ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" червня 2025 р. Справа № 924/255/25

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., в залі судового засідання № 203 розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1 , м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області

до Фізичної особи-підприємця Кшановської Антоніни Валеріївни, м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області

про розірвання договору з 01.12.2024р. та стягнення коштів у розмірі 20000 грн.

Представники:

позивача: Сусла І.М. за ордером;

відповідача: Мельник А.І. - за ордером

У судовому засіданні 24.06.2025 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

17.03.2025 року на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області до Фізичної особи-підприємця Кшановської Антоніни Валеріївни, м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області про розірвання договору з 01.12.2024р. та стягнення коштів у розмірі 20000 грн.

Вказану позову заяву відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025р. передано для розгляду судді Заверусі С.В.

24.03.2025р. ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

01.04.2025р. ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

27.05.2025р. постановлено ухвалу суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач просить суд розірвати з 01.12.2024р. договір оренди комерційного приміщення, укладений 28.09.2024р. між фізичною особою-підприємцем Кшановською Антоніною Валеріївною та фізичною особою-підприємцем Анісімовою Іриною Олегівною.

В обгрунтування позову, зокрема, відзначено, що на виконання умов п.13 вказаного договору оренди комерційного приміщення ФОП Анісімовою І.О. було сплачено ФОП Кшановській А.В. 20000 грн. На початку листопада 2024 року Кшановська Антоніна Валеріївна звернулась до позивача з вимогою про дострокове розірвання договору оренди з 01.12.2024 року, на що позивач, як він вказав, погодився. 28.11.2024 року повністю звільнено приміщення, Кшановська А.В. отримала ключі та прийняла приміщення, однак від підписання Акту прийому передачі відмовилась, зазначив позивач.

Також позивачем відзначено, що 29.11.2024 року вона звернулась до Кшановської А.В. з листом-претензією, в якій повідомлено, що в односторонньому порядку було ініційовано розірвання договору оренди комерційного приміщення по АДРЕСА_1 та вказано, що своєчасно і в повному обсязі проводились розрахунки по орендній платі, об`єкт утримувався в належному санітарно-технічному і протипожежному стані. Крім того, повідомлено, що у зв`язку з припиненням оренди згідно умов укладеного договору наданий депозит у сумі 20000 гривень має бути повернуто відповідачем, проте відповіді ОСОБА_2 не було надано, вказав позивач.

Крім того, позивач наголошує на тому, що орендні відносини припинені ще 28.11.2024 року за ініціативою ФОП Кшановської А.В., приміщення повністю звільнено та ключі повернено власнику. Оскільки позивач має на меті розірвати вищевказаний договір, вказана сума у розмірі 20000 гривень підлягає стягненню з відповідача. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється у позасудовому порядку врегулювати вказаний спір, позивач вважає за необхідне звернутися до Господарського суду Хмельницької області з позовною заявою про розірвання договору оренди комерційного приміщення та стягнення депозиту.

За таких обставин, представник позивача в судовому засіданні 24.06.2025р. просить суд задовольнити позов.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує, вважаючи його безпідставним. Зокрема, відзначає, що умовами договору оренди комерційного приміщення від 28 вересня 2024 року не передбачено розірвання договору в односторонньому порядку. Передбачено лише, що сторони за обопільним рішенням мають право відмовитися від договору, попередивши одна одну у строк, що не перевищує 1 місяць до прийняття такого рішення (п.33 Договору). Позивачем не наведено будь-яких підстав для такого розірвання відповідно до положень закону або умов договору, та не зазначено відповідних аргументів, які могли б бути оцінені судом та на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність підстав для дострокового розірвання договору в односторонньому порядку.

Крім того, відповідач вказує на існування заборгованості позивача по орендній платі в сумі 150000 грн. та наявність інших зобов`язань позивача перед відповідачем, зазначаючи на необхідності відмови у позові про стягнення з відповідача отриманих ним коштів у розмірі 20000 грн.

Відтак, представник відповідача просить суд відмовити у позові повністю та стягнути з позивача на користь Кшановської Антоніни Валеріївни 20000 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідач в судовому засіданні підтримав свою позицію викладену в заявах по суті справи.

Перелік обставин, які є предметом доказування; доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.

28.09.2024р. між фізичною особою-підприємцем Кшановською Антоніною Валеріївною (орендодавцем) та фізичною особою-підприємцем Анісімовою Іриною Олегівною (орендарем) було укладено договір оренди комерційного приміщення.

Відповідно до пунктів 1-6 договору орендодавцем у тимчасове користування орендарю надається комерційне приміщення у будинку по вул. Огієнка, буд. 59. Загальна площа об`єкта оренди становить 95,9 кв.м. В оренду передається майно (обладнання тощо), підсобні приміщення (споруди тощо): кухонні меблі, умивальник, стіл, чотири стільці, вішалка з тумбочкою, сейф, умивальник, туалет, кондиціонер з пультом, пожежна та охоронна сигналізація, відеокамери, ролети.

Згідно з п.п. 10 - 12 договору орендна плата становить без податку на додану вартість 30000 гривень за кожен місяць оренди. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Розмір орендної плати за весь строк оренди становить 180000 гривень за 6 місяців.

Відповідно до п. 13 договору від 28.09.2024 року на момент підписання договору орендар сплачує орендодавцю депозит у сумі 20000 грн. Депозит повертається орендодавцем орендарю при закінченні терміну договору. При цьому, як стверджує позивач та не заперечує відповідач, на виконання умов п.13 вказаного договору оренди комерційного приміщення ФОП Анісімовою І.О. було сплачено ФОП Кшановській А.В. 20000 грн.

Згідно з пунктами 32, 33 договору від 28.09.2024 року цей договір укладено строком на 6 місяців і діє з 28.09.2024 року до 28.04.2025 року включно. Сторони за обопільним рішенням мають право відмовитися від договору, попередивши одна одну у строк, що не перевищує 1 місяць до прийняття такого рішення.

Анісімова І.О. звернулась до Кшановської А.В. з листом-претензією від 29.11.2024 року, в якій повідомлено, що орендодавцем в односторонньому порядку було ініційовано розірвання договору оренди комерційного приміщення по вул. Огієнка, буд. 59 та вказано, що своєчасно і в повному обсязі проводились розрахунки по орендній платі, об`єкт утримувався в належному санітарно-технічному і протипожежному стані. Крім того, повідомлено, що у зв`язку з припиненням оренди згідно умов укладеного договору наданий депозит у сумі 20000 гривень має бути повернуто відповідачем.

До вказаного листа додано датований 29.11.2024 року та підписаний позивачем проект угоди про розірвання договору від 28.09.2024 року.

Адвокатом Суслою І.М. надіслано адвокатський запит від 05.12.2024 року до ФОП Кшановської Антони Валеріївни, у якому, зокрема, вказано, що Анісімовою Іриною Олегівною на виконання вимог договору оренди комерційного приміщення 28.09.2024 року сплачено Кшановській А.В. кошти в сумі 20000 гривень в якості депозиту, який повертається орендодавцем орендарю при закінченні терміну договору. Вказаний адвокатський запит містив вимогу про повернення сплаченого депозиту у розмірі 20000 тисяч гривень на рахунок Анісімової І.О.

Як вбачається зі змісту витягу від 18.03.2025р. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 14.12.2024р. припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця Анісімової Ірини Олегівни.

Крім того, на підтвердження своїх доводів позивач посилається, зокрема, на копії платіжних інструкцій від 29.09.2024р., 31.10.2024р., інформацію від 27.03.2025р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тощо.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Стаття 759 Цивільного кодексу України визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Відповідно до ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як встановлено судом, сторони у справі в умовах договору оренди комерційного приміщення, укладеного 28.09.2024р. між фізичною особою-підприємцем Кшановською Антоніною Валеріївною та фізичною особою-підприємцем Анісімовою Іриною Олегівною, передбачили, що цей договір укладено строком на 6 місяців і діє з 28.09.2024 року до 28.04.2025 року включно. Сторони за обопільним рішенням мають право відмовитися від договору, попередивши одна одну у строк, що не перевищує 1 місяць до прийняття такого рішення (пункти 32, 33 договору від 28.09.2024 року).

За таких обставин, зважаючи на відсутність спільного рішення контрагентів за договором оренди від 28.09.2024р. про дострокове припинення його дії, судом констатується закінчення строку дії договору оренди комерційного приміщення, укладеного 28.09.2024р. між фізичною особою-підприємцем Кшановською Антоніною Валеріївною та фізичною особою-підприємцем Анісімовою Іриною Олегівною, саме 28.04.2025р., а не з 01.12.2024р., про що безпідставно стверджує позивач.

Крім того, судом відзначається, що посилання позивача на те, що на початку листопада 2024 року Кшановська Антоніна Валеріївна звернулась до позивача з вимогою про дострокове розірвання договору оренди з 01.12.2024 року, за відсутності згоди відповідача на таке дострокове припинення дії договору, не свідчить про розірвання з 01.12.2024р. договору оренди від 28.09.2024р. (незалежно від того, чи фактично використовувалось приміщення орендарем).

Враховуючи вищевикладені обставини, зміст позовних вимог, судом констатується відсутність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання з 01.12.2024р. договору оренди комерційного приміщення, укладеного 28.09.2024р. між фізичною особою-підприємцем Кшановською Антоніною Валеріївною та фізичною особою-підприємцем Анісімовою Іриною Олегівною. У зв`язку з викладеним, у цій частині в позові слід відмовити з огляду на його безпідставність.

З приводу позовних вимог про стягнення з фізичної особи-підприємця Кшановської Антоніни Валеріївни на користь Анісімової Ірини Олегівни коштів у розмірі 20000 грн. судом відзначається таке.

Ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як з`ясовано судом, з урахуванням змісту вищевказаного принципу свободи договору, сторони у справі в умовах договору оренди комерційного приміщення, укладеного 28.09.2024р. між фізичною особою-підприємцем Кшановською Антоніною Валеріївною та фізичною особою-підприємцем Анісімовою Іриною Олегівною, передбачили, що відповідно до п. 13 договору від 28.09.2024 року на момент підписання договору орендар сплачує орендодавцю депозит у сумі 20000 грн. (таким чином, сторонами договору було констатовано факт сплати 28.09.2024 року 20000 грн. орендарем орендодавцеві в момент підписання договору).

Крім того, у цьому ж п.13 договору від 28.09.2024 року контрагентами за даним договором погоджено, що депозит повертається орендодавцем орендарю при закінченні терміну договору. Відтак, зважаючи на закінчення 28.04.2025р. строку дії договору оренди комерційного приміщення, укладеного 28.09.2024р. між фізичною особою-підприємцем Кшановською Антоніною Валеріївною та фізичною особою-підприємцем Анісімовою Іриною Олегівною, та сплату 28.09.2024 року 20000 грн. орендарем орендодавцеві в момент підписання договору (при цьому, факт сплати вказаної суми орендарем підтверджує позивач та не заперечує відповідач), суд вважає обгрунтованими позовні вимоги про стягнення з фізичної особи-підприємця Кшановської Антоніни Валеріївни на користь Анісімової Ірини Олегівни коштів у розмірі 20000 грн.

Водночас, судом звертається увага на те, що посилання відповідача на існування заборгованості позивача по орендній платі в сумі 150000 грн. та наявність інших зобов`язань позивача перед відповідачем не можуть слугувати підставами для відмови у позові про стягнення з відповідача отриманих ним коштів у розмірі 20000 грн., зважаючи на чинність такого грошового зобов`язання (щодо повернення 20000 грн.) відповідно до п. 13 договору від 28.09.2024 року.

Відтак, позов у частині стягнення з відповідача коштів у розмірі 20000 грн. слід задовольнити з огляду на його обгрунтованість у цій частині.

Судом відзначається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

За таких обставин, позов Анісімової Ірини Олегівни, м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області до фізичної особи-підприємця Кшановської Антоніни Валеріївни, м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області про розірвання договору з 01.12.2024р. та стягнення коштів у розмірі 20000 грн. задовольнити частково та стягнути з фізичної особи-підприємця Кшановської Антоніни Валеріївни на користь Анісімової Ірини Олегівни кошти у розмірі 20000 грн., відмовивши у решті позову з огляду на його безпідставність у даній частині.

Водночас, судом зауважується, що при вирішенні спору судом враховано, що як вбачається зі змісту витягу від 18.03.2025р. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 14.12.2024р. припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця Анісімової Ірини Олегівни, тому 20000 грн. підлягають стягненню на користь Анісімової Ірини Олегівни як фізичної особи.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з задоволенням позову в частині стягнення з фізичної особи-підприємця Кшановської Антоніни Валеріївни на користь Анісімової Ірини Олегівни коштів у розмірі 20000 грн., судовий збір у справі, сплачений за цю позовну вимогу, покладається на відповідача; судовий збір у справі, сплачений за іншу позовну вимогу, покладається на позивача з огляду на відмову в позові в частині розірвання договору з 01.12.2024р.

Крім того, представник відповідача просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Судом відзначається, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Відповідно ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи знаходяться копії договору від 14.04.2025р. № 25 про надання правової допомоги, ордеру від 14.04.2025р. на надання правничої допомоги відповідачу адвокатом Мельником А.І. на підставі договору від 14.04.2025р. № 25.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

14.04.2025р. між адвокатом Мельником А.І. (Адвокат) та ОСОБА_2 (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № 25, відповідно до п. 1.1., 1.2. якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, Кшановській Антоніні Валеріївні. Правова допомога за цим договором включає: надання консультацій правового характеру клієнту; написання та подання відповідних клопотань, заяв, позовних заяв, відзивів на позовну заяву, скарг, інших документів правового характеру на замовлення клієнта в судові, правоохоронні органи, інші державні органи по справі № 924/255/25; представництво інтересів клієнта під час розгляду справи № 924/255/25.

Відповідно до п. 4.1. договору за надання правової допомоги, передбаченої п.1.2. договору, клієнт сплачує адвокату гонорар. При укладенні даного договору клієнт сплачує аванс в розмірі 20000 грн. Остаточний розрахунок вартості гонорару адвоката по даній справі буде визначатися сторонами за домовленістю після виконання сторонами умов, передбачених пунктом 4.1. даного договору.

Згідно з актом виконаних робіт від 23.06.2025р. до договору від 14.04.2025р. № 25 про надання правової допомоги, відповідно до вказаного договору адвокатом надано наступні послуги: написання та подання відзиву у справі № 924/255/25; участь у судових засіданнях в даній справі; консультації клієнта в процесі розгляду судом даної справи; участь в переговорах з приводу можливого укладення сторонами мирової угоди в означеній справі.

Крім того, згідно з актом виконаних робіт від 23.06.2025р. до договору від 14.04.2025р. № 25 про надання правової допомоги, вартість наданих відповідно до вказаного договору послуг становить 20000 грн., при цьому клієнтом прийняті та оплачені вказані послуги, зазначено в акті.

При розгляді заяви позивача про стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги суд враховує, що до пункту 1 частини 2 статті 126 ГПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Тобто, із наведеного слідує, що відшкодуванню підлягають не тільки витрати на професійну правничу допомогу, що вже фактично понесені позивачем, але й такі, що будуть понесені у майбутньому.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019р. у справі № 910/906/18.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому у пп. 19, 20 постанови від 07.07.2021р. № 910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.08.2021 у справі № 910/11547/19 звернуто увагу на те, що ч. 4 ст. 129 ГПК України є загальною та повинна застосовуватись у системно-логічному зв`язку із чч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, однак ч. 5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У відповідній постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями чч. 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

Як роз`яснено у відповідній постанові, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (чч. 5-6 ст. 126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії застосовував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 28); у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

Отже, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені судом обставини у системному взаємозв`язку з правовими положеннями Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", оцінивши подані заявником докази, враховуючи предмет позову, обсяг доказів для правового аналізу, ступінь важкості справи, а також часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про те, що стягненню підлягають судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн., що відповідає принципам господарського судочинства, зокрема, забезпеченню дотримання балансу інтересів сторін. У стягненні решти витрат відповідача на професійну правничу допомогу суд відмовляє з огляду на їх безпідставність у цій частині.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 231, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області до фізичної особи-підприємця Кшановської Антоніни Валеріївни, м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області про розірвання договору з 01.12.2024р. та стягнення коштів у розмірі 20000 грн. задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Кшановської Антоніни Валеріївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Анісімової Ірини Олегівни ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) кошти у розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч гривень 00 копійок) та 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Стягнути з Анісімової Ірини Олегівни ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи-підприємця Кшановської Антоніни Валеріївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 10000 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.06.2025.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук.: 1 прим. 1 - до справи

Надіслати позивачу та відповідачу до електронного кабінету Електронного суду.