РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/373/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Кузьменко Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання) справу

за позовом: Чернігівської окружної прокуратури (код ЄДРПОУ ), вул. Шевченка, 1, м. Чернігів, 14000

в інтересах держави в особі

позивача: Тупичівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (), вул. Чернігівська, буд. 75, с. Тупичів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 15150

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерференц систем" (), вул. Броварської сотні, буд. 3, м. Бровари, Броварський район, Київська обл., 07403

про стягнення 99052,11 грн.

представники сторін не викликались;

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.

17.04.2025 року через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява від Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Тупичівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерференц систем" про стягнення коштів в сумі 99 052,11 грн, з яких 94 875 - основна заборгованість, 3 358,33 грн - інфляційні нарахування та 818,78 грн - 3% річних.

Прокурор у прохальній частині позову просив також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Вимоги обґрунтовані неналежним виконанням договору про закупівлю № 74 від 26.08.2024, у зв`язку з чим вартість не отриманого бензину А-95 Євро у кількості 1725 л за ціною 55 грн/л підлягає поверненню на підставі статей 670, 693 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання). встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень.

В розумінні положень ст. 242 ГПК України cторони повідомлені належним чином про розгляд справи в суді, встановлені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень, про що свідчать довідки про доставку електронного листа в електронний кабінет сторін від 23.04.2025.

08.05.2025 відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечив, посилаючись на таке.

За доводами, викладеними в позовній заяві, починаючи з 01 січня 2025 року та станом на даний час, на АЗС постачальника та його партнерів Позивачу відмовляють у відпуску пального, у зв`язку із чим постачальником фактично недопоставлено 1 725 літрів бензину А-95 Євро-5 на суму 94875 грн. 00 коп., проте, як зазначає відповідач, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту невиконання саме Відповідачем свого обов`язку не надано.

Відповідач вказує, що позивачем взагалі не надано талони, щодо яких зазначена неможливість отримання товару (невідпуск) пального, тому не можливо встановити, що Позивач не може отримати товар саме за талонами, що були передані Відповідачем на виконання умов Договору. Також не можливо встановити цілісність даних талонів, відсутність пошкоджень, дефектів стрічки, термін дії тощо.

Встановлення наявності даних талонів та встановлення факту передачі цих талонів від Постачальника до Замовника за твердженням відповідача є основоположними фактами для встановлення наявності порушення Відповідачем умов Договору.

Відповідач критично відноситься до результатів неодноразового виїзду уповноважених осіб сільської ради за місцем розташування АЗС постачальника та його партнерів, якими встановлено, що заправні станції не працюють, є закритими та палива не відпускають, про що складено відповідні службові записки та проведено фотофіксацію, звертаючи особливу увагу суду, що дані документи складені безпосередньо Позивачем та містять підписи осіб, повноваження яких взагалі не можливо встановити та їх зв`язок із підприємством. На підставі даних документів не можливо встановити факт відмови автозаправної станції (місця поставки товару) від здійснення відпуску товару. Дані документи не містять підпису співробітників АЗС чи їх будь-яких письмових пояснень про відмову.

Відповідач також зазначає, що позивачем не надано жодного документу на підтвердження неможливості відпуску товару на АЗС, а також не надано доказів звернення до відповідача з претензією.

На думку відповідача, позивач невірно трактує правову природу перерахованих грошових коштів, оскільки визначає їх як передоплату.

Відзив на позов прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

12.05.2025 від прокурора надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній заперечив проти доводів відповідача.

Так, прокурор наголошує на тому, що доводи відповідача є суперечливими, оскільки з одного боку представник стверджує, що товар (бензин А-95 Євро-5) передано Позивачу і підтвердженням є видаткові накладні та платіжні доручення, а з іншого підтверджує, що на підставі видаткових накладних фактично передані бланки дозволи (тобто талони), які лише дають право на отримання палива, але самі по собі не є товаром у розумінні договору та вимог чинного законодавства. Вищевикладене свідчить про те, що Відповідач безпідставно ототожнює факт передачі талонів, які лише дають право на отримання бензину, із належним виконанням зобов`язань за договором щодо постачання пального.

За твердженням прокурора, талони на пальне не є товаром у розумінні договору, оскільки лише підтверджують право їх власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту відповідного найменування і марки, які зазначені у них, тобто товару за який здійснено попередню оплату замовником, талони засвідчують право на отримання раніше оплаченого пального, яке тимчасово зберігається у постачальника.

На підтвердження направлення рекомендованого листа Відповідачу до матеріалів справи долучено копію конверта з відміткою про повернення за закінченням терміну зберігання.

Відповідь на відзив прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

13.05.2025 від Тупичівської сільської ради надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній з посиланням на умови Договору заперечив проти доводів відповідача, як таких, що є необґрунтованими і безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи. Також позивач вказав, що через недобросовісні дії відповідача рада опинилась у ситуації, яка змусила провести незаплановані закупівлі та додаткові витрати грошових коштів місцевого бюджету.

Крім того, позивач зазначив, що оскільки представником відповідача ставляться під сумнів: наявність у Позивача невикористаних талонів на бензин А-95 Євро-5, виданих Відповідачем; факти направлення Позивачем листа-претензії Відповідачу на електронну пошту останнього та поштовим відправленням; наявність зв`язку з Тупичівською сільською радою підписантів службових записок щодо відсутності палива та непрацюючого стану АЗС позивач долучив докази на підтвердження своїх заперечень.

В інших аргументах заперечення позивача аналогічні запереченням прокурора, викладеним у відповіді на відзив.

Відповідь на відзив та додані докази прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

19.05.2025 відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого останній зазначає, що Позивач не надав на розгляд суду жодних доказів, у розумінні статті 76 ЦПК України, своїм твердженням, зокрема про отримання талонів від Відповідача за номерами, перелік яких наведений Позивачем до позовної заяви. Позивачем не доведено взагалі факт відмови у видачі оплаченого товару.

Заперечення прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на забезпечену можливість реалізації сторонами своїх процесуальних прав сторони у господарському процесі, у тому числі права на судових захист, рішення приймається за наявними матеріалами справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

01.08.2024 Тупичівською сільською радою на веб-порталі публічних закупівель «Prozorro» оприлюднено оголошення про відкриті торги з особливостями, щодо закупівлі товару «Бензин А-95 Євро-5 (ЄЗС ДК 021:2015: 09130000-9 Нафта і дистиляти)» у кількості 5500 літрів, очікуваною вартістю 302 500 грн з ПДВ (ID: UA 2024-08-01-010437-a).

Відповідно до форми річного плану закупівель на 2024 рік фінансування закупівлі здійснювалося за рахунок коштів загального фонду місцевого бюджету Тупичівської сільської територіальної громади.

Закупівлю проведено на виконання Державної цільової соціальної програми «Шкільний автобус», затвердженої постановою КМУ від 16.01.2003 № 31, з метою організація безпечного, регулярного і безоплатного перевезення учнів, дітей та педагогічних працівників дошкільних і загальноосвітніх навчальних закладів у сільській місцевості, поліпшення освітнього рівня населення, що проживає у такій місцевості, та раціонального використання кадрового потенціалу зазначених закладів.

Згідно реєстру тендерних пропозицій участь у відкритих торгах взяв один учасник ТОВ «Торговий дім «Інтерференц систем», із остаточною ціновою пропозицією 302500 грн з ПДВ.

Приймаючи участь у торгах, ТОВ «Торговий дім «Інтерференц систем» надало Інформацію про необхідні технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі та технічну специфікацію до предмета закупівлі № 10001 від 05.08.2024, якою засвідчило, що забезпечить заправку бензину у загальній кількості 5500 літрів по довірчим документам (талонам, скретч-картки) номіналом 10 л, 15 л, 20 л на АЗС/АЗК по Україні та наявність щонайменше однієї АЗС/АЗК в радіусі 25 км від місця поставки товару, а саме: Чернігівська обл., Чернігівський р-н, с. Тупичів, вул. Чернігівська, 75.

Також у складі тендерної пропозиції учасником надано Інформаційну довідку № 10007 від 05.08.2024, якою гарантовано, що термін дії талонів на паливо складає не менше шести місяців з дня передачі товару (видаткової накладної), з можливістю безкоштовної пролонгації їх дії, у разі їх невикористання протягом шестимісячного строку.

ТОВ «Торговий дім «Інтерференц систем» надано Гарантійний лист №10010 від 05.08.2024 про отримання палива із запропонованих ним АЗС за талонами/скретч-картами, які будуть поставлені за укладеним договором.

Відповідно до протоколу щодо прийняття рішення уповноваженою особою від 14.08.2024 № 81С, переможцем закупівлі UA:2024-08-01-010437-a визначено ТОВ «Торговий дім «Інтерференц систем» та прийнято рішення про намір укласти договір з останнім.

Зважаючи на викладене, 26.08.2024 між Тупичівською сільською радою та ТОВ «Торговий дім «Інтерференц систем» укладено Договір про закупівлю № 74.

Сторони підписали договір на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», а на момент його підписання погодили всі істотні умови предмет, ціну та строк виконання зобов`язань, відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 ГК України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Так, відповідно до п. 1.1. Договору про закупівлю № 74 від 26.08.2024, постачальник зобов`язується у 2024 році відповідно до умов, зазначених в договорі та технічної специфікації (додаток № 1), передавати замовнику товар на АЗС постачальника чи його партнерів (додаток № 2) з використанням карток або талонів тощо, а замовник зобов`язується приймати у власність товар та оплачувати його вартість (ціну) в порядку та на умовах визначених в цьому договорі.

Найменування товару: «Бензин А-95 Євро-5 (ЄЗС ДК 021:2015: 09130000-9 Нафта і дистиляти)». Номенклатура, асортимент та ціна товару наведені в технічній специфікації (додаток № 1) до даного договору (п. 1.2. Договору).

Згідно із п. 2.3. Договору про закупівлю № 74 від 26.08.2024 картка/талон це документ встановленого зразка та форми, одноразового використання, який посвідчує право замовника та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки пального на АЗС. Карта/талон надає право замовнику або довіреній особі отримати товар на АЗС. Картка/талон не є платіжним документом, що підтверджує оплату товару.

Відповідно до п. 4.1. Договору про закупівлю № 74 від 26.08.2024 загальна ціна цього договору становить 302 500,00 грн з ПДВ, у тому числі ПДВ 50 416,67 грн.

Технічною специфікацією (додаток № 1) до Договору про закупівлю № 74 від 26.08.2024 визначено, що постачальник зобов`язується поставати замовнику бензин А-95 (картки, талони, тощо) у кількості 5500 л, шляхом відпуску нафтопродуктів на АЗС постачальника чи його партнерів партіями, за ціною 55,00 грн за одиницю товару з ПДВ на загальну суму 302 500,00 грн з ПДВ.

Згідно із п. 6.1. Договору про закупівлю № 74 від 26.08.2024 поставка за договором здійснюється постачальником цілодобово по картці/талону тощо з АЗС постачальника чи його партнерів, перелік яких міститься в додатку № 2 до договору. Картка/талон не є засобом розрахунків/платежів між сторонами. Картка/талон містить інформацію про вид і об`єм нафтопродуктів, якими буде заправлений автотранспорт замовника при наданні такої картки/талону на АЗС протягом терміну дії такої картки/талону.

Пунктом 6.6. Договору про закупівлю № 74 від 26.08.2024 визначено, що термін дії талону не менше шести місяців з дня передачі товару (видаткової накладної).

Замовник сплачує вартість товару протягом 10 робочих днів з дня отримання рахунку та видаткової накладної за наявності бюджетних коштів. Підставою для оплати є рахунок та видаткова накладна постачальника на кожну поставлену партію (п. п. 5.1., 5.2. Договору).

Відповідно до п. 7.2.2. Договору про закупівлю № 74 від 26.08.2024 замовник має право отримувати товар на АЗС постачальника та АЗС, що входять у систему безготівкових розрахунків за картками/талонами постачальника.

Згідно із п. 7.3.1., 7.3.5. Договору про закупівлю № 74 від 26.08.2024 постачальник зобов`язаний забезпечити передачу товару замовнику у кількості, за якістю і на умовах встановлених цим договором. Забезпечити наявність пального за першою вимогою замовника по факту пред`явлення ним картки/талону на певній АЗС.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. Сторона, яка порушила господарське зобов`язання, визначене цим договором та чинним законодавством України, зобов`язана відшкодувати завдані збитки стороні, чиї права або законні інтереси порушено (п. п. 8.1., 8.2. Договору).

Відповідно до п. 11.1. Договору про закупівлю № 74 від 26.08.2024 цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2024, а в частині розрахунків до повного виконання його умов сторонами.

На виконання умов договору згідно видаткової накладної № 1333 від 29.08.2024 ТОВ «Торговий дім «Інтерференц систем» передано замовнику паливні талони бензину А-95 на 3000 літрів загальною вартістю 165 000,00 грн з ПДВ, які оплачено Позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями № 1734 від 02.09.2024, № 1735 від 02.09.2024, та фактично використано останнім на АЗС Відповідача.

Згідно з видатковою накладною № 2098 від 28.11.2024 сільською радою отримано паливні талони бензину А-95 на 2 500 літрів загальною вартістю 137 500,00 грн з ПДВ, які оплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями № 2493 від 02.12.2024 та № 2495 від 02.12.2024.

На підставі отриманих талонів, згідно видаткової накладної № 2098 від 28.11.2024, на АЗС Відповідача Тупичівській сільській раді відпущено лише 775 літрів.

Як зазначає прокурор, починаючи із 01.01.2025 та станом на даний час, на АЗС постачальника та його партнерів Позивачу відмовляють у відпуску пального, у зв`язку із чим постачальником фактично недопоставлено Тупичівській сільській раді 1725 літрів бензину А-95 Євро-5 на суму 94 875,00 грн.

За результатами неодноразового виїзду уповноважених осіб сільської ради за місцем розташування АЗС постачальника та його партнерів встановлено, що заправні станції не працюють, є закритими та палива не відпускають, про що складено відповідні службові записки та проведено фотофіксацію.

Як вбачається із Реєстру невикористаних карток/талонів на бензин А-95 Євро-5 за Договором про закупівлю від 26.08.2024 № 74, станом на 31.03.2025 залишок невикористаних талонів/карток складає 136 шт на 1725 літрів бензину А-95 Євро-5, зокрема:

- 10 літрів * 60 штук за №№ з 00 по 59;

- 10 літрів * 13 штук за №№ з 61 по 73;

- 15 літрів * 13 штук за №№ з 91 по 03;

- 15 літрів * 40 штук за №№ з 10 по 49;

- 20 літрів * 10 штук за №№ з 50 по 69.

Тупичівською сільською радою 28.01.2025 направлено відповідачу лист-претензію № 02-19/91 від 20.01.2025, відповідно до якої остання просила відповідача провести поставку 1725 літрів бензину А-95 Євро-5 або повернути попередньо сплачені кошти в сумі 94875,00 грн.

Направлення претензії здійснювалося на адресу, визначену у договорі: м. Київ, вул. Василенка Миколи, буд.14Г, що підтверджується копією конверту та фіскального чеку № 562 від 28.01.2025.

Відповіді на претензію відповідач не надав.

З огляду на те, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання прокурором нараховано та пред`явлено до стягнення 3358,33 інфляційних нарахувань за період з січня 2025 року по березень 2025 року та 818,78 грн 3% річних за період з 02.01.2025 по 16.04.2025.

Підставою для звернення до суду за захистом порушених прав позивача стало те, що відповідач взяті на себе зобов`язання у повному обсязі не виконав, не забезпечив наявність пального за першою вимогою замовника по факту пред`явлення талонів та не передав замовнику товар у повному обсязі у кількості, за якістю і на умовах встановлених договором, зокрема пального в обсязі 1725 літрів вартістю 94875,00 грн.

Підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Тупичівської сільської ради.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або у разі відсутності такого органу.

Наявність вказаних обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Відповідно до частини 4 цієї статті Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18.

У цій справі Прокурор звернувся до Господарського суду Чернігівської області в інтересах держави в особі Тупичівської сільської ради. В обґрунтування звернення із вказаним позовом Прокурор зазначає, що неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, порушило економічні (майнові) інтереси держави у бюджетній сфері.

Відповідно до частини 3 статті 140 Конституції України, статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон), місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

З відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, вбачається, що Рада за своєю організаційно-правовою формою є органом місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 10 вказаного Закону встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 22 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, є місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Відповідно до пункту 13 частини 4 статті 42 Закону сільський, селищний, міський голова є розпорядником бюджетних коштів.

Згідно зі статтею 26 БК України контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень. Розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів.

Відтак, Рада, у розумінні вказаної статті БК України, є розпорядником бюджетних коштів (за рахунок яких здійснювалася закупівля за спірним договором), що уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язаний ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері та публічних закупівель.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 зазначено, що: "Прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування. Зокрема, забезпечуючи виконання, у тому числі соціальних, гуманітарних, економічних функцій на відповідній території, територіальні громади діють у цивільних правовідносинах через утворені ними органи самоорганізації населення, які безпосередньо і вступають у цивільні та господарські правовідносини з метою реалізації наданих їм бюджетних повноважень. У цьому випадку органи місцевого самоврядування є органами, уповноваженими здійснювати функції держави у правовідносинах щодо розпорядження та використання бюджетних коштів, наданих відповідним бюджетним призначенням чи асигнуванням на певні цілі. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду".

З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2025 Тупичівська сільська рада звернулася до Чернігівської окружної прокуратури з листом № 02-19/291 у якому повідомила про порушення інтересів держави у зв`язку із неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за Договором про закупівлю № 74 від 26.08.2024 та просила посприяти у вирішенні вказаної проблеми.

За результатами опрацювання повідомлення Тупичівської сільської ради від 03.03.2025 № 02-19/291 окружною прокуратурою встановлено порушення законодавства у бюджетній сфері та сфері публічних закупівель, про які листом від 03.04.2025 проінформовано сільську раду, з проханням надати відомості про вжиття заходів щодо усунення зазначених порушень, у тому числі у судовому порядку.

Відповідно до листа Тупичівської сільської ради від 07.04.2025 № 02-18/426 у зв`язку із важким фінансовим становищем сільська рада не має можливості самостійно звернутися до суду з метою усунення виявлених порушень.

Вказане свідчить про неналежне здійснення Тупичівською сільською радою заходів щодо захисту власних інтересів та призводить до порушення інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель і, відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України, покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді, шляхом пред`явлення даного позову.

Прокурор листом від 09.04.2025 № 55-77-2983ВИХ-25 у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомив раду про намір звернутися з позовом до суду в інтересах держави в особі позивача про стягнення з Товариства спірної суми заборгованості.

Оскільки судом встановлено, що позивач, як орган місцевого самоврядування, протягом тривалого періоду часу не здійснював ефективних заходів, направлених на захист інтересів держави, Прокурором правомірно вжито представницькі заходи в даній справі відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони відповідно до статті 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав і обов`язків.

Суд при вирішенні спору враховує, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

Частини перша та шоста статті 265 ГК України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до приписів статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до частини 1 статті 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

За приписами частини 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 ЦК України).

Можливість обрання варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року в справі № 918/631/19.

Судом встановлено, що предметом спірного договору є саме поставка товару - паливно-мастильних матеріалів. Натомість талон, у розумінні пункту 2.3. укладеного правочину, - є лише документом, який надає замовнику право на отримання товару.

Відповідно до пункту 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442, торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів. Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом із продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

За пунктом 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Отже, талон, за приписами чинного законодавства, є документом, який засвідчує право його власника отримати паливно-мастильні матеріали на АЗС.

Як встановлено матеріалами справи відповідачем на підставі видаткових накладних № 1333 від 29.08.2024, № 2098 від 28.11.2024 передано паливні талони бензину А-95 на загальну суму 302500 грн.

Позивачем на підставі платіжних інструкцій № 1734 від 02.09.2024, № 1735 від 02.09.2024, № 2493 від 02.12.2024 та № 2495 від 02.12.2024 вартість товару оплачена у повному обсязі.

Як вбачається із Реєстру невикористаних карток/талонів на бензин А-95 Євро-5 за Договором про закупівлю від 26.08.2024 № 74, станом на 31.03.2025 залишок невикористаних талонів/карток складає 136 шт на 1725 літрів бензину А-95 Євро-5, зокрема:

- 10 літрів * 60 штук за №№ з 00 по 59;

- 10 літрів * 13 штук за №№ з 61 по 73;

- 15 літрів * 13 штук за №№ з 91 по 03;

- 15 літрів * 40 штук за №№ з 10 по 49;

- 20 літрів * 10 штук за №№ з 50 по 69.

При цьому, як зазначає прокурор, починаючи із 01.01.2025 та станом на даний час, на АЗС постачальника та його партнерів Позивачу відмовляють у відпуску пального, у зв`язку із чим постачальником фактично не допоставлено Тупичівській сільській раді 1725 літрів бензину А-95 Євро-5 на суму 94 875,00 грн.

За результатами неодноразового виїзду уповноважених осіб сільської ради за місцем розташування АЗС постачальника та його партнерів встановлено, що заправні станції не працюють, є закритими та палива не відпускають, про що складено відповідні службові записки та проведено фотофіксацію.

З огляду на встановлені матеріалами справи обставини та враховуючи подані докази, суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що видаткові накладні є доказом поставки саме бензину на підставі договору, оскільки умовами договору, а саме п. 1.1 договору, передбачений обов`язок відповідача видати замовнику Товар на АЗС Постачальника або його партнерів (додаток № 2) з використанням карток або талонів тощо.

Водночас, технічною документацією, що є Додатком № 1 до договору, визначено найменування Товару Бензин А-95 (картки, талони тощо), що не узгоджується з аргументами відповідача.

Суд також критично оцінює твердження відповідача щодо недоведення позивачем та прокурором факту невиконання саме відповідачем умов договору; щодо відсутності доказів на підтвердження обставини, які саме талони були надані відповідно до умов договору; ненадання жодного документу на підтвердження неможливості відпуску товару на АЗС з огляду на таке.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ст. 2 ГПК України).

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у статті 14 цього Кодексу, та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 129 Конституції України та статтею 2 Господарського процесуального кодексу України до основних засад судочинства також віднесено рівність і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зміст принципу змагальності господарського судочинства наведений у статтях 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до норм яких судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005). У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 також зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав в межах, визначених процесуальним законом, зокрема, кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, реалізувати право на витребування доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Водночас відповідачем не надано доказів того, що АЗС, які визначені у Додатку № 2 до договору, працювали станом на 31.12.2024, тобто здійснювався відпуск товару, як не надано доказів того, що ним передавались позивачу картки/талони тощо відмінні від тих, які перелічує позивач, а також інших будь-яких доказів, які б підтверджували його доводи і заперечення.

Про неможливість подання відповідних доказів відповідач не зазначав, клопотань про їх витребування також не заявляв.

Отже, оскільки строк дії переданих позивачу й невикористаних талонів на загальну суму 94875,00 грн закінчився і відповідач, всупереч умовам укладеного між сторонами договору не здійснив їх заміну чи пролонгацію, суд дійшов висновку про те, що Товариство не виконало покладеного на нього обов`язку з передачі оплаченого товару на вказану суму. Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні.

Як вказано судом вище, рада зверталася до відповідача із претензією від 20.01.2025 № 02-19/91 щодо здійснення допоставки 1725 л бензину А-95 Євро-5 або повернення попередньо сплачених за нього коштів в розмірі 94875,00 грн.

Докази направлення претензії відповідачу містяться у матеріалах справи, що спростовує доводи відповідача щодо її ненадсилання останньому.

Неотримання відповідачем кореспонденції, направленої на його адресу, не може вважатися поважною причиною невиконання дій, обумовлених таким поштовим відправленням, оскільки викликано не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження повернення грошових коштів у розмірі 94875,00 грн, а тому вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 818,78 грн трьох процентів річних за період з 02.01.2025 по 16.04.2025 та інфляційних втрат у розмірі 3358,33 грн за період з січня 2025 року по березень 2025 року суд зазначає таке.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.

Суд відзначає, що умовами договору передбачений строк його дії до 31.12.2024, а отже повернення грошових коштів, що є вартістю непереданого товару у розмірі 94875,00 грн, мало бути здійснено після 31.12.2024. З огляду на вказане, суд погоджується із доводами Прокурора, що початок прострочення виконання зобов`язання з повернення грошових коштів припадає на 01.01.2025.

Здійснивши перерахунок заявлених Прокурором до стягнення компенсаційних виплат за обрахований позивачем період, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає 818,78 грн трьох процентів річних та 3358,33 грн інфляційних втрат, а тому позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 статті 74 ГПК України).

Під час розгляду цієї справи сумнівів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів у суду не виникло.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінка доказів має свій зміст: визнання допустимості, належності, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємозв`язку всієї сукупності доказів.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 94875,00 грн боргу, 3358,33 грн інфляційних нарахувань та 818,78 грн 3% річних.

Розподіл судових витрат.

Згідно з пунктом 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позову у повному обсязі, судовий збір в сумі 2422,40 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерференц систем" (, вул. Броварської сотні, буд. 3, м. Бровари, Броварський район, Київська обл., 07403) на користь Тупичівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (, вул. Чернігівська, буд. 75, с. Тупичів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 15150) 94875,00 грн боргу, 3358,33 грн інфляційних нарахувань та 818,78 грн 3% річних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерференц систем" (, вул. Броварської сотні, буд. 3, м. Бровари, Броварський район, Київська обл., 07403) на користь Чернігівської обласної прокуратури, (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) судовий збір в сумі 2422,40 грн.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Т.О.Кузьменко