ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2025 р. Справа№ 910/14003/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025

у справі № 910/14003/24 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна"

про стягнення 18 297,58 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У листопаді 2024 року Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (далі - позивач, ТДВ "Експрес Страхування") звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (далі - відповідач, ПрАТ "СК "Євроінс Україна") шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в загальному розмірі 20 897, 58 грн, посилаючись на те, що в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі № 910/14003/24 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на користь ТОВ "Експрес Страхування" страхове відшкодування в розмірі 18 297,58 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції, враховуючи, що позивачем виплачено суму страхового відшкодування за шкоду спричинену страхувальником відповідача та з огляду на перехід до позивача права вимоги до відповідача, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в силу його обґрунтованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги відповідача та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПрАТ "СК "Євроінс Україна" 04.02.2025 звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому, суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Так, відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано обставин, що застрахований транспортний засіб позивача отримав ушкодження виключно лівого боку та лівої фари, у зв`язку з чим помилково стягнув з відповідача вартість фари правої у розмірі 18 297,58 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі № 910/14003/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Коробенко Г.П., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі № 910/14003/24 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Надано скаржнику десять днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, скаржником 25.02.2025 (до суду надійшло 04.03.2025) усунуто недоліки апеляційної скарги та надано суду докази сплати судового збору у розмірі 908,40 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі № 910/14003/24, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); запропоновано учасникам справи вчинити процесуальні дії в установлений судом строк.

Позиція інших учасників справи.

18.03.2025 до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив апеляційний господарський суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, оскаржуване рішення місцевого господарського суду просив залишити без змін.

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що перелік пошкодження автомобіля "OPEL/Combo Cargo L2" д/н НОМЕР_1 конструктивно між собою з`єднанні жорстким кріпленням верхнім переднього бампера. У конструкції Фари лівої зафіксовано пошкодження на верхніх кріпленнях яке повністю виламано. Відповідно сила удару по лівій фарі через даний жорсткий кронштейн бампера передалася на праву фару чим саме призвело до відриву кріплення фари від корпусу. Обидві фари ніяких паяних кріплень не мали. Дана тріщина візуально нова, без забруднень, що дає підстави стверджувати, що даний розрив кріплення призвів до розгерметизації фари та її запотівання, що з технічної точки зору вимагає замін деталі.

Вартість відновлювального ремонту позивач підтверджував Рахунком-фактурою №ВР-0002310 від 08.12.2023 та актом виконаних робіт від 08.03.2024 № ЗН-2051879 складеними ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський" на суму: 95 940,78 грн.

Інших доказів, які підтверджують іншу вартість відновлювального ремонту автомобіля "OPEL/Combo Cargo L2" д/н НОМЕР_1 відповідачем не надано.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, 20.11.2023 між ТОВ "Експрес Страхування" (страховик) та ТОВ "УЛФ Фінанс" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №207.20.000010/413 (договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля "OPEL/COMBO Cargo L2", д.н.з. НОМЕР_1 .

05.12.2023 в м. Києві на пр. Петра Григоренка, 20/22 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "OPEL/COMBO Cargo L2", д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля "MAN 8.163", д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Дарницького районного суду №753/22935/23 від 22.01.2024 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

07.12.2023 страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання страхової події та заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок СТО - ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський".

Відповідно до рахунку-фактури №ВР-002319 від 08.12.2023, складеного ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський" (СТО) вартість відновлювального ремонту автомобіля "OPEL/COMBO Cargo L2", д.н.з. НОМЕР_1 становить 95 940, 78 грн.

15.12.2023 позивачем було складено страховий акт №3.23.05320-1 відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 95 940, 78 грн.

18.12.2023 позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 95 940, 78 грн на рахунок СТО, що підтверджується платіжною інструкцією №68815146.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована відповідачем за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/216503597, яким передбачено, що ліміт за шкоду майну становить 130 000, 00 грн, а франшиза - 2 600, 00 грн.

04.01.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 95 940, 78 грн.

31.01.2024 відповідач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 74 043, 20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2239.

Також згідно з актом виконаних робіт від 08.03.2024, складеного ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський" вартість відновлювального ремонту автомобіля "OPEL/COMBO Cargo L2", д.н.з. НОМЕР_1 становить 95 940,78 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача невиплачене страхове відшкодування в розмірі 18 297,58 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди в межах виплаченої суми.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою на користь потерпілої особи страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої в деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц.

Як вже було зазначено, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована відповідачем за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/216503597, яким передбачено, що ліміт за шкоду майну становить 130 000, 00 грн, а франшиза - 2 600, 00 грн.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач у силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», з урахуванням положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», набув права вимоги до відповідача.

У даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності автомобіля «MAN 8.163», д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , тобто особи, яка визнана винною в ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно із ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 з урахуванням викладених норм зазначено, що якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, та за мінусом франшизи.

Суд зазначає, що проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом №142/5/2092 від 24.11.2003 Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395.

Відповідно до п.7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.

3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;

5 років - для мототехніки.

Згідно з п.1.6 вищевказаної Методики строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення колісного транспортного засобу до дати його оцінки.

Як вбачається з матеріалів справи, пошкоджений автомобіль "OPEL/COMBO Cargo L2", д.н.з. НОМЕР_1 2021 року випуску, а отже, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди (05.12.2023) строк експлуатації означеного не перевищував 7 років, а тому коефіцієнт фізичного зносу дорівнював нулю.

При визначенні розміру заподіяної шкоди у даному випадку суд виходить із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля "OPEL/COMBO Cargo L2", д.н.з. НОМЕР_1 , згідно із сумою, яка вказана у рахунку-фактури, виставленого СТО.

Так, у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі №922/4013/17 зроблено висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Таким чином рахунок-фактура №ВР-002319 від 08.12.2023, складений ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський" (СТО) та платіжна інструкція №688815146 від 18.12.2023 визнаються судом достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17.

Згідно з абзацом другого пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Стосовно доводів відповідача про зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ від вартості запасних частин, суд зазначає наступне.

Так, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. У таких випадках суду слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постнові від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17.

Як вбачається з рахунку-фактури №ВР-002319 від 08.12.2023, складеного ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський" (СТО), вартість відновлювального ремонту автомобіля "OPEL/COMBO Cargo L2", д.н.з. НОМЕР_1 становить 95 940, 78 грн (враховуючи ПДВ 15 990,13 грн). При цьому кошти страхового відшкодування позивачем сплачувались у визначеній сумі (95 940,78 грн. з ПДВ) на рахунок ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський", яке є платником ПДВ.

Отже позивач документально підтвердив розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля "OPEL/COMBO Cargo L2", д.н.з. НОМЕР_1 , вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ на суму 95 940,78 грн.

Щодо твердження апелянта про неврахування судом першої інстанції обставин, що застрахований транспортний засіб позивача отримав ушкодження виключно лівого боку та лівої фари, у зв`язку з чим помилково стягнув з відповідача вартість фари правої у розмірі 18 297,58 грн, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

При визначенні розміру заподіяної шкоди у даному випадку місцевий господарський суд виходив з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля "OPEL/COMBO Cargo L2", д.н.з. НОМЕР_1 , визначеного рахунком-фактурою №ВР-002319 від 08.12.2023, складеного ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський" (СТО).

Приписами частини 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлено імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Колегія суддів зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжне доручення та рахунок на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.

Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

При цьому, колегія суддів в силу частини 4 статті 236 ГПК України враховує аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17.

Слід також зазначити, що у рамках розгляду справи №910/14003/24 клопотань про призначення судової експертизи жодним з учасників процесу подано не було.

Крім того, відповідачем не надано доказів, які б спростовували вірність визначеного позивачем розміру матеріального збитку, заподіяного власнику внаслідок аварійного пошкодження автомобіля "OPEL/COMBO Cargo L2", д.н.з. НОМЕР_1 .

За таких обставин, враховуючи виплату позивачем страхового відшкодування в розмірі 95 940, 78 грн, з огляду на те, що полісом серії ЕР/216503597 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 130 000, 00 грн і франшизу в розмірі 2 600, 00 грн та беручи до уваги те, що відповідачем було сплачено 74 043, 20 грн страхового відшкодування, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 18 297, 58 грн підлягали задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі №910/14003/24 ухвалено з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПрАТ "СК "Євроінс Україна" не підлягає задоволенню.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі та, відповідно, не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі №910/14003/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі №910/14003/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14003/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді К.В. Тарасенко

Г.П. Коробенко