УХВАЛА

19 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 902/388/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Вронської Г. О., Губенко Н. М.

розглянув касаційну скаргу Приватного підприємства "Іствін"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2025

(головуючий Маціщук А. В., судді: Василишин А. Р., Філіпова Т. Л.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс"

про заміну боржника

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до Приватного підприємства "Феріде Плаза",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1) Приватне підприємство "Іствін",

2) Приватне підприємство "Торгово-універсальна фірма "Феріде",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Хронологія спору

1. У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства "Феріде Плаза" (далі - ПП "Феріде Плаза"), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватного підприємства "Іствін" (далі - ПП "Іствін"), про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 06.11.2007 № 06-2.1/1018 та № 06-2.1/1019 у рахунок погашення боргу відповідача станом на 04.07.2018 шляхом звернення стягнення на належне йому майно, а саме:

- готельно-розважальний центр "Феріде Плаза" загальною площею 8 145,3 кв. м, розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 23-Б (далі - розважальний центр), шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою (ринковою) вартістю у сумі 143 544 000 грн,

- об`єкт незавершеного будівництва торгово-офісного комплексу (другий пусковий комплекс), розташований на земельній ділянці площею 0,1430 га за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 23-А (далі - об`єкт незавершеного будівництва), шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої названим вище Законом, за початковою (ринковою) вартістю у сумі 16 051 200 грн.

2. На обґрунтування позовних вимог Банк посилався на неналежне виконання Приватним підприємством "Торгово-універсальна фірма "Феріде" (далі - Фірма) своїх зобов`язань по поверненню коштів за названими вище договорами, тоді як право власності на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці у Банку як забезпечення виконання Фірмою своїх зобов`язань за цими договорами, станом на день звернення з позовом зареєстроване за ПП "Феріде Плаза".

3. 10.11.2020 ПП "Феріде Плаза" передало об`єкт незавершеного будівництва у власність фізичної особи - Севідової Фахрії Рафіг кизи, яка 19.02.2021 на підставі актів приймання-передачі №№ 178, 179, заяви від 19.02.2021 № 181 та декларації про початок будівельних робіт від 23.11.2012 № ВН6 передала його у власність ПП "Іствін" в обмін на корпоративні права у цьому підприємстві. Відчуження ПП "Феріде Плаза" та набуття у власність ПП "Іствін" об`єкта відображено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру від 13.12.2024 № 408079160.

4. 29.06.2023 Господарський суд Вінницької області ухвалив рішення про відмову у позові з підстав відсутності у Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження спірного нерухомого майна іпотекою за договором від 06.11.2007.

5. 21.11.2023 Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, залишену без змін постановою Верховного Суду від 17.01.2024, про скасування рішення місцевого господарського суду й позов задовольнив; звернув стягнення на нерухоме майно, що належить ПП "Феріде Плаза", шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої названим вище Законом у рахунок погашення заборгованості Фірми перед Банком за названими вище кредитними договорами. Мотивував тим, що право на звернення стягнення боргу на належний ПП "Феріде Плаза" об`єкт незавершеного будівництва виникло на підставі договору іпотеки, укладеного 06.11.2007 Банком, як іпотекодержателем, та Фірмою, як іпотекодавцем. Станом на момент вирішення цього спору у суді першої інстанції власником об`єкта незавершеного будівництва було ПП "Феріде Плаза". Суд також установив, що розважальний центр й об`єкт незавершеного будівництва є саме тим об`єктом нерухомості, який переданий в іпотеку Банку згідно з договором від 06.11.2007 № 11688.

6. 21.12.2023 суд видав наказ на виконання цієї постанови.

7. 29.07.2024 суд першої інстанції постановив ухвалу про заміну стягувача - Банку на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс" (далі - ТОВ "ФК "Ю-Бейс").

8. 16.12.2024 ТОВ "ФК "Ю-Бейс" звернулося до суду із заявою про заміну боржника - ПП "Феріде Плаза" на його правонаступника - ПП "Іствін" на тій підставі, що 19.02.2021 останнє зареєструвало за собою право власності на об`єкт незавершеного будівництва, набутий від фізичної особи - Севідової Фахрії Рафіг кизи в обмін на корпоративні права в цьому підприємстві. На переконання заявника, ПП "Феріде Плаза" вибуло зі спірних правовідносин унаслідок переходу до ПП "Іствін" права власності на предмет іпотеки, на який судовим рішенням звернуто стягнення.

9. ПП "Іствін" зі свого боку заперечувало проти задоволення цієї заяви на тій підставі, що після реєстрації за ним, як іпотекодержателем, права власності на предмет іпотеки на підставі застереження в іпотечному договорі право ТОВ "ФК "Ю-Бейс", як іпотекодержателя, втратило чинність і підстави для заміни боржника відсутні. До того ж перехід права власності на іпотечне майно від ПП "Феріде Плаза" до ПП "Іствін" не свідчить про процесуальне правонаступництво у розумінні статті 52 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

10. 09.01.2025 Господарський суд Вінницької області постановив ухвалу про відмову у задоволенні цієї заяви ТОВ "ФК "Ю-Бейс". Мотивував тим, що останнє не надало доказів на підтвердження обставин правонаступництва ПП "Іствін" замість ПП "Феріде Плаза" у порядку статей 104, 106 (припинення юридичної особи) та статей 512, 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (заміна сторони у зобов`язанні).

11. 25.02.2025 Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову про скасування цієї ухвали й ухвалив нове рішення - про заміну боржника - ПП "Феріде Плаза" на його правонаступника - ПП "Іствін" на підставі статті 52 ГПК України, оскільки предмет іпотеки - об`єкт незавершеного будівництва, про звернення стягнення на який суд апеляційної інстанції ухвалив постанову, на час її виконання належить на праві власності ПП "Іствін". Конкретизуючи, послався на те, що внаслідок передачі 10.11.2020 ПП "Феріде Плаза" об`єкта незавершеного будівництва у власність фізичної особи - Севідової Фахрії Рафіг кизи та згодом за наслідком передачі об`єкта 19.02.2021 цією фізичною особою у власність ПП "Іствін" до останнього на підставі статті 23 Закону України "Про іпотеку" перейшли права й обов`язки іпотекодавця у тому обсязі і на тих умовах, на яких вони належали ПП "Феріде Плаза" за договором іпотеки, укладеним 06.11.2007 Банком, як іпотекодержателем, та Фірмою, як іпотекодавцем.

12. До того ж суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що ПП "Феріде Плаза" і ПП "Іствін" з липня 2018 року були обізнані про договір іпотеки та право Банку (згодом ТОВ "ФК "Ю-Бейс"), як іпотекодержателя, на належний ПП "Феріде Плаза" об`єкт незавершеного будівництва, оскільки вони були учасниками у цій справі як відповідач і третя особа. Договір іпотеки, на підставі якого заявлений цей позов, чинний.

13. Суд спростував посилання ПП "Феріде Плаза" на відсутність відомостей про право іпотеки у Державному реєстрі іпотек та з урахуванням відповідного застереження в іпотечному договорі, які оцінені Північно-західним апеляційним господарським судом у постанові від 21.11.2023 і Верховним Судом у постанові від 14.05.2024 (пункти постанови 56-71), і звернув увагу на те, що ПП "Іствін" набуло право власності на спірне майно не на підставі договору іпотеки, а за іншим правочином від фізичної особи - Севідової Фахрії Рафіг кизи в обмін на корпоративні права у цьому підприємстві.

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

14. ПП "Іствін" оскаржило цю постанову і в касаційній скарзі просить її скасувати, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі. Касаційне провадження відкрито на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України.

15. Скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм статей 104, 106, 512, 514 ЦК України, частини першої статті 23 Закону України "Про іпотеку", помилкове незастосування до спірних правовідносин пункту 1 частини першої статті 2, пункту першого частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також стверджує про порушення статей 41, 45, 48, 52, 334 ГПК України.

16. На переконання ПП "Іствін", суд апеляційної інстанції у правовідносинах між ним і ПП "Феріде Плаза" безпідставно застосував положення статті 52 ГПК України щодо процесуального правонаступництва за відсутності підстав для матеріального правонаступництва, тоді як ще на стадії судового розгляду застосуванню підлягали положення статті 48 цього ж Кодексу.

17. ПП "Іствін" вважає, що до нього не перейшли права й обов`язки боржника у виконавчому провадженні, оскільки воно набуло право власності на об`єкт незавершеного будівництва 19.02.2021, а постанова апеляційного господарського суду про звернення стягнення на цей об`єкт ухвалена лише 21.11.2023 і така позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 22.05.2024 у справі № 201/11813/14, від 01.09.2021 у справі № 522/6949/15-ц, від 21.08.2024 у справі № 428/10074/18, від 01.12.2021 у справі № 619/852/20 та від 14.02.2024 у справі № 607/9268/17.

18. ПП "Іствін" наполягає на тому, що позивач має право захистити свої права шляхом звернення до суду з позовом про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Наполягає також на тому, що, установивши перехід до ПП "Іствін" права власності на об`єкт незавершеного будівництва за відсутності у реєстрі відомостей про права інших осіб на це майно або їх обтяжень, суд помилково задовольнив заяву ТОВ "ФК "Ю-Бейс" на підставі статті 23 Закону України "Про іпотеку", яка відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, має застосовуватися у сукупності з пунктом 1 частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Крім того, вважає безпідставними вимоги ТОВ "ФК "Ю-Бейс", посилаючись на те, що станом на 19.02.2021 набрало законної сили рішення Господарського суду Вінницької області від 06.03.2020 у справі № 902/1414/13, залишене без змін постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.08.2020 та Верховного Суду від 10.12.2020, про відмову у позові Банку до ПП "Феріде Плаза" про погашення заборгованості за кредитними договорами шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06.11.2007.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

19. ТОВ "ФК "Ю-Бейс" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, наполягає на тому, що ПП "Феріде Плаза" вибуло зі спірних правовідносин, оскільки вже не є власником предмета іпотеки, на який рішенням суду звернуто стягнення, позаяк право власності та права іпотекодавця перейшло до ПП "Іствін". Стверджує, що за наявності судового рішення про звернення стягнення на спірне майно, в якому встановлено факт існування права іпотеки заявника, перекладення на ТОВ "ФК "Ю-Бейс" обов`язку повторного доведення обставин того, що воно є іпотекодрежателем спірного майна, яке неодноразово відчужене та наразі перебуває у володінні ПП "Іствін", створюватиме надмірний тягар для сторони та порушуватиме рівність і змагальність учасників судового процесу, адже доведеться доводити ті обставини, які вже встановлені. До того ж скаржник був обізнаний про хід справи оскільки був її учасником.

Підстави передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду

20. На розгляд суду касаційної інстанції передано питання законності заміни боржника його правонаступником у виконавчому провадженні.

21. Як на підставу для заміни боржника виконавчого провадження ТОВ "ФК "Ю-Бейс" посилалося на те, що ПП "Феріде Плаза" вибуло зі спірних правовідносин унаслідок переходу до ПП "Іствін" права власності на предмет іпотеки, на який судовим рішенням звернуто стягнення.

22. Суди попередніх інстанцій у цій справі установили, що право власності на об`єкт незавершеного будівництва було зареєстроване за ПП "Іствін" 19.02.2021, тобто до прийняття 21.11.2023 постанови Північно-західним апеляційним господарським судом про звернення стягнення на іпотечне майно.

23. Відповідно до частини першої статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

24. У виконавчому провадженні заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 334 ГПК України, а саме: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

25. Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

26. За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформацію про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця. У разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя, шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності. Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

27. Отже, при набутті права власності на об`єкт іпотеки відбувається заміна іпотекодавця у правовідносинах, і відповідно є підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 910/6325/13, від 07.10.2020 у справі № 161/20677/13-ц, від 07.07.2021 у справі № 40/5005/7101/2011, від 15.03.2021 у справі № 926/3371/17).

28. У постанові від 09.07.2019 у справі № 916/1645/18 Верховний Суд виснував, що: "іпотечні зобов`язання пов`язані не з особою іпотекодавця, а з належним йому нерухомим майном, з його смертю іпотека не припиняється, а відповідний статус переходить до нового власника майна у силу прямої вказівки Закону. Наведені положення свідчать, що у разі наявності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, зміна власника обтяженого іпотекою майном не свідчить про необхідність повторного доведення кредитором в судовому порядку наявності в нього відповідного права. Отже, в даному випадку, враховуючи, що існує рішення суду, яким звернуто стягнуто на іпотечне майно, після переходу права власності на обтяжене іпотекою майно, відбулась зміна іпотекодавця, що може бути підставою для заміни боржника у виконавчому провадженні, а не для звернення з новим позовом до нового власника".

29. З огляду на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09.07.2019 у справі № 916/1645/18, а також ураховуючи, що існує рішення суду про звернення стягнення боргу на іпотечне майно, то відбувається зміна іпотекодавця у порядку заміни боржника у процедурі виконання судового рішення. Тому апеляційний господарський суд виснував про те, що до ПП "Іствін" перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця, у тому обсязі й на тих умовах, на яких вони належали ПП "Феріде Плаза", зокрема і права й обов`язки боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

30. У постанові від 01.12.2021 у справі № 619/852/20 Верховний Суд виснував, що: "дійсно за наявності чинного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, повторне звернення стягнення судом на той самий предмет іпотеки і з тих самих підстав, нормами чинного законодавства України не передбачено. Разом з тим, зазначене правило розповсюджується на випадки, коли іпотекодержатель за наявності чинного судового рішення повторно звертається до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, або у випадку проведення реконструкції іпотечного майна, проведення щодо нього самочинного будівництва (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), або зміни його власника після ухвалення відповідного судового рішення про звернення стягнення та це майно. По своїй суті процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу відповідного суб`єкта, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього. Процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним правонаступництвом, оскільки воно може мати місце в тих випадках, коли права та/або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення внаслідок тих чи інших юридичних фактів переходять до правонаступника".

31. У названій вище постанові Верховний Суд також зробив висновок про те, що факт зміни власника предмета іпотеки до прийняття апеляційним судом постанови про звернення стягнення на предмет іпотеки вказує на відсутність підстав для процесуального правонаступництва прав та обов`язків боржника на стадії виконання такого судового рішення.

32. У постанові від 14.02.2024 у справі № 607/9268/17 боржник на підставі договорів купівлі-продажу від 01.12.2017 та від 27.02.2018 відчужив майно, яке є предметом іпотеки, на користь Товариства і фізичної особи, внаслідок чого до цих осіб перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором, у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки. Разом з тим, оскільки рішення про звернення стягнення на це майно ухвалено судом 26.09.2018, тобто після того як мало місце матеріальне правонаступництво, права й обов`язки боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання цього рішення до товариства і фізичної особи не перейшли, оскільки на час набуття ними права власності на предмет іпотеки таких прав та обов`язків ще не існувало. Відповідно такі права та обов`язки боржника у виконавчому провадженні не могли перейти й до підприємства і фізичної особи, які пізніше придбали спірні нежитлові приміщення у товариства і фізичної особи. Тому Верховний Суд відмовив у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження. До того ж зазначив, що заяву про заміну боржника у виконавчому провадженні подав сам боржник, який відчужив спірне майно ще на етапі судового розгляду справи, та відповідно як сторона у справі не був позбавлений можливості до закінчення розгляду справи звернутися до суду з заявою про процесуальне правонаступництво у порядку статті 55 ЦПК України.

33. У постанові від 01.09.2021 у справі № 522/6949/15-ц, на яку посилається скаржник, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для процесуального правонаступництва прав та обов`язків боржника під час виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки на момент ухвалення такого рішення суду, власником іпотечного майна була інша особа, відмінна від особи, яка, на думку кредитора, повинна була відповідати за пред`явленим позовом. Цей висновок сформулював за наслідком застосування статей 55, 442 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

34. Зокрема, Верховний Суд виснував, що: "підставами процесуального правонаступництва можуть бути лише юридичні факти, які виникли під час процесу, а не до його початку. Процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним правонаступництвом, оскільки воно може мати місце в тих випадках, коли права та/або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення внаслідок тих чи інших юридичних фактів переходять до правонаступника".

35. Колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду від 01.09.2021 у справі № 522/6949/15-ц, від 01.12.2021 року у справі № 619/852/20, від 14.02.2024 у справі № 607/9268/17 у подібних правовідносинах з огляду на таке.

36. Згідно з Конституцією України до основних засад судочинства віднесено, зокрема, обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129); судове рішення є обов`язковим до виконання (частина перша статті 129-1). За змістом пункту 9 частини другої статті 129, частини першої статті 129-1 Конституції України набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною із цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (абзац третій підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.11.2018 № 10-р/2018). Захист, утвердження та здійснення прав людини потребують передусім забезпечення реалізації права на судовий захист, а також дотримання основних засад судочинства, включно з конституційною вимогою щодо обов`язковості судового рішення, що гарантовано приписами частини першої статті 55, пункту 9 частини другої статті 129, статті 129-1 Конституції України [друге речення абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.04.2023 № 4-р(II)/2023].

37. Конституційний Суд України вказував, що виконання судового рішення охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012). Також визначав, що: "обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання" [абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019].

38. Європейський суд із прав людини також зазначав, що "не можна припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ґрунтовно описував процесуальні гарантії, що їх надано учасникам судового процесу, а саме справедливий, прилюдний і швидкий розгляд справи, не охоплюючи виконання судових рішень; якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується лише доступу до суду та здійснення судочинства, це означало б привести до стану, несумісного з принципом правовладдя, що його договірні держави зобов`язалися додержувати, ратифікувавши Конвенцію. Таким чином, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатися як невіддільна частина "судового розгляду" для цілей статті 6" [рішення у справі Шмалько проти України/Shmalko v. Ukraine від 20.07.2004 (заява № 60750/00), § 43]; "право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна юридична система Високої Договірної Сторони уможливлювала, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Дійовий доступ до суду включає право на виконання судового рішення без безпідставних зволікань" [рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009 (заява № 40450/04), § 51].

39. Частина перша статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

40. Колегія суддів вважає, що норми статей 52, 334 ГПК України (аналогічні положення статей 55, 442 ЦПК України), частини першої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у сукупності з нормами статті 23 Закону України "Про іпотеку" помилково тлумачити як такі, що допускають процесуальне правонаступництво виключно, якщо зміна власника іпотечного майна, на яке звернуто стягнення, відбулася після ухвалення рішення.

41. Колегія суддів ураховує, що текстуально (буквально) такі положення щодо виникнення обставин переходу права власності на майно лише після ухвалення судового рішення як умова для здійснення процесуального правонаступництва не закріплені у статтях 52, 334 ГПК України (аналогічні положення статей 55, 442 ЦПК України). Натомість відмова у заміні сторони у виконавчому провадженні з таких підстав робить рішення суду фактично невиконуваним без урахування обставин добросовісності поведінки боржника та нового власника, чим невілює дієвість судочинства, що є несумісним із принципом верховенства права, що його встановлено частиною першою статті 8 Конституції України.

42. Зокрема, у цій справі, новий власник, будучи залученим до участі у справі як третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору, знав про спір щодо майна, проте умисно приховав від суду факт набуття права власності (зміна власника відбулась під час розгляду справи), діяв недобросовісно, чим створив перешкоду для виконання майбутнього судового рішення. Особа не може посилатися на обставини, які виникли внаслідок її власної недобросовісної поведінки. Тому при вирішенні питання щодо процесуального правонаступництва мають ураховуватися добросовісність процесуальної поведінки особи, а не дата набуття права власності на майно.

43. Судовий контроль за виконанням судового рішення є щонайпершим елементом у юридичному механізмі забезпечення виконання судового рішення; держава для забезпечення виконання судового рішення має насамперед запровадити дієвий, а не ілюзорний юридичний механізм здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, який дасть змогу особі, на користь якої ухвалено судове рішення, домогтися його виконання, щоб реально захистити та поновити права, свободи та інтереси [абзаци третій, четвертий підпункту 6.2 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 2-р(II)/2023].

44. Отже, колегія суддів вважає, що право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, установлене статтею 334 ГПК України, частиною першою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", слід розглядати у зв`язку з основними засадами судочинства, визначеними частиною другою статті 129 Конституції України, з урахуванням права на справедливий суд (складником якого є обов`язок держави виконати судове рішення), гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідно до завдання господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ГПК України).

45. Тому з метою забезпечення права особи на судовий захист процесуальне правонаступництво у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи (стаття 23 Закону України "Про іпотеку") допускається незалежно від дати набуття права власності, якщо буде доведено недобросовісність нового власника. Натомість права добросовісного нового власника, який не знав і не міг знати про судовий спір, захищаються у процесуальний спосіб, встановлений Кодексом: надання права особі, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, подати апеляційну (касаційну) скаргу на рішення суду (постанову суду апеляційної інстанції).

46. Відповідно до частини третьої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

47. Оскільки колегія судів у цій справі вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм статей 55, 442 ЦПК України (аналогічні норми закріплені у статтях 52, 334 ГПК України, що застосовані судами у цій справі), викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду від 01.09.2021 у справі № 522/6949/15-ц, від 01.12.2021 року у справі № 619/852/20, від 14.02.2024 у справі № 607/9268/17 у подібних правовідносинах, то для формування за наведених вище обставин єдиної правозастосовчої практики справу № 902/388/18 на підставі частини третьої статті 302 ГПК України слід передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Справу № 902/388/18 разом з касаційною скаргою Приватного підприємства "Іствін" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко