ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"20" червня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/1061/24(450/2318/24)
Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у матеріалах справи
за зустрічним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 )
до відповідачів: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІН НОМЕР_3 )
про визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним
Заяву представника Міськевича М.М. про ухвалення додаткового рішення
В судовому засіданні приймали участь:
від позивача: не з`явився;
від відповідачів: не з`явились.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року відкрито провадження у справі №450/2318/24 (провадження № 2/450/1457/24) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2024 року постановлено передати цивільну справу №450/2318/24 (провадження № 2/450/1457/24) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав до Господарського суду Рівненської області на розгляд у межах справи №918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.02.2025 року справу №450/2318/24 прийнято до свого провадження суддею Марач В.В. та ухвалено здійснювати її розгляд у межах справи №918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17 лютого 2025 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 про визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
Ухвалою суду від 19.02.2025 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав залишено без розгляду.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 29.05.2025 року зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним попередній договір про купівлю-продаж квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., зареєстрований в реєстрі за №3671, на квартиру АДРЕСА_4 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.09.2023 року. Стягнуто з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) 605 грн. 60 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) 605 грн. 60 коп. судового збору.
03.06.2025 через систему Електронний суд представником ОСОБА_1 подано Заяву, в якій просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму понесених судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 28 000,00 грн.. До Заяви представником ОСОБА_1 додано: Договір №57 про надання правової (правничої) допомоги від 30.05.2024 року; розрахунок витрат на правничу допомогу; Договір про надання правової допомоги від 13.02.2025 року; Акт приймання-виконання робіт від 03.06.2025 року; Акт передачі-приймання наданої правової допомоги від 30.05.2025 року.
Подану заяву мотивує тим, що 30 травня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Микушем Д.М. укладено Договір №57 про надання правової (правничої) допомоги при цьому вартість наданих адвокатських послуг становить 18 000 грн. (вісімнадцять тисяч грн.).
Окрім того зазначає, що 13 лютого 2025 року між ОСОБА_1 та АО «Лінія права» укладено Договір про надання правової допомоги. Згідно пункту 1.1. Договору АО «Лінія права» бере на себе зобов`язання надати Замовнику правову допомогу при розгляді Господарським судом Рівненської області справи №918/1061/24(450/2318/24) про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав та зустрічних позовних заяв. Пунктом 3.2 Договору сторони встановили фіксовану вартість гонорару, що становить 10 000 (десять тисяч) гривень.
Ухвалою суду від 05.06.2025 року розгляд Заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення призначено у судовому засіданні на 16 червня 2025 року.
13 червня 2025 року представник ОСОБА_2 подав до суду клопотання в якому просить суд зменшити розмір витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу адвокатів, які підлягають розподілу між сторонами і стягнути з ОСОБА_2 не більше 2 000, 00 (двох тисяч) гривень. Розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення просить здійснювати без участі ОСОБА_2 та його представника. При цьому зазначає, що адвокати, які надавали правничу допомогу ОСОБА_1 в цій справі, надавали таку ж допомогу і в інших аналогічних справах за позовами інших фізичних осіб, спори між якими виникли з аналогічних правовідносин, що у цій справі. Докази в усіх цих справах є аналогічними доказами, що знаходяться у справі, учасником якої є ОСОБА_2 .. Предмети та підстави заявлених фізичними особами позовів, як і зустрічних позовів ОСОБА_1 є також аналогічними. Процесуальні документи, що були складені та подані до суду в цій справі за своєю формою, видом та змістом є аналогічними тим процесуальним документам, що подані в інших справах (за винятком прізвищ, дат укладення попередніх договорів з фізичними особами, їх реєстраційних номерів), відтак складення та подання їх до суду було виключно технічним процесом і не потребувало значних часових та інших затрат на інтелектуальну роботу щодо надання правничої допомоги. Вказує, що надані ОСОБА_1 докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, адже їх розмір має бути доведений, документально обгрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. ОСОБА_2 , також вважає, що розмір витрат на професійну правову допомогу у даній справі у розмірі 22 000, 00 гривень, яку заявив ОСОБА_1 не є співмірним із складністю справи та обсягами виконаних робіт (наданих послуг), а є завищеним.
У судове засідання 16 червня 2025 року учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема в електронні кабінети представників. Представники позивача та відповідачів подали клопотання про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками справи, з`ясувавши обставини на які останні посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що Заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.
Частиною 1 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 5 ч.1 ст.237 ГПК України зазначено, що при ухваленні рішення суд вирішує такі питання, зокрема - як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, серед іншого, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно зі ст.15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Згідно зі статтею 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та постанові Верховного суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18.
Також відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 ГПК України).
Судом встановлено, що відповідачем - ОСОБА_1 у відзиві на позов ОСОБА_3 зроблено заяву про те, що розмір судових витрат, які він сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані до суду у відповідний процесуальний строк.
При цьому судом також встановлено, що у зустрічній позовній заяві Місьвевич М.М. зазначив, що орієнтовний розмір його витрат на правову допомогу становить 40 000 гривень. Як вбачається, заявником на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції до справи надано копії договорів про надання правової допомоги, додаткових угод до договору, Акти приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги, розрахунок вартості наданих послуг.
Так судом встановлено, що 30 травня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Микушем Д.М. укладено Договір №57 про надання правової (правничої) допомоги при цьому вартість наданих адвокатських послуг становить 18 000 грн.. За умовами договору Микуш Д.М. бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу, при розгляді справи №450/2318/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору удаваним. Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що вартість послуг щодо надання правничої допомоги адвокатом Микушем Д.М. становить 1500 грн. за 1 годину роботи, які Клієнт оплачує Виконавцеві протягом 10 днів з дня вступу рішення суду в законну силу. Окрім того, згідно п.4.6. Договору сторони погодили, що клієнт за кожне судове засідання по справі (не залежно чи таке відбулось, відклалось чи інше) сплачує Виконавцеві 2000 грн.. Згідно Акту приймання-виконання робіт (надання правничої допомоги) від 03 червня 2025 року загальна вартість наданих адвокатських послуг становить 12 000 грн..
Окрім того 13 лютого 2025 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Лінія права» укладено Договір про надання правової допомоги. Згідно пункту 1.1. Договору АО «Лінія права» бере на себе зобов`язання надати Замовнику правову допомогу при розгляді Господарським судом Рівненської області справи №918/1061/24(450/2318/24) про визнання удаваним попереднього договору, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав та зустрічних позовних заяв. Пунктом 3.2 Договору сторони встановили фіксовану вартість гонорару, що становить 10 000 (десять тисяч) гривень.
Однак суд зазначає, що статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відтак суд зазначає, що нормами Господарського процесуального кодексу України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а не адвокатів, як то зазначає заявник.
Отже в даному випадку розподілу підлягають витрати відповідача на професійну правничу допомогу саме одного адвоката.
Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах: фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Так, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.08.2019 у справі №908/1654/18, від 12.09.2019 у справі №910/9784/18 та від 19.11.2019 у справі №5023/5587/12).
У постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України.
Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.
Отже, у даній справі вартість правових послуг, що надаються замовнику встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником відповідача часу, а отже, розмір витрат є визначеним, та становить 18 000,00 грн..
Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на встановлені судом обставини у системному взаємозв`язку з правовими положеннями ГПК України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, а також враховуючи клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу та доводів в його обґрунтування, суд дійшов висновку про те, що сума відшкодування витрат позивача за зустрічним позовом на професійну правничу допомогу, пов`язана з розглядом справи у суді першої інстанції, в розмірі 18 000,00 грн. є співмірною, і, відповідно, покладається на відповідачів.
В той же час суд відмовляє у покладенні на відповідачів витрат позивача за зустрічним позовом на професійну правову допомогу у сумі 10 000, 00 грн., як такі, що заявлені до відшкодування за послуги більш як одного адвоката.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Разом з тим, при вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу судом у даній справі були враховані висновки, викладені саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Суд дійшовши висновку про часткове задоволення заяви позивача за зустрічним позовом встановив, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є неспіврозмірними з критеріями розумності і обґрунтованості таких витрат, та скористався, з посиланням на частину п`яту статті 129 ГПК України, правом суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, врахувавши при цьому недоведення доказами їх фактичності, неминучості, необхідності саме в тому розмірі, який відповідач та адвокати обумовили.
Відповідно до ч. 5 статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 129, 221, 236-241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ІН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
3. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
4. В решті вимог Заяви відмовити у задоволенні.
5. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати накази.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Марач В.В.