ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025м. ДніпроСправа № 904/654/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Промтехсервіс", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Пинязевицький кар`єр", м. Дніпро

про стягнення суми основного боргу у розмірі 369 975,63 грн., 15% річних у розмірі 96 548,43 грн., пені у розмірі 211 723,99 грн. та інфляційної складової у розмірі 56 807,16 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Промтехсервіс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Пинязевицький кар`єр" про стягнення 678 397,06 грн.

Ухвалою суду від 03.03.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Промтехсервіс" № б/н від 13.02.2025 залишено без руху.

Крім того, у заяві про усунення недоліків позову позивачем було збільшено розмір позовних вимог. Наразі позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 735 55,21 грн., яка складається з: суми основного боргу у розмірі 369975,63 грн., 15% річних у розмірі 96 548,43 грн., пені у розмірі 211 723,99 грн. та інфляційної складової у розмірі 56807,16 грн.

Заявою від 11.03.2025 позивачем було збільшено розмір позовних вимог. Наразі позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 735 55,21 грн., яка складається з: суми основного боргу у розмірі 369 975,63 грн., 15% річних у розмірі 96 548,43 грн., пені у розмірі 211 723,99 грн. та інфляційної складової у розмірі 56 807,16 грн.

Ухвалою суду від 24.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене провадження у справі. Справу № 904/654/25 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Промтехсервіс" (надалі постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Пинязевицький кар`єр" (надалі - покупець) було укладено договір поставки № 110/1 від 12.08.2021 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що на умовах договору постачальник зобов`язується у встановлені строки передати покупцю у власність замовлені ним запасні частини, мастильні матеріали, технічні рідини, аксесуари, інші супутні товари тощо (надалі - товар) окремими партіями, а покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його. Асортимент (номенклатура), ціна та кількість товару остаточно погоджуються сторонами у рахунку - фактурі на оплату, видатковій накладній та/або специфікації, які є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 4.2 договору, ціна товару зазначається у відповідній видатковій накладній та/або специфікації, якщо така складається та підписується сторонами з обов`язковою прив`язкою до долару США або Євро (надалі - валюта специфікації) у гривневому еквіваленті за курсом на дату підписання специфікації. Сторони погодили, що належним і допустимим доказом курсу на певну дату слугуватимуть дані з сайту http://www.udinform.com/ у розділі "Календар" (на день, що передує дню підписання специфікації), підрозділ "Міжбанківський ринок", значення максимального середнього курсу продажу долару США. Всі валютні ризики за цим договором покладаються на покупця. При цьому, збільшення курсу валюти специфікації до гривні не вважається істотною зміною обставин і не є підставою для розірвання або внесення змін до договору.

За твердженням позивача, на виконання умов договору між сторонами було підписано специфікації № 1 від 27.09.2021, № 2 від 24.11.2021, № 3 від 21.01.2022, № 4 від 01.02.2022 (надалі специфікації). У специфікаціях сторони погодили найменування, ціну, кількість товару, термін поставки, порядок оплати товару тощо.

Позивач зазначив, що виконав умови договору, за видатковими накладними № ТГ0005278 від 19.11.2021, № ТГ0005532 від 26.11.2021, № ТГ0005758 від 02.12.2021, № ТГ0006160 від 16.12.2021, № ТГ0007062 від 24.01.2022, № ТГ0007061 від 24.01.2022, № ТГ0007403 від 02.02.2022, № ТГ0007404 від 02.02.2022, № ТГ0007413 від 02.02.2022, № ТГ0008009 від 18.02.2022 поставив відповідачу товар на загальну суму 305 209,47 грн.

Пунктами 4 специфікацій визначено, що оплата за товар здійснюється покупцем в три етапи:

І етап: авансовий платіж в розмірі 30% від загальної вартості товару протягом 3 банківських днів з дати виставлення рахунку.

ІІ етап: авансовий платіж в розмірі 30% від загальної вартості товару протягом 30 календарних днів з дати відвантаження товару зі складу постачальника.

ІІІ етап: остаточний розрахунок в розмірі 40 % від загальної вартості товару протягом 60 календарних днів з дати відвантаження товару зі складу постачальника.

Позивач наполягає на тому, що, з урахуванням п. 4 специфікацій, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару є таким, що настав.

Однак, відповідач, за твердженням позивача, порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив поставлений товар у встановлені строки. Всього відповідачем було здійснено оплату товару, поставленого за спірними видатковими накладними, на суму 21 014,22 грн.

За таких обставин, за розрахунком позивача, у Приватного акціонерного товариства "Пинязевицький кар`єр" утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Промтехсервіс" у розмірі 284 195,25 грн.

А отже, вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 284 195,25 грн. є обґрунтованими.

Крім того, позивач зазначив, що у п. 5.2 договору сторони передбачили, що при зміні курсу валюти специфікації до гривні на дату, яка передує даті зарахування коштів на поточний рахунок постачальника, у порівнянні з курсом валюти специфікації на дату, що передує даті відвантаження кожної окремої партії товару, більш або менш ніж на 2 %, або якщо значення курсової різниці перевищує 500 грн., постачальник відкоригує рахунок на поставлену партію товару на суму курсової різниці.

За таких обставин, позивач заявив до стягнення курсову різницю у загальному розмірі 85780,38 грн. станом на 23.01.2025.

Також за порушення відповідачем строків виконання грошових зобов`язань, позивачем було заявлено до стягнення 15% річних у розмірі 96548,43 грн., пені у розмірі 211 723,99 грн. та інфляційної складової у розмірі 56 807,16 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач відзиву на позов не надав.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення суми основного боргу за договором поставки № 110/1 від 12.08.2021 у розмірі 369 975,63 грн. (яка складається з вартості поставленого за видатковими накладними товару у розмірі 284 195,25 грн. та курсової різниці у розмірі 85 780,38 грн.), 15% річних у розмірі 96 548,43 грн., пені у розмірі 211 723,99 грн. та інфляційної складової у розмірі 56 807,16 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був поставлений позивачем товар, на яку суму; в які строки і якому розмірі поставлений товар мав бути оплачений), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи був оплачений відповідачем поставлений товар), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Промтехсервіс" (надалі постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Пинязевицький кар`єр" (надалі - покупець) було укладено договір поставки № 110/1 від 12.08.2021 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 2.1 договору, договір набуває чинності з дня його належного підписання сторонами та діє по 31.12.2021. Якщо жодна із сторін за три тижні до цього терміну письмово не підтвердить намір припинити дію договору, у такому разі строк договору продовжується на тих самих умовах по 31 грудня кожного наступного року.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що на умовах договору постачальник зобов`язується у встановлені строки передати покупцю у власність замовлені ним запасні частини, мастильні матеріали, технічні рідини, аксесуари, інші супутні товари тощо (надалі - товар) окремими партіями, а покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його. Асортимент (номенклатура), ціна та кількість товару остаточно погоджуються сторонами у рахунку - фактурі на оплату, видатковій накладній та/або специфікації, які є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 4.2 договору, ціна товару зазначається у відповідній видатковій накладній та/або специфікації, якщо така складається та підписується сторонами з обов`язковою прив`язкою до долару США або Євро (надалі - валюта специфікації) у гривневому еквіваленті за курсом на дату підписання специфікації. Сторони погодили, що належним і допустимим доказом курсу на певну дату слугуватимуть дані з сайту http://www.udinform.com/ у розділі "Календар" (на день, що передує дню підписання специфікації), підрозділ "Міжбанківський ринок", значення максимального середнього курсу продажу долару США. Всі валютні ризики за цим договором покладаються на покупця. При цьому, збільшення курсу валюти специфікації до гривні не вважається істотною зміною обставин і не є підставою для розірвання або внесення змін до договору.

На виконання умов договору між сторонами було підписано специфікації № 1 від 27.09.2021, № 2 від 24.11.2021, № 3 від 21.01.2022, № 4 від 01.02.2022 (надалі специфікації).

У специфікаціях сторони погодили найменування, ціну, кількість товару, термін поставки, порядок оплати товару тощо.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивач виконав умови договору, за видатковими накладними № ТГ0005278 від 19.11.2021, № ТГ0005532 від 26.11.2021, № ТГ0005758 від 02.12.2021, № ТГ0006160 від 16.12.2021, №ТГ0007062 від 24.01.2022, № ТГ0007061 від 24.01.2022, № ТГ0007403 від 02.02.2022, №ТГ0007404 від 02.02.2022, № ТГ0007413 від 02.02.2022, № ТГ0008009 від 18.02.2022 поставив відповідачу товар на загальну суму 305 209,47 грн.

Пунктами 4 специфікацій визначено, що оплата за товар здійснюється покупцем в три етапи:

І етап: авансовий платіж в розмірі 30% від загальної вартості товару протягом 3 банківських днів з дати виставлення рахунку.

ІІ етап: авансовий платіж в розмірі 30% від загальної вартості товару протягом 30 календарних днів з дати відвантаження товару зі складу постачальника.

ІІІ етап: остаточний розрахунок в розмірі 40 % від загальної вартості товару протягом 60 календарних днів з дати відвантаження товару зі складу постачальника.

З урахуванням п. 4 специфікацій, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару є таким, що настав.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив поставлений товар у встановлені строки. Всього відповідачем було здійснено оплату товару, поставленого за спірними видатковими накладними, на суму 21 014,22 грн.

За таких обставин, у Приватного акціонерного товариства "Пинязевицький кар`єр" утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Промтехсервіс" у розмірі 284 195,25 грн.

А отже, вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 284 195,25 грн. є обґрунтованими.

За приписами ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Частиною 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21 лютого 2020 року у справі № 910/10191/17 викладено правовий висновок про те, що положення чинного законодавства, хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті. Відтак коригування платежу, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

У п. 5.2 договору сторони передбачили, що при зміні курсу валюти специфікації до гривні на дату, яка передує даті зарахування коштів на поточний рахунок постачальника, у порівнянні з курсом валюти специфікації на дату, що передує даті відвантаження кожної окремої партії товару, більш або менш ніж на 2 %, або якщо значення курсової різниці перевищує 500 грн., постачальник відкоригує рахунок на поставлену партію товару на суму курсової різниці.

За таких обставин, позивач заявив до стягнення курсову різницю у загальному розмірі 85 780,38 грн. станом на 23.01.2025.

Так, пунктом 2 Специфікації № 3 до Договору встановлено, що загальна вартість товару, в гривні складає 73 525,14 грн. з ПДВ, загальна вартість в валюті Долар США складає 2 594 долари США 40 центів з ПДВ.

Товар, визначений у Специфікації № 3, був поставлений позивачем за видатковою накладною № ТГ0007061 від 24 січня 2022 року.

Станом на 23.01.2025 значення максимального середнього курсу продажу долару США згідно даних сайту http://www.udinform.com/ (як то передбачено п. 4.2 договору) становило 42,4108 грн. за 1 долар США.

За розрахунком суду, 2 594,40 доларів США х 42,4108 = 110 030,58 грн.

110 030,58 грн. - 73 525,14 грн. (ціна, вказана у специфікації) = 36 505,44 грн.

Пунктом 2 Специфікації № 4 до Договору встановлено, що загальна вартість товару, в гривні складає 103 970,00 грн. з ПДВ, загальна вартість в валюті Долар США складає 3 657 доларів США 70 центів з ПДВ.

Товар, визначений у Специфікації № 4, був поставлений позивачем за видатковою накладною № ТГ0007413 від 02 лютого 2022 року.

Станом на 23.01.2025 значення максимального середнього курсу продажу долару США згідно даних сайту http://www.udinform.com/ (як то передбачено п. 4.2 договору) становило 42,4108 грн. за 1 долар США.

За розрахунком суду, 3 657,70 доларів США х 42,4108 = 155 125,98 грн.

155 125,98 грн. - 103 970 грн. (ціна, вказана у специфікації) = 51 155,98 грн.

Загалом, за розрахунком суду, курсова різниця вартості товару, поставленого за видатковими накладними № ТГ0007061 від 24 січня 2022 року та № ТГ0007413 від 02 лютого 2022 року, станом на 23.01.2025 становить 87 661,42 грн., тобто суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Тому, вимоги позивача про стягнення курсової різниці слід задовольнити в заявленому розмірі - 85 780,38 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 10.4 договору, покупець у разі несвоєчасної оплати поставленого товару за вимогою постачальника сплачує за весь час прострочення: суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, пеню від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період, а також проценти (ч. 5 ст. 694 ЦК України) у розмірі 15% річних від простроченої суми.

Отже, вищевказаним пунктом договору, сторони встановили інший розмір процентів річних, ніж передбачено ст. 625 ЦК України.

Позивач нарахував відповідачу до сплати 15% річних у розмірі 96 548,43 грн. за період з 05.05.2023 по 29.01.2025.

Слід зазначити, що нарахування 15% річних було здійснено позивачем на суму основного боргу 369 975,63 грн., тобто, з урахуванням суми курсової різниці.

Перевіривши розрахунок 15% річних, зроблений позивачем, суд встановив, що такий розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства.

Так, сума основного боргу 284 195,25 грн. збільшилась на суму курсової різниці 85 780,38 грн. до розміру 369 975,63 грн. тільки станом на 23.01.2025 - на дату, на яку позивачем було нараховано курсову різницю.

У період нарахування позивачем відсотків річних з 05.05.2023 по 22.01.2025 збільшення суми основного боргу до розміру 369 975,63 грн. ще не існувало.

При цьому, відповідного розрахунку поденної зміні суми основної заборгованості на суму курсової різниці позивачем до матеріалів справи не надано.

За таких обставин, судом було здійснено перерахунок 15% річних.

За розрахунком суду:

- 15% річних на суму основного боргу 284 195,25 грн. за період з 05.05.2023 по 22.01.2025 становлять 73 345,73 грн.;

- 15% річних на суму основного боргу 369 975,63 грн. за період з 23.01.2025 по 29.01.2025 становлять 1 064,31 грн.

Всього: 74 410,04 грн.

А отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 15% річних є обґрунтованими у розмірі 74 410,04 грн.

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України позивач нарахував на суму основного боргу 369975,63 грн., тобто, з урахуванням суми курсової різниці, інфляційну складову у розмірі 56 807,16 грн. за період з травня 2023 року по січень 2025 року.

Разом з цим, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Цей правовий висновок викладений в постанові ВП ВС від 07.07.2020 по справі №296/10217/15-ц.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Наведений висновок не був змінений, і Верховний Суд від нього не відступав. Крім того цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема: у постановах Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16; від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц; від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц; від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц та у постанові Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 905/192/18.

Нарахована курсова різниця вже враховує втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції, які відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Таким чином, при стягненні курсової різниці не можуть бути стягнуті втрати від інфляції (як подвійне стягнення). Такі правові висновки були підтримані Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові 16 грудня 2021 року під час касаційного перегляду справи № 925/1386/19.

А отже, позовні вимоги про стягнення інфляційної складової у розмірі 56 807,16 грн. є необґрунтованими.

Як було зазначено вище, відповідно до п. 10.4 договору, покупець у разі несвоєчасної оплати поставленого товару за вимогою постачальника сплачує за весь час прострочення: суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, пеню від простроченої суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період, а також проценти (ч. 5 ст. 694 ЦК України) у розмірі 15% річних від простроченої суми.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пункту 10.4 договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 05.05.2023 по 29.01.2025 у розмірі 211 723,99 грн.

Щодо періодів нарахування позивачем пені слід зазначити про таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, п. 10.4 договору передбачено, що пеня за порушення покупцем строку оплати за поставлений товар нараховується за весь час прострочення.

А отже, позивач правомірно нараховує пеню за порушення відповідачем грошових зобов`язань поза межами 6 місячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Також слід зазначити, що нарахування пені річних було здійснено позивачем на суму основного боргу 369 975,63 грн., тобто, з урахуванням суми курсової різниці.

Перевіривши розрахунок пені, зроблений позивачем, суд встановив, що такий розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства.

Так, сума основного боргу 284 195,25 грн. збільшилась на суму курсової різниці 85 780,38 грн. до розміру 369 975,63 грн. тільки станом на 23.01.2025 - на дату, на яку позивачем було нараховано курсову різницю.

У період нарахування позивачем пені з 05.05.2023 по 22.01.2025 збільшення суми основного боргу до розміру 369 975,63 грн. ще не існувало.

При цьому, відповідного розрахунку поденної зміні суми основної заборгованості на суму курсової різниці позивачем до матеріалів справи не надано.

За таких обставин, судом було здійснено коригування здійсненого позивачем розрахунку пені.

За розрахунком суду:

- пеня на суму боргу 284 195,25 грн. за період з 05.05.2023 по 22.01.2025 становить 161 069,89 грн.;

- пеня на суму боргу 369 975,63 грн. за період з 23.01.2025 по 29.01.2025 становить 2 057,67 грн.

Всього: 163 127,56 грн.

А отже, позовні вимоги про стягнення пені є обґрунтованими у розмірі 163 127,56 грн.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором № 110/1 від 12.08.2021 (том 1 а.с. 14 - 15), специфікаціями (том 1 а.с. 16 - 19), рахунками на оплату (том 1 а.с. 20 - 29), видатковими накладними (том 1 а.с. 30 - 63), випискою по рахунку (том 1 а.с. 64 - 75), вимогою з доказами направлення (том 1 а.с. 76 - 85).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення суми основного боргу у розмірі 369 975,63 грн. (яка складається з вартості поставленого за видатковими накладними товару у розмірі 284 195,25 грн. та курсової різниці у розмірі 85 780,38 грн.), 15% річних у розмірі 74 410,04 грн., пені у розмірі 163 127,56 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 15% річних у розмірі 22 138,39 грн., пені у розмірі 48 596,43 грн. та інфляційної складової у розмірі 56 807,16 грн. - слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

ЩОДО ПОКЛАДЕННЯ НА ВІДПОВІДАЧА ВИТРАТ ПОЗИВАЧА НА ПРАВОВУ ДОПОМОГУ АДВОКАТА.

У позові позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 30 000 грн.

На підтвердження надання Адвокатським об`єднанням "Веріті Груп" адвокатських послуг Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Промтехсервіс" під час розгляду справи № 904/654/25 позивачем було долучено до позову: договір про надання правничої допомоги № 19-02 від 19.02.2024, додаткову угоду № 3 від 10.01.2025 до договору, ордер №1821591 від 13.02.2025.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Всупереч наведеним вимогам чинного законодавства, позивачем не долучено до матеріалів справи детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Слід зауважити, що, відповідно до змісту п. 1 наданої позивачем додаткової угоди № 3 від 10.01.2025, згідно з п. 1.1, 2.1, 2.2 договору, сторони узгодили, що Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати правову (професійну правничу) допомогу клієнту, а саме: проводити в інтересах та від імені клієнта всі необхідні дії, пов`язані зі стягненням заборгованості за договором поставки № УМ-300 від 14.09.2021 з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове Будівництво "Альтком" (код 32794511), а також трьох процентів річних, інфляційного збільшення боргу та пені відповідно до Цивільного кодексу України.

У п. 2 додаткової угоди № 3 сторони погодили, що розмір гонорару, який клієнт має сплатити Адвокатському об`єднанню за надання правової (професійної правничої) допомоги, передбачених в п. 1 Додаткової угоди, під час розгляду справи в суді першої інстанції становить 30 000 грн.

А отже, надана додаткова угода № 3 від 10.01.2025 не є належним та допустимим доказом обсягу та вартості наданих адвокатом послуг в рамках розгляду справи за позовом до Приватного акціонерного товариства "Пинязевицький кар`єр" (ідентифікаційний код: 01374553) про стягнення заборгованості за договором поставки № 110/1 від 12.08.2021.

За таких обставин, у задоволенні клопотання позивача про покладення на відповідача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 30 000 грн. - слід відмовити.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Пинязевицький кар`єр" (місцезнаходження: 49107, м. Дніпро, вул. Пушкіна генерала, буд. 1; ідентифікаційний код: 01374553) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група "Промтехсервіс" (ідентифікаційний код: 36792193; місцезнаходження: 03142, м. Київ, пр. Палладіна Академіка, буд. 22, оф. 208) суму основного боргу у розмірі 369 975,63 грн. (яка складається з вартості поставленого за видатковими накладними товару у розмірі 284 195,25 грн. та курсової різниці у розмірі 85 780,38 грн.), 15% річних у розмірі 74 410,04 грн., пеню у розмірі 163 127,56 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 112,70 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 15% річних у розмірі 22 138,39 грн., пені у розмірі 48 596,43 грн. та інфляційної складової у розмірі 56 807,16 грн.

Відмовити у задоволенні вимог позивача про покладення на відповідача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 30 000 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 25.06.2025.

Суддя М.О. Ніколенко