РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.06.2025Справа № 910/927/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги"

до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру"

про стягнення 19918,15 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (далі - відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" (далі - позивач) 19442,30 грн боргу, 125,89 грн 3% річних та 349,96 грн інфляційних втрат за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договорм і відповідач до нього приєднався з розрахунковим номером 647. Вимоги позову обгрунтовані невиконанням відповідачем свого обов`язку з оплати електроенергії за серпень 2024 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву у якому викладені заперечення проти заявлених вимог позову, обумовлюючи це відсутністю у останнього інформації про споживання відповідачем електричної енергії за адресою: Донецька обл., м. Мирноград, вул. Соборна, 10. Відповідач зазначає, що у зв`язку зі збройною агресію Російської Федерації проти України і введенням воєнного стану в Україні на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року № 2102-IX та з метою збереження життя та здоров`я співробітників Центром ДЗК 25.02.2022 видано наказ про простій, а 29.03.2022 - наказ про призупинення трудових договорів з працівниками з 01.04.2022. Дія всіх трудових договорів з працівниками Філії призупинена та Філія фактично не здійснює діяльності з початку війни отримати пояснення від Філії не є можливим. Документи з господарської діяльності цієї Філії до Центру ДЗК не передано та знаходяться на територіях, де ведуться активні бойові дії.

Відповідач стверджує, що наданий позивачем акт приймання-передавання за серпень 2024 року підписаний позивачем в односторонньому порядку, та не містить підпису з боку відповідача як споживача. Належних, беззаперечних та достатніх доказів надання платіжних документів на оплату споживачеві із використанням електронного документообігу, та направлення саме спірних актів приймання-передавання електричної енергії та рахунків-фактур за спожиту електричну енергію на адресу Центру ДЗК засобами поштового зв`язку матеріали позовної заяви не містять.

Крім того, відповідач вказує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б встановлювали факт укладення між позивачем та відповідачем Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 647 від 01.01.2019.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що на офіційному сайті позивача https://www.dn.yasno.com.ua/ розміщено публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та комерційні пропозиції до нього, відповідач 01.01.2019 приєднався до умов публічного договору, шляхом фактичного споживання електроенергії та здійснення оплати на умовах комерційної пропозиції «Універсальна». Разом з цим, в матеріалах справи наявні докази оплати відповідачем (Філією) коштів за електричну енергію, а саме: виписки по особовому рахунку від 08.11.2021 та від 09.02.2022, в яких у призначенні платежу зазначалося: «ел. енергія дог. № 647». Позивач здійснює нарахування на увесь обсяг електричної енергії, який йому передав ОСР.

Заперечуючи проти відповіді на відзив відповідач зауважує, що приміщення в яких нібито Центром ДЗК було спожито електричну енергію знаходяться: м. Мирноград, вул. Соборна, 10 у Донецькій області. На території Донецької області здійснювала діяльність Донецька регіональна філія Центру ДЗК, за усними поясненнями директора Філії районні виробничі відділи Філії в Покровському районі Донецької області не працювали з початку війни. Працівники цих відділів у зв`язку з близькістю перебування до територій, на яких ведуться активні бойові дії та у зв`язку зупиненням дії трудових договорів виїхали з цих територій. Означене приміщення обладнано електричним лічильником, яке не має технічної можливості зчитувати показники в автоматичному режимі, а тому показники передавалися в телефонному режимі кожного місяця працівниками відділу та ними ж проводилися звірка показників, підписувалися акти виконаних робіт. Після початку війни приміщення у господарській діяльності не використовувалося, було закрито та опечатано.

Крім того, відповідач пояснює, що директор Філії ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» з заявою про тимчасове припинення надання послуг з електропостачання згідно з договором № 647 з 24.02.2022 до закінчення періоду воєнного стану. Відповідна заява була надіслана засобами електронного зв`язку. Копія заяви Філії № б/ н від 12.03.2024 додається. Листом від 19.03.2024 № 2/5313 позивачем в задоволенні заяви було відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Правове регулювання правовідносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії регулюються зокрема Законом України "Про ринок електричної енергії" та Правилами роздрібного ринку електричної енергії", затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ).

Відповідно до пункту 13 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання. Суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності Законом України "Про ринок електричної енергії" зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії. Упродовж чотирьох років з 1 січня 2019 року такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території.

З урахуванням зазначеного вище, створено Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги", яким отримано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.06.2018 № 429.

Починаючи з 01.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" виконує функції постачальника універсальних послуг.

Згідно з пунктом 93 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 7 постанови НКРЕКП "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" від 14.03.2018 № 312 договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника (https://dp.yasno.com.ua), шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору), згідно з абзацом 5 пункту 13 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії", є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви-приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

За приписами пункту 1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії укладення, внесення змін продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет електронній формі (в установленому законодавством порядку). На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Донецької регіональної філії фактично споживаючи електричну енергію та здійснюючи оплати за неї, зокрема, здійснивши 08.11.2021 рахунку за дог.№647 рах.№02/647 від 05.11.2021 на суму 420,58 грн (Мирноград) та 09.02.2022 здійснено оплату на суму 485,7 грн «ел.енергія дог.№647 рах.№02/647 від 04.02.2022, приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - Договір), що опублікований на веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальності "Донецькі енергетичні послуги".

Відповідач приєднався до договору на умовах комерційної пропозиції "Універсальна" постачальника універсальних послуг Товариства з обмеженою відповідальності "Донецькі енергетичні послуги" для малих непобутових споживачів. Вказана комерційна пропозиція також є публічною та опублікована на веб-сайті позивача, у тому числі в разі зміни її редакцій.

Для проведення розрахунків позивачем було відкрито відповідачу особовий рахунок №647.

Відповідно до пункту 2.1 Договору позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з пунктом 5.1 Договору споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком до цього договору.

Пункт 5.8 Договору визначає, що розрахунковим періодом за договором є календарний місяць.

У розділі 5 комерційної пропозиції, зазначено, що розрахунок (оплата) за фактично спожиту електричну енергію має здійснюватися споживачем у строк не більше 5 робочих днів після закінчення розрахункового періоду, не залежно від отримання рахунку.

Виставлення рахунків за спожиту електроенергію здійснюється не пізніше 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, за умови отримання даних про обсяги споживання від споживача/оператора системи/адміністратора комерційного обліку. Виставлення рахунку здійснюється шляхом його формування в програмному комплексі постачальника з можливістю перегляду споживачем в сервісі "Особистий кабінет".

За умовами цієї комерційної пропозиції споживач має обов`язок зареєструватись в сервісі "Особистий кабінет" та користуватись відповідним сервісом.

Рахунок за фактичне споживання формується споживачем самостійно в сервісі "Особистий кабінет" не пізніше 24 годин після закінчення розрахункового періоду. В інших випадках рахунок надається постачальником споживачу на підставі отриманих від споживача/оператора розподілу/адміністратора комерційного обліку даних та може бути отриманий споживачем у відповідному енергоофісі постачальника.

У разі не отримання споживачем рахунку, споживач здійснює оплату за спожиту електричну енергію, в установлені даним розділом строки, за платіжним документом, самостійно оформленим споживачем.

Пунктом 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії визначено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від АКО, (функції якого виконує ОСР) в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку електричної енергії, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

На підставі отриманих даних про спожиті відповідачем обсяги електричної енергії, позивачем сформовано та видано рахунок на загальну суму 20125,37 грн за серпень 2024 року. Копію рахунку та акту приймання-передавання за серпень 2024 року направлено на юридичну адресу відповідача 07.11.2024, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (№ відправлення 230).

Згідно роздруківки з веб-сайту АТ «Укрпошта» (роздруківка трекінгу про відстеження поштових повідомлень, роздрукованого з офіційного веб-сайта АТ «Укрпошта»), відповідач отримав копію рахунку та акту приймання-передавання 15.11.2024.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачем спожиту у наведений вище період електричну енергію оплачено не було, внаслідок чого утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" на суму 19442,30 грн (з вирахуванням 683,07 грн, які були попередньо сплачені). Вказані обставини стали підставою для нарахування 3% річних у сумі 125,89 грн, інфляційних втрат у сумі 349,96 грн та звернення до суду з позовом.

Відповідач заперечуючи проти вимог позову вказує, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що відповідачем було спожито у серпні 2024 року саме таку кількість електроенергії, враховуючи, що місто Мирноград знаходиться за кілометр від лінії фронту, піддається постійним обстрілами, у місті часті перебої зі світлом, а з осені 2024 року електроенергія у місті відключена. Відповідач зауважує, що з початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України Донецька філія відповідача призупинила трудові договори з працівниками з 01.04.2022. Відповідач стверджує, що його філією фактично не здійснюється використання спірного приміщення куди мала би постачатися електроенергія.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпеку експлуатації енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з частиною 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Так, хоч матеріали справи і не містять заявки-приєднання до Договору, проте із сукупних доказів наявних у справі та пояснень сторін факт приєднання відповідачем до Договору підтверджується банківськими виписками про оплату послуг, наданим відповідачем рахунком за спожиту електроенергію №647 за лютий 2024 року, заяви б/н від 12.03.2024 якою відповідач просив позивача призупинити надання послуг з електроенергії згідно договором №647.

Судом встановлено та сторонами не спростовано, що у серпні 2024 року позивач поставив, а відповідач прийняв електричну енергію в обсязі 2039 кВт/год на загальну суму 20125,37 грн. Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями акту приймання-передавання товарної продукції (електроенергії) за серпень 2024 року, складеним, підписаним представником позивача, а також рахунок за спожиту електроенергію №647 за серпень 2024 року, які було направлено відповідачу 07.11.2024 поштою.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положення вказаної статті кореспондуються з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, Верховний Суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд приймає до уваги твердження відповідача про те, що місто Мирноград у Донецькій області є прифронтовим містом, а також, що філією відповідача були призупинені трудові відносини з його працівниками, однак наведені твердження не спростовують факту споживання електроенергії у серпні 2024 року за адресою: Донецька обл., м. Мирноград, вул. Соборна, 10.

Відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував усі наведені ним пояснення, надані йому з усних джерел, зокрема, щодо збивання замків для розміщення військових у липні 2024 року.

Суд зауважує, що відповідач за для припинення постачання електроенергії за спірним об`єктом мав би звернутися до позивача із вимогою про розірвання Договору, чого останнім не було зроблено. Протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи, що Договір є чинним, саме на відповідача покладається обов`язок з оплати наданих послуг з електроенергії. Разом з тим, останній не позбавлений права на відшкодування завданих йому збитків у судовому порядку щодо сплати вартості спожитої електроенергії у випадку виявлення ним ким саме могло бути спожито електроенергію на його об`єкті.

Враховуючи принцип «вірогідності доказів», суд дійшов висновку, що надані позивачем у сукупності докази підтверджують факт наявності у відповідача боргу на суму 19442,30 грн за надані послуги з постачання електроенергії у серпні 2024 року, а відповідачем не надано жодного належного доказу на спростування таких обставин.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача на суму 19442,30 грн за спожиту електричну енергію в період серпень 2024 року, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" в цій частині.

Одночасно, висловлені відповідачем у відзиві заперечення обставин обґрунтованості позову не спростовують. При цьому, судом враховано таке.

Згідно з приписами статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (пункт 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23.06.1993).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 33 Рішення від 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").

Означені висновки суду ґрунтуються на тому, що частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 19442,30 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 125,89 грн та інфляційних втрат в сумі 349,96 грн суд зауважує таке.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України ) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 в справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19).

З огляду на порушення відповідачем строків оплати спожитої у серпні 2024 року електричної енергії, позивачем за період з 11.09.2024 по 28.11.2024 було нараховано 3% річних у сумі 125,89 грн та за період жовтень 2024 року інфляційні втрати у сумі 349,96 грн.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку, суд дійшов висновку, що останній є арифметично правильним, а позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як такі, що не спростовують висновків суду щодо наявності достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у які позивачем було включено лише судовий збір, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 165, 178, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (03151, місто Київ, вулиця Святослава Хороброго, будинок 3; ідентифікаційний код 21616582) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" (49001, місто Дніпро, вулиця Січових стрільців, будинок 4 Д; ідентифікаційний код 42086719) 19442 (дев`ятнадцять тисяч чотириста сорок дві) грн 30 коп. основного боргу, 349 (триста сорок дев`ять) грн 96 коп. інфляційних втрат, 125 (сто двадцять п`ять) грн 89 коп. 3% річних та 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків