ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2025 р. м. Київ Справа №911/598/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мулард ТОП» (19801, Черкаська обл., Драбівський р-н, смт Драбів, вул. Шевченка, 7)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермери 2020» (07831, Київська обл., Бучанський р-н, с. Луб`янка, вул. Чкалова, 39Л)

про стягнення 368921,20 грн

Суддя Третьякова О.О.

Секретар судового засідання Капля Є.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мулард ТОП» (далі позивач) звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермери 2020» (далі відповідач) 368921,20 грн заборгованості, з якої 240000,00 грн основного боргу, 21521,09 грн 3% річних та 107400,11 грн інфляційних втрат, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором поставки від 14.01.2021 №1401/2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.02.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі №911/598/25 за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки для реалізації ними їхніх процесуальних прав, підготовче засідання призначено на 06.03.2025. Ухвала суду від 18.02.2025 про відкриття провадження у справі доставлена позивачу в електронний кабінет, а відповідачу, який не мав зареєстрованого електронного кабінету, направлена рекомендованим поштовим відправленням від 20.02.2025, яке вручене відповідачу 28.02.2025.

У підготовче засідання 06.03.2025 з`явився позивач, не з`явився відповідач, який про причини неявки суд не повідомив, протокольною ухвалою підготовче засідання відкладено на 03.04.2025. Про відкладення підготовчого засідання відповідача повідомлено ухвалою суду від 06.03.2025, яка направлена відповідачу рекомендованим поштовим відправленням від 11.03.2025, яке вручене відповідачу 18.03.2024.

01.04.2025 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про зменшення 3% річних та інфляційних нарахувань, у якому відповідач заявлений позивачем основний борг в сумі 240000,00 грн визнав та просив зменшити на 90% розмір заявлених позивачем 3% річних та зменшити на 50% розмір інфляційних нарахувань.

Також 01.04.2025 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про зменшення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн до розміру 4000,00 грн або розміру, визначеного на розсуд суду.

У підготовче засідання 03.04.2025 з`явились позивач та відповідач, відповідач заявив про свій намір провести переговори в позасудовому порядку з позивачем з приводу погашення заборгованості з метою укладення мирової угоди між сторонами, враховуючи, що виробничі потужності відповідача були знищені пожежею внаслідок бойових дій у періоді з 25.02.2022 по 01.04.2022, однак відповідач має намір віднайти ресурси, відновити виробництво та продовжити співпрацю з позивачем. Протокольною ухвалою в підготовчому засіданні оголошувалась перерва на 17.04.2025.

У підготовче засідання 17.04.2025 з`явився позивач, не з`явився відповідач, який про причини неявки суд не повідомив, мирного врегулювання спору між сторонами не відбулось, протокольною ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив справу для судового розгляду по суті на 01.05.2025. Про призначення справи до судового розгляду по суті відповідача, який не з`явився в підготовче засідання, повідомлено ухвалою суду від 01.05.2025, яка доставлена відповідачу в електронний кабінет.

01.05.2025 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача. У вказаному клопотанні відповідач також повідомив про відсутність у нього пропозицій до позивача для укладення мирової угоди у зв`язку із відмовою потенційних спонсорів та банків у фінансуванні відновлення підприємства. Також відповідач підтримав раніше заявлені ним клопотання про зменшення 3% річних, інфляційних нарахувань та заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

В судове засідання 01.05.2025 з`явився позивач, який підтримав позовні вимоги, відповідач не з`явився, в судовому засідання оголошувалась перерва на 15.05.2025.

В судове засідання 15.05.2025 сторони не з`явились, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Судом враховано раніше подане також відповідачем клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача. Оскільки обидві сторони були повідомлені про судовий розгляд справи та просили розглядати справу без них, то суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши позовні вимоги, клопотання та пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких вони ґрунтуються, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

встановив:

14.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мулард ТОП» в якості продавця (позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фермери 2020» в якості покупця (відповідач у справі) був укладений Договір №1401/2021 (далі договір), за умовами статті 1 якого позивач-продавець зобов`язався передати для відповідача-покупця курчат, а відповідач-покупець викупити курчат в кількості та за ціною, визначеними в рахунках та видаткових накладних.

Із статті 4 договору випливає, що сторони погодили строк для оплати відповідачем-покупцем товару тривалістю 14 банківських днів після поставки товару.

Наявними у матеріалах справи видатковими накладними за період 14.01.2021 по 09.09.2021, які підписані обома сторонами без зауважень, підтверджується та відповідачем не заперечується, що у цьому періоді позивач-продавець поставив відповідачу-покупцю товар (партії курча) за договором на загальну суму 1701180,00 грн.

Також наявною у матеріалах справи фільтрованою банківською випискою за період 01.01.2021 по 11.02.2025 підтверджується та відповідачем не заперечується, що з моменту підписання видаткової накладної №10 від 27.01.2021 відповідач почав сплачувати за поставлену продукцію позивачу частинами та нерегулярно, останній платіж відповідач здійснив 15.02.2022, всього відповідач сплатив позивачу за товар 1461180,00 грн, прострочений основний борг відповідача за товар становить 240000,00 грн (1701 = 240000).

У зв`язку з цим позивачем заявлено до стягнення з відповідача основний борг в сумі 240000,00 грн, а також 21521,09 грн 3% річних та 107400,11 грн інфляційних втрат за період прострочення основного боргу з 16.02.2022 по 11.02.2025.

Відповідач у своїх поясненнях суду (клопотанні від 01.04.2025) основний борг в сумі 240000,00 грн визнає, проте просить зменшити на 90% розмір заявлених до стягнення 3% річних та зменшити на 50% розмір інфляційних нарахувань, посилаючись на те, що виробничі потужності відповідача були знищені пожежею внаслідок широкомасштабного військового вторгнення РФ в Україну та бойових дій у періоді з 25.02.2022 по 01.04.2022.

Також на стадії підготовчого провадження 03.04.2025 відповідач заявляв про свій намір провести з позивачем переговори з приводу погашення заборгованості з метою укладення мирової угоди між сторонами, проте 01.05.2025 відповідач змінив свою позицію та повідомив суд про відсутність у відповідача пропозицій до позивача для укладення мирової угоди, посилаючись на відмову потенційних спонсорів та банків у фінансуванні відновлення підприємства відповідача.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з того, що між сторонами на підставі укладеного договору №1401/2021 від 14.01.2021 (тут і далі договір) виникли майнові правовідносини за договором поставки, який є різновидом договору купівлі-продажу.

Так, відповідно до ч.1 та 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Покупець, в свою чергу, відповідно до приписів ст.691 Цивільного кодексу України зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Також відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст.629 Цивільного кодексу України закріплений основоположний принцип договірного права pacta sunt servanda, відповідно до якого договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як випливає із умов договору (статті 1 та 4) оплата вартості товару, яка вказується у складених сторонами видаткових накладних, повинна бути здійснена відповідачем-покупцем протягом 14 банківських днів з дати поставки.

Відповідно до положень ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт поставки партій товару позивачем відповідачу за договором та виникнення у зв`язку з цим простроченого основного боргу відповідача в сумі 240000,00 грн відповідачем визнається та підтверджується видатковими накладними за період 14.01.2021 по 09.09.2021 на загальну суму 1701180,00 грн, які підписані обома сторонами без зауважень.

Таким чином, оскільки строк оплати за договором настав, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано доводів позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 240000,00 грн, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача (основний борг) в сумі 240000,00 грн матеріалами справи підтверджена та підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, частиною ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт невиконання (неналежного виконання) відповідачем-покупцем зобов`язання з оплати позивачу вартості поставлених партій товару та виникнення простроченого основного боргу в сумі 240000,00 грн позивачем доведений та відповідачем не спростований.

Розрахунок позивача на суму 21521,09 грн 3% річних та 107400,11 грн інфляційних втрат за період прострочення основного боргу з 16.02.2022 по 11.02.2025 відповідає вказаним обставинам справи та нормам права, відповідачем не спростований, а тому позовні вимоги в наведеній частині також є обґрунтованими.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача про зменшення на 90% розміру заявлених до стягнення 3% річних та зменшення на 50% розміру інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Суд погоджується з відповідачем в тому, що знищення внаслідок широкомасштабного військового вторгнення РФ в Україну та бойових дій у періоді з 25.02.2022 по 01.04.2022 виробничих потужностей відповідача та відповідні збитки відповідача у зв`язку з цим є надзвичайною обставиною, яка не залежала від волі відповідача та має значний вплив на виконання договору відповідачем.

Разом з тим, суд також відмічає, що прострочення відповідача (прострочений основний борг) виник у відповідача ще до 24.02.2022, беручи до уваги, що вже після підписання видаткової накладної №10 від 27.01.2021 відповідач почав сплачувати за поставлену продукцію позивачу частинами та нерегулярно, тобто прострочення відповідача вперше виникло до настання тих надзвичайних обставин, на які відповідач посилається як на підставу для зменшення 3% річних та інфляційних нарахувань.

Крім того, відповідачем не враховано, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. В той же час нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою ст.611 Цивільного кодексу України та ст.217 Господарського кодексу України. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст.617 Цивільного кодексу України та ст.218 Господарського кодексу України, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22.

Також, визначене ч.2 ст. 625 ЦК України право на стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних є мінімальною гарантією, що надає кредитору можливість захистити майнові інтереси. Позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору кошти, які через інфляційні процеси матимуть іншу цінність порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг) (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 341/915/16-ц).

З вказаних підстав суд відхиляє доводи відповідача щодо наявність правових підстав для зменшення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (п. 1 ч.2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1 та 2 ст.86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 240000,00 грн основного боргу, 21521,09 грн 3% річних та 107400,11 грн інфляційних втрат.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 5533,82 грн згідно з платіжною інструкцією від 13.02.2025 №4579, який у зв`язку із задоволенням позову відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. 2, 4, 7, 8, 11, 13, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мулард ТОП» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермери 2020» про стягнення 240000,00 грн основного боргу, 21521,09 грн 3% річних та 107400,11 грн інфляційних втрат задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермери 2020» (07831, Київська обл., Бучанський р-н, с. Луб`янка, вул. Чкалова, 39Л, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мулард ТОП» (19801, Черкаська обл., Драбівський р-н, смт Драбів, вул. Шевченка, 7, ) 240000 (двісті сорок тисячі) грн 00 коп. основного боргу, 21521 (двадцять одну тисячу п`ятсот двадцять одну) грн 09 коп. 3% річних, 107400 (сто сім тисяч чотириста) грн 11 коп. інфляційних втрат та 5533 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять три) грн 82 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку, які передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.06.2025.

Суддя О.О. Третьякова