпочинку, торгівлі, громадського харчування, фізичної культури та спорту, професійної підготовки.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" акції господарських товариств, внесені до статутного капіталу Товариства, є його власністю.

Як передбачено ч. 1 ст. 10 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", магістральні залізничні лінії загального користування та розміщені на них технологічні споруди, передавальні пристрої, що безпосередньо використовуються для забезпечення процесу перевезень, а саме: залізничні станції та колії загального користування, тягові підстанції, контактна мережа та інші пристрої технологічного електропостачання, системи сигналізації, централізації, блокування та управління рухом поїздів, об`єкти і майно, призначені безпосередньо для виконання аварійно-відновлювальних робіт, є державною власністю та закріплюються за Товариством на праві господарського відання.

У відповідності до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" товариство не може відчужувати, передавати в користування, оренду, лізинг, концесію, управління, заставу, безоплатне користування, вносити до статутного (складеного) капіталу суб`єктів господарювання майно, зазначене в частині першій цієї статті, та вчиняти щодо нього інші правочини, наслідком яких може бути відчуження такого майна. Таке майно не підлягає приватизації, продажу під час провадження у справі про банкрутство, на нього не може бути звернене стягнення за рішенням суду, накладено арешт.

За ч. 4 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" статут товариства затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 21 статуту товариству на праві приватної власності належать акції господарських товариств, майно, що внесені до його статутного капіталу, та інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством, крім майна, закріпленого за товариством на праві господарського відання.

Акціонерне товариство «Укрзалізниця» володіє майном на двох правових режимах: на праві власності (майно передане до статутного капіталу); на праві повного господарського відання (майно, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях та в зоні АТО, тобто майно, яке вибуло із фактичного володіння держави; майно, що залишається у державній власності і щодо якого встановлені певні обмеження щодо розпорядження для Aкціонерного товариства "Укрзалізниця" (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 р. у справі № 910/5953/17).

Таким чином Публічному акціонерному товариству "Укрзалізниця" майно належить як на праві власності, так і на праві господарського відання.

При цьому за загальним правилом майно належить Публічному акціонерному товариству "Укрзалізниця" на праві власності, а на праві господарського відання належить лише майно, визначене спеціальними нормами (зокрема, вказане в ч. 1 ст. 10 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування").

Враховуючи те, що відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107 Цивільного кодексу України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до AT "Укрзалізниця", датою виникнення універсального правонаступництва AT "Укрзалізниця" щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21.10.2015 р.

Так, ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" передбачено особливості утворення товариства, зокрема, воно утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту); його статут затверджується Урядом; його засновником є держава в особі Уряду; воно є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, внесені до статутного капіталу товариства, здійснюється протягом двох років з дня його державної реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухоме майно, внесене до статутного капіталу товариства, здійснюється на підставі передавального акта та акта оцінки майна залізничного транспорту, внесеного до його статутного капіталу. Передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу Товариства.

З аналізу вимог ст. 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" вбачається наявність у товариства обов`язку переоформити правовстановлюючі документи на об`єкти нерухомого майна, внесені до його статутного капіталу, протягом двох років з дня його державної реєстрації.

Водночас, Закон України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" не обумовлює факт переходу від підприємств залізничного транспорту до товариства як правонаступника усіх прав та обов`язків на відповідне нерухоме майно фактом вчинення ним дій з переоформлення правовстановлюючих документів на таке майно, а також не пов`язує момент переходу зазначених прав до товариства з моментом реєстрації за ним таких прав.

Закон України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" не передбачає залишення певних прав щодо зазначеного майна (управління, розпорядження) у підприємств залізничного транспорту до їх переоформлення товариством, а також не встановлює правових наслідків невиконання товариством зазначеного обов`язку протягом установленого строку, зокрема у вигляді припинення його прав щодо відповідного нерухомого майна чи повернення учасників правовідносин правонаступництва у попередній стан з обов`язком повернення відповідного майна підприємствам залізничного транспорту тощо.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" документами, які підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу товариства, є передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту.

При цьому, Акціонерне товариство "Українська залізниця" набуло право власності на майно залізничного транспорту з підстав правонаступництва внаслідок реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту відповідно до закону, що є окремою підставою виникнення прав та обов`язків згідно зі ст. 11 ЦК України.

Відтак, приймаючи рішення про утворення Акціонерного товариства "Українська залізниця" шляхом реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту та встановлюючи його правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків зазначених підприємств, держава тим самим фактично висловила своє волевиявлення щодо переходу до товариства права власності на відповідне майно, передане державою до його статутного капіталу, у тому числі права самостійно виступати орендодавцем такого майна.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 р. у справі № 918/792/18, від 23.06.2020 р. у справі № 904/5881/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 р. у справі № 910/5953/17.

Як передбачено ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов`язки за договором оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Отже з огляду на переходу орендованого майна до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" - товариства, яке створене внаслідок проведеної корпоратизації підприємств залізничного транспорту та Державного територіально-галузевого об`єднання "Укрзалізниця", у відповідності до ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Фонд державного майна України та його територіальні відділення втратили право виступати орендодавцями щодо майна новоутвореного товариства.

Натомість Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" набуло право власності на спірне майно, а відтак і стало орендодавцем за договором та до нього перейшли відповідні права та обов`язки Регіонального відділення фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.07.2024 р. у справі № 917/730/22.

З матеріалів справи вбачається, що для сплати орендної плати у розмірі 70% від її загального розміру за період з жовтня 2021 року по лютий 2022 року у розмірі 153828,54 грн позивач виставив відповідачу рахунки-фактури № 2/878, № 3/878, № 4/878, № 5/878, № 6/878 від 01.09.2024 р., які надіслані в додатку до листа № 1044 від 23.09.2024 р.

При цьому факт користування відповідачем у спірний період майном, яке є об`єктом оренди за договором № 1593, встановлений судовим рішенням у справі № 911/2400/23, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати у розмірі 30% від загального розміру орендної плати, в тому числі, за період із жовтня 2021 року по лютий 2022 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В матеріалах справи відсутні докази належного виконання обов`язку по сплаті орендної плати відповідачем, у тому числі й особі, яку він вважає належним орендодавцем за укладеним договором - Регіональному відділенню фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях.

Враховуючи викладене, а також те, що заборгованість відповідача зі сплати орендних платежів за період із жовтня 2021 року по лютий 2022 року належним чином доведена, докази сплати відповідачем вказаної суми станом в матеріалах справи відсутні, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 153828,54 грн, що є розміром 70% орендної плати за період із жовтня 2021 року по лютий 2022 року, є обґрунтованою доведеною та підлягає задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача про витребування оригіналів письмових доказів для огляду судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в апеляційній скарзі відповідач просить витребувати у Акціонерного товариства «Українська залізниця» оригінали письмових доказів у справі № 911/3111/24, копії яких є додатками до позовної заяви, а саме: оригінал зведеного передавального акту від 06.08.2015 р., оригінал витягу зі зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця».

Відповідно до ч. 2 ст. 92 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

З матеріалів справи вбачається, разом з позовною заявою позивачем подані докази, зокрема, копія зведеного передавального акту від 06.08.2015 р., копія витягу зі зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця".

Вказані копії письмових доказів засвідчені позивачем належним чином, відтак подані позивачем у відповідності до вимог ст. 92 ГПК України.

Згідно з абз. 2 ч. 6 ст. 91 ГПК України, якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, судом витребовувались оригінали вказаних письмових доказів, однак представник позивача пояснив, що причиною неподання позивачем оригіналів письмових доказів є їх надмірний обсяг за кількістю.

Так, з копії зведеного передавального акта вбачається, що такий складений на тринадцяти аркушах, в тому числі зазначено, що додатками, які є невід`ємною частиною зведеного передавального акту, є: розшифровки рядків балансу (звіту про фінансовий стан) (додатки з 1 по 27) на 38 арк.; зведені переліки майна на 45604 арк.; зведені переліки земельних ділянок на 1394 арк.; передавальні акти 49 юридичних осіб, які реорганізуються шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200.

Отже зведений передавальний акт з додатками, які є його невід`ємною частиною, містить щонайменше 47000 арк.

При цьому, відповідач не обґрунтував, яким чином відповідно до конкретних обставин справи неподання оригіналу вказаного зведеного передавального акта унеможливила встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення цієї справи.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про витребування оригіналів письмових доказів.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, колегія судів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 20.01.2025 р. у справі № 911/3111/24 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених нормами чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Росер" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 20.01.2025 р. у справі № 911/3111/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Росер".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран