ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.06.2025 Справа №905/1666/24

Господарський суд Донецької області у складі судді Чернової О.В., за участю секретаря судового засідання (помічника судді за дорученням) Юрлагіної В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Головного управління ДПС у Донецькій області, м. Маріуполь Донецької області,

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ», м. Слов`янськ Донецької області,

відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «КМЗ-ТРЕЙДІНГ», м. Київ

про визнання недійним договорів оренди та застосування наслідків недійсності правочинів,

за участю уповноважених представників сторін (в режимі відеоконференції):

від позивача: Помалюк І.В., Голуб О.С.;

від відповідача 2: Безвершенко О.О.,

від відповідача 1: не з`явився;

Головне управління ДПС у Донецькій області, м. Маріуполь Донецької області звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ», м. Слов`янськ Донецької області та відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «КМЗ-ТРЕЙДІНГ», м. Київ про визнання недійним договорів оренди та застосування наслідків недійсності правочинів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договори оренди від 03 жовтня 2022 року №03-10/2022-Т45, 08 листопада 2022 року №01-11/2022-Т46, від 27 грудня 2022 року №Т50, від 04 січня 2023 року №Т51; від 07 березня 2023 року №Т55; від 01 серпня 2023 року №0208; від 01 серпня 2023 №0108, що підписані Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КМЗ-ТРЕЙДІНГ», укладені з порушенням ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України, оскільки підписані від імені орендаря та орендодавця однією особою Шестуновою Ольгою Михайлівною. За позицією позивача, вбачається фіктивна діяльність підприємств, оформлена спірними договорами оренди, що надає можливість відповідачам сформувати неправомірний податковий кредит та нанести збитки державі. У зв`язку з чим позивач просить:

- визнати договори оренди: від 03 жовтня 2022 року №03-10/2022-Т45, 08 листопада 2022 року №01-11/2022-Т46, від 27 грудня 2022 року №Т50, від 04 січня 2023 року №Т51, від 07 березня 2023 року №Т55; від 01 серпня 2023 року №0208; від 01 серпня 2023 №0108, які укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «КМЗ-ТРЕЙДІНГ» () недійсними;

- застосувати наслідки, визначені ч.3 ст. 228 ЦК України, шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КМЗ-ТРЕЙДІНГ» () кошти у сумі 435903,06грн, як таких, що були отримані за недійсним правочином;

- застосувати наслідки, визначені ч.3 ст. 228 ЦК України, шляхом стягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «КМЗ-ТРЕЙДІНГ» () в дохід держави кошти у сумі 435903,06грн, як таких, що були отримані за недійсним правочином.

На підтвердження позовних вимог позивач надав до суду, зокрема, договори оренди транспортних засобів оренди транспортних засобів №03-10/2022-Т45 від 03.10.2022, №01-11/2022-Т46 від 08.11.2022, №Т50 від 27.12.2022, №Т55 від 07.03.2023, №0108 від 01.08.2023 та №0208 від 01.08.2023, податкові накладні, квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, письмові пояснення ТОВ «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» з додатками, рішення за результати розгляду скарг щодо рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Нормативно позовні вимоги обґрунтовані посиланням на пп.14.1.181 п.14.1 ст. 14, пп. 19.1.45 п. 19.1 ст. 19, пп.20.1.30 п. 20.1 ст.20, ст.ст. 41, 198, 201 Податкового кодексу України, ст.ст. 12, 202, 203, 215, 216, 228, 238 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 174, 207, 208 Господарського кодексу України.

З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1666/24 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 16.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1666/24. Справу №905/1666/24 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.01.2025 о 16:00 год.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.01.2025 відкладено підготовче засідання на 25.02.2025 о 15:40 год.

10.02.2025 від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень відповідач 2 вказує на такі обставини:

- відповідач 2 здійснює внутрішньо українські міжміські та міжнародні вантажні перевезення, з метою чого відповідач 2 орендує транспортні засоби, зокрема, за спірними договорами. Відповідачем 2 долучені до матеріалів справи копії первинних документів бухгалтерського обліку у господарських правовідносинах зі своїми контрагентами замовниками щодо здійснення перевезень з використанням транспортних засобів, які є предметами спірних договорів, а також докази понесення витрат на ремонт, технічне обслуговування транспортних засобів;

- реальність господарських операцій підтверджена самим позивачем у рішеннях про задоволення скарг та скасування рішень про відмову у реєстрації податкових накладних. Такі дії свідчать про те, що поведінка позивача є суперечливою та непослідовною;

- позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у відповідачів умислу на завдання шкоди інтересам держави та суспільства;

- посилання на ч.3 ст. 238 Цивільного кодексу України є недоречним, оскільки закріплена заборона не стосується випадку комерційного представництва;

- наслідки, передбачені ст. 208 Господарського кодексу України, за свою суттю є адміністративно-господарськими санкціями, які можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення, тому позивачем пропущено процесуальний строк звернення до суду.

17.02.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з посиланням на такі обставини:

- скарги на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної розглядає орган вищого рівня та позивач не є тим самим органом, що спростовує доводи відповідача 2 про суперечливу поведінку позивача;

- позивач наполягає на тому, що ОСОБА_1 , як кінцевий бенефіціарний власник відповідача 2, сприяє йому у формуванні незаконного податкового кредиту, тоді як має діяти в інтересах відповідача 1, але в порушення ч.3 ст. 238 Цивільного кодексу України спірні договори укладені від імені орендодавця та орендаря спрямовані на реалізацію інтересів лише ОСОБА_1 ;

- щодо наданих відповідачем 2 первинних документів з контрагентами, то при дослідженні факту здійснення господарської операції слід надавати оцінку відносинам, що склались безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Формальне складання первинних документів не є беззаперечним доказом реальності конкретної господарської операції;

- станом на дату звернення до суду оспорюванні договори чинні, продовжується реєстрація податкові накладні, дії, направлені на формування безпідставного податкового кредиту є триваючим правопорушенням, тому строк позовної давності не сплинув.

24.02.2025 від відповідача 2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких останній вказує:

- посилання на розгляд справ контролюючим органом вищого рівня як спростування факту суперечливої поведінки позивача суперечить принципам належного врядування та юридичної визначеності;

- рішенням єдиного учасника ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» - ТОВ «Ліга Інфо» надано згоду та дозвіл ТОВ «Бетон Нова Інтернешнл» на укладення оскаржуваних догорів з відповідачем 2 та надані повноваження директору ОСОБА_1 на підписання спірних договорів.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.02.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі №905/1666/24 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 20.03.2025 о 12:40 год.

Ухвалою господарського суду від 20.03.2025 закрито підготовче провадження у справі №905/1666/24 та призначено судове засідання з розгляду справи по суті 14.04.2025 о 10:30 год.

Ухвалою господарського суду від 14.04.2025 постановлено повернутися на стадію підготовчого провадження у справі №905/1666/24. Зупинено провадження у справі №905/1666/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №420/12471/22.

Ухвалою господарського суду від 21.05.2025 поновлено провадження у справі №905/1666/24. Призначено підготовче засідання на 09.06.2025 о 13:00 год. Запропоновано учасникам справи до дати підготовчого засідання надати суду письмові пояснення по справі з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.05.2025 у справі №420/12471/22.

23.05.2025 від відповідача 2 надійшли додаткові пояснення, за змістом яких просить врахувати додаткові пояснення щодо релевантності правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2025 у справі №420/12471/22, до спірних правовідносин у справі №905/1666/24; відмовити у задоволенні позову, а у разі, якщо суд дійде висновків обґрунтованості позову, застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності.

03.06.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, за змістом підтримує позовні вимоги у повному обсязі та вказує, що правовідносини у справі №905/1666/24 не містять посилання на кримінальні провадження стосовно посадових осіб відповідачів або вироки відносно керівників або інших осіб, залучених до участі чи управлінні підприємствами. За позицією позивача, оскільки у даному випадку обставини справи відрізняються від обставин справи №420/12471/22, відповідно, за переконанням контролюючого органу, перешкоди для подальшого розгляду справи № 905/1666/24 Господарським судом Донецької області відсутні.

Ухвалою господарського суду від 09.06.2025 закрито підготовче провадження у справі №905/1666/24 та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 23.06.2025 об 11:40 год.

У судове засідання 23.06.2025 з`явились представники позивача та відповідача 2, представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, представник позивача заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не надав.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в порядку статті 210 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

За даними ІКС «Податковий блок» Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ», (відповідач 1), зареєстроване 25.03.2011, номер державної реєстрації: 000424; дата взяття на облік в органі ДПС 28.03.2011, номер взяття на облік 7813, код податкового органу (599) ГУ ДПС у Донецькій області; ДПІ обслуговування (522) ГУ ДПС у Донецькій області, Слов`янська ДПІ. Керівник/Головний бухгалтер одна фізична особа - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Кінцевий бенефіціарний власник: ОСОБА_2 . Види діяльності, серед іншого, - 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

Згідно з ідентифікаційними даними Товариство з обмеженою відповідальністю «КМЗ-ТРЕЙДІНГ», (відповідач 2), зареєстроване 01.11.2018, номер державної реєстрації: 0080536; дата взяття на облік в органі ДПС 01.11.2018, номер взяття на облік 19, код податкового органу (2615) Головне управління ДПС у м. Києві; ДПІ обслуговування (2659) Головне управління ДПС у м. Києві, ДПІ у Шевченківському районі (Шевченківський район м. Києва). Керівник/Засновник/Кінцевий бенефіціарний власник: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Види діяльності: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» (орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КМЗ-ТРЕЙДІНГ» (орендарем) укладені договори оренди транспортного засобу:

- №03-10/2022-Т45 від 03.10.2022, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується передати у тимчасове платне володіння та користування орендарю транспортний засіб марки DAF, модель FT XF 105, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , 2011 року виготовлення, з об`ємом двигуна 12902 куб. см, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , а орендар зобов`язується виплачувати орендодавцеві орендну плату за користування транспортним засобом і повернути його у порядку, встановленому цим договором. Розмір орендної плати за 1 календарний місяць користування транспортним засобом становить 6000,00грн, у тому числі ПДВ 20% 1000,00грн (п. 3.1 договору).

- №01-11/2022-Т46 від 08.11.2022, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується передати у тимчасове платне володіння та користування орендарю транспортний засіб марки DAF, модель FT XF 105.460, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , 2013 року виготовлення, з об`ємом двигуна 12902 куб. см, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , а орендар зобов`язується виплачувати орендодавцеві орендну плату за користування транспортним засобом і повернути його у порядку, встановленому цим договором. Розмір орендної плати за 1 календарний місяць користування транспортним засобом становить 6600,00грн, у тому числі ПДВ 20% 1100,00грн (п. 3.1 договору).

- №Т50 від 27.12.2022, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується передати у тимчасове платне володіння та користування орендарю транспортний засіб типу спеціалізований вантажний сідловий тягач, марки DAF, модель FT CF 85, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , 2010 року виготовлення, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 , а орендар зобов`язується виплачувати орендодавцеві орендну плату за користування транспортним засобом і повернути його у порядку, встановленому цим договором. Розмір орендної плати за 1 календарний місяць користування транспортним засобом становить 6000,00грн, у тому числі ПДВ 20% 1000,00грн (п. 3.1 договору).

- №Т51 від 04.01.2023, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується передати у тимчасове платне володіння та користування орендарю транспортний засіб типу спеціалізований вантажний сідловий тягач, марки DAF, модель FT XF 105.410, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 , 2008 року виготовлення, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_12 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_13 , а орендар зобов`язується виплачувати орендодавцеві орендну плату за користування транспортним засобом і повернути його у порядку, встановленому цим договором. Розмір орендної плати за 1 календарний місяць користування транспортним засобом становить 7620,00грн, у тому числі ПДВ 20% 1270,00грн (п. 3.1 договору).

- №Т55 від 07.03.2023, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується передати у тимчасове платне володіння та користування орендарю транспортний засіб спеціалізований напівпричіп-платформа марки RENDERS, модель ROC 12.27, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_14 , 2003 року виготовлення, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_15 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_16 , а орендар зобов`язується виплачувати орендодавцеві орендну плату за користування транспортним засобом і повернути його у порядку, встановленому цим договором. Розмір орендної плати за 1 календарний місяць користування транспортним засобом становить 2400,00грн, у тому числі ПДВ 20% 400,00грн (п. 3.1 договору).

- №0108 від 01.08.2023, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне користування (оренду), а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування транспортний засіб - спеціалізований вантажний фургон, марки NISSAN, модель NV 2500, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_17 , 2016 року виготовлення, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_18 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_19 , і зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату в строки та на умовах, визначених даним договором. За оренду транспортного засобу орендар сплачує щомісячно орендодавцю кошти в розмірі 3300,00грн за місяць оренди, в тому числі ПДВ 550,00грн (п. 3.1 договору).

- №0208 від 01.08.2023, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне користування (оренду), а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування транспортний засіб - спеціалізований вантажний фургон, марки NISSAN, модель NV 200, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_20 , 2016 року виготовлення, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_21 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_22 , і зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату в строки та на умовах, визначених даним договором. За оренду транспортного засобу орендар сплачує щомісячно орендодавцю кошти в розмірі 3300,00грн за місяць оренди, в тому числі ПДВ 550,00грн (п. 3.1 договору).

Відповідно до п.п. 3.2-3.5 договорів №03-10/2022-Т45 від 03.10.2022, №01-11/2022-Т46 від 08.11.2022, №Т50 від 27.12.2022, №Т55 від 07.03.2023 орендна плата, вказана у п. 3.1 договору сплачується щомісячно до останнього числа поточного місяця шляхом безготівкового переказу на рахунок орендодавця або в будь-який інший спосіб, не заборонений діючим законодавством України. Орендодавець зобов`язаний надати орендарю податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Мінфіну №1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною орендодавець надає орендарю електрону квитанцію податкової накладної у ЄРПН. Орендодавець зобов`язаний вказувати в податковій накладній позначення, одиниці вимірювання послуги, що надається за договором, згідно з вимогами «Класифікатору системи позначень одиниць вимірювання та обліку», ДК 011-96, затвердженого наказом Держстандарту України №8 від 09.01.1997. Платіжні документи за цим договором оформлюються згідно чинного законодавства України із дотриманням усіх вимог, що звичайно ставляться до змісту та форми таких документів, з обов`язковим зазначенням номера рахунку-фактури, за яким здійснюється переказ грошових коштів. Орендна плата вважається сплаченою з моменту зарахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця.

Відповідно до п.3.2-3.5 договорів №0108 від 01.08.2023 та №0208 від 01.08.2023 орендна плата за даним договором здійснюється на умовах оплати не пізніше 10 числа поточного місяця за поточний місяць оренди транспортного засобу у повному обсязі шляхом перерахування коштів орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця; датою оплати, передбачених даним розділом договору платежів, вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця, що підтверджується банківською випискою. Орендодавець зобов`язаний надати орендарю податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Мінфіну №1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною орендодавець надає орендарю електрону квитанцію податкової накладної у ЄРПН. Орендодавець зобов`язаний вказувати в податковій накладній позначення, одиниці вимірювання послуги, що надається за договором, згідно з вимогами «Класифікатору системи позначень одиниць вимірювання та обліку», ДК 011-96, затвердженого наказом Держстандарту України №8 від 09.01.1997.

Договори оренди транспортних засобів підписані з боку орендодавця директором Ольгою Шестуновою, з боку орендаря директором Ольгою Шестуновою.

На виконання умов договорів оренди транспортних засобів орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне володіння та користування (оренду) транспортні засоби, що підтверджується актами приймання-передачі від 03.10.2022, 08.11.2022, 27.12.2022, 04.01.2023, 07.03.2023, 01.08.2023.

Відповідач 1 виставляв відповідачу 2 рахунки на оплату за послуги оренди, а також відповідачі підписали акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №161 від 31.12.2022, №2 від 31.01.2023, №6 від 28.02.2023, №10 від 31.03.2023, №15 від 30.04.2023, №21 від 31.05.2023, №26 від 30.06.2023, №31 від 31.07.2023, №38 від 31.08.2023, №46 від 30.09.2023, №53 від 31.10.2023, №58 від 30.11.2023, №66 від 31.12.2023, №5 від 31.01.2024 до договору №03-10/2022-Т45 від 03.10.2022; №160 від 31.12.2022, №1 від 31.01.2023, №5 від 28.02.2023, №9 від 31.03.2023, №14 від 30.04.2023, №23 від 31.05.2023, №28 від 30.06.2023, №33 від 31.07.2023, №40 від 31.08.2023, №47 від 30.09.2023, №54 від 31.10.2023, №55 від 30.11.2023, №63 від 31.12.2023, №2 від 31.01.2024 до договору №01-11/2022-Т46 від 08.11.2022, №4 від 31.01.2023, №8 від 28.02.2023, №12 від 31.03.2023, №17 від 30.04.2023, №19 від 31.05.2023, №24 від 30.06.2023, №29 від 31.07.2023, №36 від 31.08.2023, №42 від 30.09.2023, №49 від 31.10.2023, №60 від 30.11.2023, №68 від 31.12.2023, №7 від 31.01.2024 до договору №Т50 від 27.12.2022; №3 від 31.01.2023, №7 від 28.02.2023, №11 від 31.03.2023, №16 від 30.04.2023, №22 від 31.05.2023, №27 від 30.06.2023, №32 від 31.07.2023, №39 від 31.08.2023, №41 від 30.09.2023, №48 від 31.10.2023, №59 від 30.11.2023, №6 від 31.01.2024 до договору №Т51 від 04.01.2023; №13 від 31.03.2023, №18 від 30.04.2023, №20 від 31.05.2023, №25 від 30.06.2023, №30 від 31.07.2023, №37 від 31.08.2025, №45 від 30.09.2023, №52 від 31.10.2023, №61 від 30.11.2023, №62 від 31.12.2023, №1 від 31.01.2024 до договору №Т55 від 07.03.2023; №35 від 31.08.2023, №43 від 30.09.2023, №50 від 31.10.2023, №56 від 30.11.2023, №64 від 31.12.2023, №3 від 31.01.2024 до договору №0208 від 01.08.2023; №34 від 31.08.2023, №44 від 30.09.2023, №51 від 31.10.2023, №57 від 30.11.2023, №65 від 31.12.2023, №4 від 31.01.2024 до договору №0108 від 01.08.2023.

31.01.2024 між відповідачами підписані угоди про припинення договорів №03-10/2022-Т45 від 03.10.2022, №01-11/2022-Т46 від 08.11.2022, №Т50 від 27.12.2022, №Т51 від 04.01.2023, №Т55 від 07.03.2023, №0108 від 01.08.2023 та №0208 від 01.08.2023 та відповідні акті приймання-передачі (повернення).

У матеріалах справи містяться поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальник - ТОВ «КМЗ-ТРЕЙДІНГ».

Відповідач 2 долучив до матеріалів справи, зокрема: підписаний з ТОВ «ОЛТРАК ПЛЮС» акт виконаних робіт №960 від 29.11.2022 по транспортному засобу марки DAF, державний номер НОМЕР_23 ; підписані з ТОВ «МЕГА АВТОЦЕНТР» акти надання послуг №5686 від 05.12.2022, №6080 від 30.12.2022, №5652 від 01.12.2022, №195 від 11.01.2023 (містять примітки про транспортні засоби з державними номерами НОМЕР_6 , НОМЕР_9 , НОМЕР_3 , НОМЕР_12 ); підписані з ТОВ «РУПТЕЛА УКРАЇНА» акти надання послуг №96 від 26.01.2023 (роботи з монтажу, наладки та введення в експлуатацію датчика рівня палива на авто НОМЕР_9 ), №97 від 26.01.2023 (сервісне обслуговування, наладки та введення в експлуатацію ДРП на авто НОМЕР_12 ), договори заявки №687 2022, №722 2022 з контрагентом UAB EDEM TRANS на вантажоперевезення транспортним засобом з державним номером НОМЕР_24 ; договір №20221206 від 06.12.2022 з заявкою на перевезення з контрагентом Penograin Kft. (ТЗ державний номер НОМЕР_6 ), договір зявка №1 2023 з контрагентом ТОВ «АВМ ТРАКС» на перевезення транспортним засобом з державним номером НОМЕР_3 , договір на перевезення №05 від 11.01.2023 з контрагентом ТОВ «АНТ транс», акт здачі-приймання робіт (автомобіль держ. номер НОМЕР_6 ), договір №3/27 від 13.03.2023 з організації перевезень вантажів з заявкою №31902 (номер ТЗ НОМЕР_6 ), підписані з ТОВ «Вітам України» договір та акт здачі-приймання робіт від №5 від 26.01.2023 на міжнародні перевезення, автомобіль державний номер НОМЕР_3 ; підписані з ТОВ «ВТ ЛОДЖИСТІК» договір №14.02.2023 від 14.02.2023, заявку на перевезення та акти здачі-приймання робіт (надання послуг) з міжнародних вантажних перевезень автомобілем державний номер НОМЕР_12 ; договір-заявку №1637293 від 01.09.2023 та товарно-транспортні накладні з контрагентом ТОВ «Транссервіс Логістика», марка, держ. номер авто ДАФ НОМЕР_3 , підписаний з ТОВ «Укрінтерекспедиція» договір та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) з міжнародного перевезення автомобілем DAF, державний номер НОМЕР_3 ; підписані з ФОП Галагуз Н.Т. договір №74 від 09.02.2023 перевезення вантажів, транспортну заявку на перевезення та акт здача-приймання робіт №13 від 27.02.2023, міжнародні транспортні накладні, рахунки Polish Processing Company sp.z.o.o про закупівлю пального для транспортних засобів з державними номерами НОМЕР_6 , НОМЕР_3 .

Відповідно до Рішення податкового органу про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №17178 від 20.12.2022, згідно з яким встановлена відповідність платника податку ТОВ «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» п.8 Критеріїв ризиковості платника податку.

У рішення в розділі «Податкова інформація» вказано, що використовуючи бази даних ДПС України, надані пояснення та копії документів, проведено аналіз діяльності ТОВ «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» (код 37320399) в процесі якого встановлено, що підприємство формує ПК та ПЗ з номенклатурою «цемент, арматура, бетон та інше» від контрагента постачальника та покупця, який відповідає критеріям ризиковості, а саме ТОВ «Промбуд 100»; крім того, встановлена відсутність трудових ресурсів для ведення діяльності.

Позивач вказує, що згідно з відомостями інформаційних баз даних ДПС України ТОВ «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» () на адресу контрагента ТОВ «КМЗ-ТРЕЙДІНГ» () виписано всього 77 податкових накладних (ПН) (на розгляд комісії надавались 57 ПН на загальну суму 309744,00грн, ПДВ 516424,00грн), з яких: 6 ПН мають статус в ЄРПН «зареєстровано»; 14 ПН мають статус в ЄРПН «зареєстровано за рішенням Комісії»; 10 ПН мають статус в ЄРПН «відмовлено за рішенням Комісії. Скаргу не задоволено»; 5 ПН мають статус в ЄРПН «зареєстровано за результатами розгляду скарги»; 14 ПН мають статус в ЄРПН «зареєстровано за результатами розгляду скарги, але не прийнято з причини "..."»; 14 ПН мають статус в ЄРПН «відмовлено за рішенням Комісії. Скаргу не задоволено»; 14 ПН мають статус в ЄРПН «реєстрацію зупинено».

За результатами господарських операцій відповідач 1 склав та направив на реєстрацію відповідачу 2 податкові накладні, реєстрація яких була автоматично зупинена:

- за договором №03-10/2022-Т45 від 03.10.2022 ( НОМЕР_3 ): 28.02.2023 №2, від 31.03.2023 №3, від 30.04.2023 №2, від 31.05.2023 №3, від 30.06.2023 №3, від 31.07.2023 №3, від 31.08.2023 №5, від 30.09.2023 №6, від 31.10.2023 №6, від 30.11.2023 №5; від 31.12.2023 №7, від 31.01.2024 №7;

- за договором №01-11/2022-Т46 від 08.11.2022 ( НОМЕР_6 ): від 28.02.2023 №1, від 31.03.2023 №2, від 30.04.2023 №1, від 31.05.2023 №5, від 30.06.2023 №5, від 31.07.2023 №5, від 31.08.2023 №7, від 30.09.2023 №7, від 31.10.2023 №7, від 30.11.2023 №2; від 31.12.2023 №4, від 31.01.2024 №2;

- за договором №Т50 від 27.12.2022 ( НОМЕР_9 ): від 28.02.2023 №4, від 31.03.2023 №5, від 30.04.2023 №4, від 31.05.2023 №1, від 30.06.2023 №1, від 31.07.2023 №1, від 31.08.2023 №3, від 30.09.2023 №2, від 31.10.2023 №2, від 30.11.2023 №7; від 31.12.2023 №9, від 31.01.2024 №6;

- за договором №Т51 від 04.01.2023 ( НОМЕР_12 ): від 28.02.2023 №3, від 31.03.2023 №4, від 30.04.2023 №3, від 31.05.2023 №4, від 30.06.2023 №4, від 31.07.2023 №4, від 31.08.2023 №6, від 30.09.2023 №1, від 31.10.2023 №1, від 30.11.2023 №6; від 31.12.2023 №8, від 31.01.2024 №5;

- за договором №Т55 від 07.03.2023 ( НОМЕР_15 ): від 31.03.2023 №6, від 30.04.2023 №5, від 31.05.2023 №2, від 30.06.2023 №2, від 31.07.2023 №2, від 31.08.2023 №4, від 30.09.2023 №5, від 31.10.2023 №5, від 30.11.2023 №1; від 31.12.2023 № 3, від 31.01.2024 №1;

- за договором №0108 від 01.08.2023 ( НОМЕР_18 ): від 31.08.2023 №2, від 30.09.2023 №4, від 31.10.2023 №4, від 30.11.2023 №4; від 31.12.2023 №6, від 31.01.2024 №4;

- за договором №0208 від 01.08.2023 ( НОМЕР_21 ): від 31.08.2023 №1, від 30.09.2023 №3, від 31.10.2023 №3, від 30.11.2023 №3; від 31.12.2023 №5, від 31.01.2024 №3.

До електронного кабінету відповідача 1 направлені відповідні квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (перші квитанції) щодо зупинення реєстрації, згідно з якими зупинення автоматичної реєстрації податкових накладних відбулось зв`язку з відповідністю ТОВ «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» п.8 Критеріїв ризиковості платника податку (Додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» №1165 від 11.12.2019).

Також позивачем направлені повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вказані квитанції та повідомлення долучені до матеріалів справи.

Відповідач 1 на розгляд комісії контролюючих органів направляв письмові пояснення №2/2024, №3/2024, №4/2024, №5/2024, №6/2024 від 21.02.2024, №3/23 від 17.03.2023, №1, №3, №4, №6, №7, №9, №12, №13, №15 від 02.04.2024, №2, №5, №8, №11, №14 від 02.04.2024, №16, №17, №18, №19 від 17.07.2024, №21, №22, №23, №24, №25, №26, №27 від 16.08.2024, №28, №29, №30, №31, №32, №33, №34 від 19.09.2024, №42, №43, №44, №45, №47, №48 від 11.10.2024, №50, №51, №53, №54, №55, №56 від 13.11.2024.

У якості додатків до вказаних письмових пояснень відповідачем 1 долучені, зокрема, копії спірних договори оренди, актів приймання-передачі до договорів оренди транспортного засобу, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, які є предметами спірних договорів, вантажно-митних декларацій, повідомлень про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП, актів здачі-приймання робіт (надання послуг), рахунків на оплату, актів звірки взаємних розрахунків.

За результатами розгляду письмових пояснень контролюючим органом прийняті рішення про реєстрацію податкових накладних: 28.02.2023 №4, від 28.02.2023 №2, від 28.02.2023 №1, від 28.02.2023 №3, від 31.03.2023 №6, від 31.03.2023 №4, від 31.03.2023 №5, 31.03.2023 №2, 31.03.2023 №3, від 30.04.2023 №5, від 30.04.2023 №1, 30.04.2023 №1, 30.04.2023 №2, 30.04.2023 №4, 30.04.2023 №3 (від 27.03.2023 №8497592/37320399, №8497593/37320399, №8497594/37320399, №8497595/37320399, від 28.02.2024 №10633977/37320399, №10633976/37320399, №10633974/37320399, №10633975/37320399, №10633973/37320399, від 08.04.2024 №10861832/37320399, №10861829/37320399, №10861830/37320399, №10861831/37320399, №10861828/37320399).

У зв`язку з ненаданням пояснень та додаткових документів контролюючим органом прийняті рішення про відмову в реєстрації податкових накладних: від 31.05.2023 №5, 31.05.2023 №1, 31.05.2023 №2, від 31.05.2023 №4, 31.05.2023 №3, 30.06.2023 №1, 30.06.2023 №5, 30.06.2023 №2, 30.06.2023 №4, 30.06.2023 №3 (рішення від 24.04.2024 №10951518/37320399, №10951517/37320399, №10951516/37320399, №10951515/37320399, №10951514/37320399, №10951513/37320399, №10951511/37320399, №10951509/37320399, №10951512/37320399, №10951510/37320399).

До матеріалів справи долучені рішення за результатами розгляду скарг щодо рішення про відмову у реєстрації податкових накладних, згідно з якими:

- прийняті рішення про відмову у реєстрації податкових накладних: від 31.05.2023 №5, від 31.05.2023 №1, від 31.05.2023 №2, від 31.05.2023 №4, від 31.05.2023 №3, від 30.06.2023 №1, від 30.06.2023 №5, від 30.06.2023 №2, від 30.06.2023 №4 30.06.2023 №3, від 31.10.2023 №7, від 31.10.2023 №2, від 31.10.2023 №6, від 31.10.2023 №5, від 31.10.2023 №4, від 31.10.2023 №3, від 31.10.2023 №1, від 30.11.2023 №1, від 30.11.2023 №2, від 30.11.2023 №4, від 30.11.2023 №5, від 30.11.2023 №3, від 30.11.2023 №7, від 30.11.2023 №6 (рішення від 08.05.2024 №29040/37320399/2, №29033/37320399/2, №29000/37320399/2, №29026/37320399/2, №28991/37320399/2, №29035/37320399/2, №29012/37320399/2, №29002/37320399/2, від 21.10.2024 №11936402/37320399, №11936405/37320399, №11936407/37320399, №11936406/37320399, №11936401/37320399, №11936404/37320399, №11936403/37320399, від 20.11.2024 №12080407/37320399, №12080407/37320399, №12080402/37320399, №12080400/37320399, №12080408/37320399, №12080398/37320399, №12080405/37320399, №12080403/37320399).

- прийняті рішення про задоволення скарг та скасування рішень комісії регіонального рівня про відмову податкових накладних: від 31.07.2023 №4, від 31.07.2023 №5, від 31.07.2023 №2, від 31.07.2023 №1, від 31.07.2023 №3, від 31.08.2023 №7, від 31.08.2023 №5, від 31.08.2023 №4, від 31.08.2023 №3, від 31.08.2023 №6 від 31.08.2023 №1, від 31.08.2023 №2, від 30.09.2023 №4, від 30.09.2023 №7, від 30.09.2023 №3, від 30.09.2023 №6, від 30.09.2023 №5, від 30.09.2023 №1, від 30.09.2023 №2 (рішення від 13.08.2024 №50904/37320399/2, №50906/37320399/2, №50907/37320399/2, №50905/37320399/2, від 19.08.2024 №52359/37320399/2, від 10.09.2024 №58316/37320399/2, №58314/37320399/2, №58329/37320399/2, №58313/37320399/2, №58315/37320399/2, №58328/37320399/2, №58327/37320399/2, від 09.10.2024 №63937/37320399/2, №63935/37320399/2, №63934/37320399/2, №63938/37320399/2, №63933/37320399/2, №63939/37320399/2, №63936/37320399/2).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку загальна сума коштів, які підлягають сплати за господарськими операціями, становить 435903,06грн (том 7, арк. 20-24).

Позивач зазначає, що за наслідками аналізу взаємовідносин відповідачів та наданих на розгляд комісії документів виявлено, що договори оренди транспортних засобів №03-10/2022-Т45 від 03.10.2022, №01-11/2022-Т46 від 08.11.2022, №Т50 від 27.12.2022, №Т55 від 07.03.2023, №0108 від 01.08.2023 та №0208 від 01.08.2023 укладені в порушення ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України, оскільки такі договори від імені орендаря та орендодавця підписані однією особою директором Шестуновою Ольгою Михайлівною, яка одночасно є кінцевим бенефіціаром Товариства з обмеженою відповідальністю «КМЗ-ТРЕЙДІНГ».

За позицією позивача, фіктивна діяльність підприємства, оформлена спірними договорами, дає можливість сформувати неправомірний податковий кредит та нанести збитки державі, тому такі договори суперечать інтересам держави і суспільства та підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 228 Цивільного кодексу України.

Також, посилаючись на невідповідність спірних правочинів інтересам держави і суспільства, позивач просить застосувати наслідки, визначені ч.3 ст. 228 ЦК України, а саме стягнути з відповідач 1 на користь відповідача 2 кошти у сумі 435903,06грн, як такі, що були отримані за недійсним правочином, та стягнути з відповідача 2 кошти у сумі 435903,06грн в дохід держави.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд зазначає таке.

Предметом позову є визнання недійсними договорів оренди транспортних засобів №03-10/2022-Т45 від 03.10.2022, №01-11/2022-Т46 від 08.11.2022, №Т50 від 27.12.2022, №Т55 від 07.03.2023, №0108 від 01.08.2023 та №0208 від 01.08.2023, укладених між відповідачем 1 та відповідачем 2.

Матеріально-правовою підставою таких вимог позивач визначив статті 203, 215, 228, ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України, а фактичною - те, що внаслідок фіктивної діяльності відповідачами укладені оспорюванні договори з метою формування неправомірного податкового кредиту.

Відповідно до пп. 19.1.45 п. 19.1 ст. 19 Податкового кодексу України, контролюючі органи звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.

Контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами (п.п. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу).

У постанові від 29.02.2024 у справі №580/4531/23 Велика Палата Верховного Суду вказала, що критично оцінює аргумент про те, що контролюючий орган здійснює податковий контроль у спірних правовідносинах, звертаючись із позовом про визнання недійсним договору на підставі статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України, оскільки статтею 62 Податкового кодексу України, що визначає способи податкового контролю, такий спосіб, як оспорення правочинів/договорів, укладених платником податків, не передбачений.

Наділення законодавцем контролюючого органу повноваженнями на звернення з позовом до суду про визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами, з урахуванням наведеного вище виходить за межі податкового контролю.

Зазначеного достатньо для висновку про те, що спір у цій справі до публічно-правових не належить, з огляду на приватноправовий характер правовідносин стосовно укладення і виконання оспорюваного договору, у яких позивач - контролюючий орган безпосередньо не здійснював владно-управлінських повноважень та обраний ним спосіб захисту права/інтересу властивий саме приватноправовим правовідносинам - визнання недійсним договору на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу Українита застосування наслідків його недійсності, передбачених частиною третьою статті 228 цього Кодексу.

Отже, у справі №905/1666/24 суб`єкт владних повноважень (контролюючий орган) оспорює правочини (договори), укладені суб`єктами приватного права (господарюючими суб`єктами), з підстав його недійсності, визначених цивільним законом, а обраний позивачем обраний спосіб захисту інтересів у спірних правовідносинах - визнання недійсним правочину (господарського договору) є характерним саме для приватноправового спору.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього ж Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22.06.2020 у справі №177/1942/16-ц, наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення, тобто недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

Оспорюваний правочин Цивільний кодекс України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку на вимогу однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину в порядку, передбаченому процесуальним законом.

При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Так, позивач посилається на те, що договори оренди транспортних засобів №03-10/2022-Т45 від 03.10.2022, №01-11/2022-Т46 від 08.11.2022, №Т50 від 27.12.2022, №Т55 від 07.03.2023, №0108 від 01.08.2023 та №0208 від 01.08.2023 укладені в порушення ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України, оскільки такі договори від імені орендаря та орендодавця підписані однією особою директором Шестуновою Ольгою Михайлівною, яка одночасно є кінцевим бенефіціаром Товариства з обмеженою відповідальністю «КМЗ-ТРЕЙДІНГ».

Відповідно до ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Представник завжди має вчиняти правочин в інтересах сторони, яку він представляє. Для забезпечення інтересів цієї сторони представнику заборонено вчиняти правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. Словосполучення «у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є» необхідно розуміти так, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, у тому числі на користь інших осіб, включаючи тих, представником яких він одночасно є (аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.02.2024 у справі №159/4766/21, від 03.07.2024 у справі №203/4168/19).

Отже, закріплена в ч.3 ст. 238 Цивільного кодексу України заборона представнику вчиняти правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють (інтереси довірителя), від можливих зловживань з боку представника.

Однак, позивач не є особою, яку представляють, що виключає можливість завдання шкоди інтересам позивача як довірителя.

У спірному випадку має місце укладення договору між двома юридичними особами їхнім директором, який одночасно є кінцевим бенефіціаром Товариства з обмеженою відповідальністю «КМЗ-ТРЕЙДІНГ», законодавство не забороняє особі перебувати на посаді директора кількох юридичних осіб.

Спірні договори оренди транспортних засобів укладені відповідачами як рівними учасниками господарських правовідносин та спрямовані на досягнення їх інтересів, доказів протилежного, зокрема, завдання шкоди довірителю матеріали справи не містять.

Щодо посилання позивача на ймовірну фіктивну діяльність відповідачів, за наслідками якої укладені спірні договори з метою формування неправомірного податкового кредиту, що порушує інтереси держави, суд зазначає таке.

Статтею 234 Цивільного кодексу України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Наявність умислу у сторін угоди означає, що вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладалася, та сторони прагнули або свідомо допускали ненастання правових наслідків, обумовлених договором.

Таким чином для визнання зобов`язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявність наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором.

Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №909/330/16).

Згідно п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають його право на отримання такої вигоди.

З наведеного слідує, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть враховуватися лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

З положень цієї норми вбачається те, що суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовленням товарів та послуг будуть відноситись до податкового кредиту саме в разі фактичного (реального) здійснення такої операції.

Як визначено у п. 198.2 Податкового кодексу України цієї статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За змістом п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201 ст. 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Суд звертає увагу, що якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, позивач повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Податковий орган ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій між відповідачами, оскільки відсутній реальний товарний характер, а такі операції відображені лише на первинних документах.

Разом з тим, судом встановлено, що ТОВ «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» має на праві власності транспортні засоби, які є об`єктами спірних договорів оренди, що підтверджено долученими до матеріалів справи свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та повідомленнями про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП.

Матеріали справи також містять підписані акти приймання-передачі та щомісячні акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за спірними договорами, які у спірних правовідносинах в силу приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами надання послуг з оренди транспортних засобів.

Крім того, надані відповідачем 2 докази (договори на перевезення, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) з перевезення, транспортні накладні) підтверджують правовідносини з іншими особами з використанням транспортних засобів, які є об`єктами оренди за спірними договорами.

Отже, судом встановлена у відповідача 1 як господарюючого суб`єкта можливість здійснення господарської діяльності з надання в оренду транспортних засобів, а також факт виконання договорів оренди, що підтверджується відповідними первинними документами (акти приймання-передачі та щомісячні акти здачі-приймання робіт (надання послуг)).

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт надання транспортних засобів в оренду відповідачу 2, такі обставини виключають можливість кваліфікації правочинів як фіктивні.

Щодо зупинення реєстрації податкових накладних за наслідками здійснення господарських операцій, згідно з якими зупинення автоматичної реєстрації податкових накладних відбулось зв`язку з відповідністю ТОВ «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» п.8 Критеріїв ризиковості платника податку (Додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» №1165 від 11.12.2019), з пропозицією надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних, суд зазначає таке.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.16. ст. 201 Податкового кодексу України, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165 затверджено Порядок з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок), яким визначено механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (далі - комісії контролюючих органів), права та обов`язки їх членів.

Згідно з п.5 Порядку платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).

Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).

Додатком 1 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних визначені Критерії ризиковості платника податку на додану вартість, згідно з пунктом 8 яких визначено критерій: у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.

Судом встановлено, що відповідно до Рішення податкового органу про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №17178 від 20.12.2022, згідно з яким встановлена відповідність платника податку ТОВ «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» п.8 Критеріїв ризиковості платника податку.

У рішення в розділі «Податкова інформація» вказано, що використовуючи бази даних ДПС України, надані пояснення та копії документів, проведено аналіз діяльності ТОВ «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» (код 37320399) в процесі якого встановлено, що підприємство формує ПК та ПЗ з номенклатурою «цемент, арматура, бетон та інше» від контрагента постачальника та покупця, який відповідає критеріям ризиковості, а саме ТОВ «Промбуд 100»; крім того, встановлена відсутність трудових ресурсів для ведення діяльності.

Отже, з рішення податкового органу вбачається, що підставою встановлення відповідності відповідача 1 п.8 Критеріїв ризиковості платника податку є правовідносини з іншим суб`єктом господарювання, таке рішення не стосується правовідносин з відповідачем 2 та господарських операцій за спірними договорами оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з відповідністю ТОВ «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ» п.8 Критеріїв ризиковості платника податку, автоматично відбулось зупинення реєстрації податкових накладних за господарськими операціями відповідно до спірних договорів оренди.

За позицією суду, віднесення платника до категорії «ризикових» за п.?8 Критеріїв ризиковості платника податку є внутрішнім процесом податкового контролю, і лише факт зупинення реєстрації ПН не може беззаперечно свідчити про фіктивність правовідносин із контрагентом.

Крім того, суд враховує, що матеріали справи містять докази подальшої реєстрації значної частини податкових накладних після надання додаткових пояснень та за результатами розгляду відповідних скарг.

У свою чергу, позивач, на якого покладено відповідний тягар доказування, не надав будь-яких доказів на підтвердження факту відсутності реального руху активів (документів фінансової звітності, відомостей про наявність рахунків у відповідачів, банківських виписок з них), також позивачем не надано доказів оформлення первинних документів за спірними договорами з порушенням вимог закону, відсутність у відповідачів відповідних можливостей та умов здійснення господарської діяльності за відповідними договорами оренди.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс ймовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-IX від 20.09.2019, яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (аналогічні правові висновки викладені у постанова Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування» поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Отже, суд констатує, що надані відповідачем 2 докази на підтвердження господарської діяльності за спірними договорами оренди є більш вірогідними, ніж аргументи позивача та надані на їх підтвердження докази.

Щодо посилань позивача на те, що спірний правочин суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки порушує публічний порядок, а відтак підлягає визнанню недійсним на підставі статті 228 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Верховний Суд України у постанові від 18.11.2014 у справі №21-422а14 сформулював висновки про те, що статтею 228 Цивільного кодексу України встановлено два окремих види недійсності правочинів: ті, що порушують публічний порядок і є нікчемними (частини перша та друга статті 228 Цивільного кодексу України), і ті, що вчинені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, і є оспорюваними (частина третя статті 228 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до наведеного законодавчого визначення, правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак, сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №906/521/20).

Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, визначені положеннями статті 228 Цивільного кодексу України, відповідно яких правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Зміст наведених норм свідчить про те, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок (щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо) сторонами правочину або однією зі сторін, і повинна бути встановлена лише вироком суду, постановленим у кримінальній справі, що відповідає частині 1 статті 62 Конституції України (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 17.08.2023 у справі №904/3100/21).

Тобто визначенню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників/виконавців) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №810/2287/17).

У законодавстві відсутні визначення понять «інтерес» загалом та «інтерес держави і суспільства» зокрема. Законодавство України не містить ані орієнтовного переліку сфер, у яких існують державні інтереси, ані критеріїв чи способів їх визначення.

Разом із тим Конституційний Суд України у рішенні №3-рп/99 від 08.04.1999 конкретизував, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою в здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Частиною 3 статті 5 Господарського кодексу України врегульовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

При вирішенні справ у спорах про визнання недійсними договорів відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, ознаками недійсного договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.

Для прийняття рішення у спорі необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави й суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін та в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.

Одночасно, враховуючи, що позивачем не доведено фіктивну діяльність відповідачів, не вбачається, що метою укладання спірних правочинів є суперечність інтересам держави та суспільства, так само позивачем не доведено наявність у відповідачів наміру на укладення протиправних договорів, як не встановлено судом настання протиправних наслідків у зв`язку з укладанням спірних договорів.

Таким чином, з огляду на недоведеність фіктивної діяльності відповідачів, враховуючи також відсутність вироку суду, яким встановлено вину відповідачів, що виражається у намірі порушити публічний характер, а також з огляду на відсутність належних доказів на підтвердження наявності у відповідачів наміру на вчинення правочину всупереч інтересам держави і суспільства, що виник у них до укладення цього правочину, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин того, що спірні договори оренди транспортних засобів укладені в порушення інтересів держави і суспільства та публічного порядку.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, з урахуванням того, що правові підстави визнання договорів оренди транспортних засобів №03-10/2022-Т45 від 03.10.2022, №01-11/2022-Т46 від 08.11.2022, №Т50 від 27.12.2022, №Т55 від 07.03.2023, №0108 від 01.08.2023 та №0208 від 01.08.2023 судом не встановлені, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Також, не підлягають задоволенню вимоги про застосування наслідків, визначених ч.3 ст. 228 ЦК України, оскільки такі вимоги є похідними вимогами.

Щодо клопотання відповідача 2 про застосування строку позовної давності, то за змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Разом з тим безпідставність позовних вимог призводить до неможливості застосування позовної давності до цих вимог, тому суд не розглядає заяву відповідача 2 про застосування позовної давності.

Судові витрати відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління ДПС у Донецькій області, м. Маріуполь Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕТОН НОВА ІНТЕРНЕШНЛ», м. Слов`янськ Донецької області та Товариства з обмеженою відповідальністю «КМЗ-ТРЕЙДІНГ», м. Київ про визнання недійним договорів оренди та застосування наслідків недійсності правочинів відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку, передбаченому розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Чернова

У судовому засіданні 23.06.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення було складено та підписано 24.06.2025.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.