ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2025 р. Справа№ 910/24098/14

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представника скаржника Іваницького А.М. згідно ордера (в режимі відеоконференції )

розглянувши апеляційну скаргу Чичановського Олександра Петровича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 року

у справі №910/24098/14 (суддя Босий В.П.)

за заявою Чичановського Олександра Петровича

про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню

у справі №910/24098/14

за заявою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 01.04.2014 у третейській справі №389/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до Фізичної особи-підприємця Чичановського Олександра Петровича

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 року у справі №910/24098/14 задоволено частково заяву Чичановського О.П. про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, визнано наказ Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 у справі №910/24098/14 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з ФОП Чичановського О.П. на користь АТ "Укрсоцбанк" заборгованості у розмірі 52 204,53 грн., в іншій частині у задоволенні заяви Чичановського О.П. відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, Чичановський О.П. звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 у справі №910/24098/14, заяву Чичановського О.П. про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити в повному обсязі.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Отрюх Б.В.

Ухвалою суду від 28.04.2025 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Чичановського О.П. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 року у справі №910/24098/14, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/24098/14.

05.05.2025 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/24098/14/2604/25 від 02.05.2025 року витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 апеляційну скаргу Чичановського О.П. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 року у справі №910/24098/14 залишено без руху у зв`язку з неподанням доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі з визначенням строку для усунення недоліків апеляційної скарги, зокрема, надати докази сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

13.05.2025 через систему "Електронний суд", тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання вимог ухвали від 12.05.2025 надано докази сплати судового збору.

Ухвалою суду від 19.05.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Чичановського О.П. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 у справі №910/24098/14, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 12.06.2025 за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

20.05.2025 року через систему "Електронний суд" від представника скаржника надійшла заява про проведення судового засідання 12.06.2025 року в режимі відеоконференції, проведення якого просить забезпечити поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, за наслідками розгляду якої ухвалою суду від 26.05.2025 року у задоволені вищенаведеної заяви було відмовлено.

29.05.2025 року через систему "Електронний суд" від представника скаржника надійшла заява про проведення судового засідання 12.06.2025 року в режимі відеоконференції, проведення якого просить забезпечити поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, за наслідками розгляду якої ухвалою суду від 02.06.2025 року вищевказану заяву задоволено та призначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

В судове засідання 12.06.2025 року в режимі відеоконференції з`явився представник скаржника.

Представник АТ "Сенс Банк" (змінене найменування АТ "Альфа-Банк" як правонаступника ПАТ "Укрсоцбанк"), в судове засідання не з`явився, подавши до його початку клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивовано його участю в іншому судовому засіданні.

Розглядаючи заявлене клопотання про відкладення розгляду справи з наведених у ньому мотивів, судова колегія наголошує, що згідно п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку лише у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У відповідності до ч. 11 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Водночас, судом встановлено, що в порушення норм ст.ст. 73-80 ГПК України до клопотання не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження викладених у ньому обставин участі представника АТ "Сенс Банк" адвоката Півторака Т.О. в судовому засіданні у Господарському суді міста Києва по справі №910/24098/14, тобто наведені у клопотанні причини не є доведеними, а відтак визнаються судом неповажними.

Крім того, доводи банку про участь представника в іншому судовому засіданні також не є беззаперечною та поважною причиною для відкладення розгляду справи, оскільки заявником не доведено, яким чином та справа є більш пріоритетною за справу №910/24098/14, що наразі переглядається в суді апеляційної інстанції.

Слід зауважити, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п. Господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні свого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Разом з тим, заявником клопотання не доведено суду ані відсутності іншого повноважного представника АТ "Сенс Банк", ані неможливості розгляду справи без його участі.

В даному випадку банк, як юридична особа, не був позбавлений права уповноважити іншого представника на участь у розгляді справи та забезпечити його явку в судове засідання, знаючи про розгляд даної справи майже за місяць.

Більш того, судом взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.07.2020 року у справі №924/369/19 та від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, оскільки явка представників учасників провадження у справі обов`язковою не визнавалась, а їх неявка в свою чергу не перешкоджає вирішенню спору, беручи до уваги, що матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, зважаючи на те, що відкладення є правом суду, а не обов`язком, з метою недопущення безпідставного затягування розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що заявлене клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами у відсутність представника банку.

Представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, змінити ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 у справі №910/24098/14, заяву Чичановського О.П. про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити в повному обсязі.

12.06.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції від 07.04.2025 у даній справі - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у листопаді 2014 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 01.04.2014 року у третейській справі №389/14 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ФОП Чичановського О.П. про стягнення заборгованості, яка виникла на підставі Генерального договору №894/78-ГД11 від 09.08.2007 року та Додаткової угоди у вигляді договору кредиту №894/79-305-19 від 09.08.2007 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 року у справі №910/24098/14 задоволено заяву ПАТ "Укрсоцбанк" про видачу наказу на виконання рішення третейського суду, ухвалено видати накази на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 01.04.2014 року у третейській справі №389/14 наступного змісту: стягнути з ФОП Чичановського О.П. на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість по договору кредиту в сумі 163 085,79 грн.; стягнути з ФОП Чичановського О.П. на користь ПАТ "Укрсоцбанк" третейський збір у сумі 2 030,86 грн., а також присуджено до стягнення з ФОП Чичановського О.П. на користь ПАТ "Укрсоцбанк" судовий збір за подання заяви про видачу виконавчого документа у розмірі 1 827,00 грн.

24.11.2014 на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 01.04.2014 у третейській справі №389/14 та ухвали Господарського суд міста Києва від 24.11.2014 видано відповідні накази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 року замінено стягувача за наказом Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 року у справі №910/24098/14, виданого на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 01.04.2014 року у третейській справі №389/14 та ухвали Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 року ПАТ "Укрсоцбанк" на його правонаступника АТ "Альфа-Банк".

У березні 2025 року Чичановський О.П. звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в якій зазначив про повне погашення в добровільному порядку заборгованості за наказом Господарського суду міста Києва №910/24098/14 від 24.11.2014 року, яким стягнуто заборгованість по договору кредиту в сумі 163 085,79 грн., на підтвердження чого долучив виписки по особовому рахунку.

За наслідками розгляду заявлених вимог, ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 у справі №910/24098/14 заяву Чичановського О.П. задоволено частково, визнано наказ Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 року у справі №910/24098/14 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з ФОП Чичановського О.П. на користь АТ "Укрсоцбанк" заборгованості у розмірі 52 204,53 грн., в іншій частині у задоволенні заяви Чичановського О.П. відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що надані боржником виписки по особовому рахунку не є належними та допустимими доказами в підтвердження сплати ним заборгованості, в свою чергу, згідно наданої стягувачем довідки про погашення заборгованості, Чичановським О.П. здійснено часткове погашення заборгованості за спірним наказом у загальному розмірі 52 204,53 грн.

Переглянувши в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни такої ухвали з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Тобто, в межах розгляду саме заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків. (Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.03.2018 року у справі №5011-9/15826-2012 та від 12.10.2018 року у справі №910/9026/13).

Звертаючись до суду з даною заявою заявник вважає, що заборгованість за наказом Господарського суду міста Києва №910/24098/14 від 24.11.2014, яким стягнуто заборгованість по договору кредиту в сумі 163 085,79 грн., була повністю погашена в добровільному порядку, на підтвердження чого до заяви долучено виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

З цього приводу судова колегія зазначає, що згідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до п. 51 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 року зазначено, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити:

1) назву документа (форми);

2) дату складання;

3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ;

4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру;

5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення;

6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно зазначено, що надані Чичановським О.П. виписки по особовому рахунку не є належними та допустимими доказами в підтвердження сплати ним заборгованості, оскільки вони не відповідають вимогам до оформлення документів, які передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України №75 від 04.07.2018, позаяк жодна із виписок не містить відомостей про уповноважену особу, яка їх склала, її підпису та печатки банку.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що дані виписки відповідають вищезазначеним вимогам, адже вони були складені в електронній формі з накладенням електронного підпису на такі первинні документи та містили усі вищезазначені обов`язкові реквізити, на підтвердження чого до апеляційної скарги додано роздруківку електронної пошти представника скаржника Іваницького А.М. з відповіддю АТ "Сенс Банк" на адвокатський запит, роздруківку змісту додатків до листа, а також протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису начальника відділу АТ "Сенс Банк" Нікандрової О.І., є безпідставними та колегією суддів відхиляються з огляду на таке.

Прийняття та розгляд додаткових доказів у підтвердження своїх вимог на стадії апеляційного перегляду справи в порядку ст. 269 ГПК України має бути здійснено з дотримання принципу диспозитивності.

Так, за змістом частин 2 та 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 03.04.2019 у справі №913/317/18 та від 22.05.2019 у справі №5011-15/10488-2012, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Тобто, відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України (постанови Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №914/1725/19; від 12.01.2021 у справі №01/1494(14-01/1494); від 15.12.2020 у справі №925/1052/19; від 21.04.2021 у справі №906/1179/20).

Отже, суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, але лише якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Однак, при поданні таких доказів, зокрема отриманих на адвокатський запит, скаржником не зазначено жодних об`єктивних обставин та не надано жодних доказів на підтвердження неможливості подання таких доказів, за наявності відповідного обов`язку, разом із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, або до дати проведення засідання суду першої інстанції.

Відтак, неподання заявником суду першої інстанції доказів, на які останній посилається в апеляційній скарзі, залежало виключно від волевиявлення скаржника, тобто мало суб`єктивний характер.

Судова колегія не вбачає виняткових обставин, з яким законодавство пов`язує можливість прийняття нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, скаржником в даному випадку не наведено достатнього та належного обґрунтування існування винятковості випадку, з яким пов`язано прийняття під час апеляційного провадження додаткових доказів, які не були предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Крім того, на переконання колегії суддів, прийняття та дослідження судом апеляційної інстанції вказаного вище висновку експерта в якості доказу по справі порушуватиме принцип диспозитивності.

За таких обставин, оскільки в порушення свого обов`язку скаржником не надано таких доказів до дня прийняття оскаржуваної ухвали суду, на час розгляду справи в суді першої інстанції вказані докази в матеріалах справи були відсутні і місцевий господарський суд не мав можливості їх дослідити, а скаржником, в свою чергу, не обґрунтовано об`єктивними причинами неможливість їх подання до суду першої інстанції, то колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції для їх прийняття до уваги у якості належних доказів на підтвердження викладених Чичановським О.П. в апеляційній скарзі обставин.

Більш того, як було зазначено вище, встановлено судом та не заперечується скаржником, заборгованість Чичановського О.П. виникла на підставі Генерального договору №894/78-ГД11 від 09.08.2007 року та Додаткової угоди у вигляді договору кредиту №894/79-305-19 від 09.08.2007.

Водночас, зі змісту наданих банківських виписок вбачається, що частина таких виписок у призначенні платежу взагалі не містить посилання на жоден кредитний договір, що унеможливлює встановлення беззаперечного факту погашення саме спірної заборгованості за Додатковою угодою у вигляді договору кредиту №894/79-305-19 від 09.08.2007 року, а інша частина виписок ймовірно свідчить про погашення заборгованості за іншими договорами кредиту: №894/120-310-26 від 08.11.2007, №894/76-305-18 від 21.03.2008, які не є предметом дослідження у даній справі.

Отже, судом першої інстанції правомірно не взято до уваги виписки по особовому рахунку.

За таких обставин, Чичановським О.П. належними та допустимими засобами доказування не доведено обставин повного погашенням ним в добровільному порядку заборгованості за наказом Господарського суду міста Києва №910/24098/14 від 24.11.2014, яким стягнуто заборгованість по договору кредиту в сумі 163 085,79 грн.

В той же час, відповідно до наданої АТ "Сенс Банк" довідки станом на 25.03.2025 року про погашення заборгованості Чичановським О.П. за підписом керівника з супроводження та стягнення кредитів ОСОБА_2 , а також пояснень представника в суді першої інстанції, про що зазначено у протоколі судового засідання, боржником здійснено часткове погашення заборгованості за наказом Господарського суду міста Києва №910/24098/14 від 24.11.2014 року у загальному розмірі 52 204,53 грн.

Згідно ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 1 статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, оскільки боржником сплачено АТ "Сенс Банк" частину заборгованості, що також не заперечується самим стягувачем, то обов`язок Чичановського О.П. зі сплати АТ "Сенс Банк" заборгованості в цій частині припинився, що є підставою для визнання наказу Господарського суду міста Києва №910/24098/14 від 24.11.2014 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення заборгованості у розмірі 52 204,53 грн.

Відтак, суд першої інстанції дійшов заснованого на законі висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви Чичановського Олександра Петровича про визнання наказу Господарського суду міста Києва №910/24098/14 від 24.11.2014 року таким, що не підлягає виконанню.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку всім наявним у справі доказам та обставинам справи, а доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвалу місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є недоведеними, безпідставними, необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції чи її зміни не вбачається.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, у спорах, що виникають з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги Чичановського О.П. та скасування чи зміни ухвали Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 у даній справі, така апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, згідно ст.129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Чичановського Олександра Петровича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 року у справі №910/24098/14 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.04.2025 року у справі №910/24098/14 залишити без змін.

3.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4.Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 23.06.2025 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Б.В. Отрюх

С.В. Сотніков