ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 м. Дніпро Справа № 904/556/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В.

за участю секретаря судового засідання Давидової Є.О.

та представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Декорт" (53400, Дніпропетровська область, місто Марганець, вулиця Хліборобів, будинок 30, кімната 3; ідентифікаційний код 23365572)

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" (53263, Дніпропетровська область, Нікопольський район, село Борисівка, вулиця Центральна, будинок 119-а; ідентифікаційний код 30831802)

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Січ" (53263, Дніпропетровська область, Нікопольський район, село Борисівка, вулиця Центральна, будинок 119-а; ідентифікаційний код 03740499)

про солідарне стягнення заборгованості у загальному розмірі 7 850 665,44 грн

І. СУТЬ СПОРУ

1. Стислий виклад позиції позивача

Позивач посилається на неналежне виконання відповідачами-1,2 свої договірних зобов`язань за договором позики №1/ФД від 27.12.2022, додаткової угоди до нього №1 від 13.04.2023 та договором поруки №1/ФД-П від 27.12.2022, додаткової угоди до нього №1 від 13.04.2023 в частині повного та своєчасного повернення суми позики, що призвело до утворення простроченої заборгованості за вказаними договорами у розмірі 5 000 000,00 грн та нарахування у зв`язку з цим 699 322,98 грн інфляційних втрат, 1 151 342,46 грн пені та 1 000 000,00 грн штрафу у розмірі 20% від простроченої суми за неповернення позики у встановлений договором строк.

2. Стислий виклад заперечень відповідачів-1,2.

У судовому засіданні 02.06.2025 представником відповідачів-1,2 наголошено на визнанні суми основного боргу, при цьому останній заперечив стосовно нарахованих сум по штрафним санкціям, з огляду на те що позивачем порушено строки надання позики встановлені пунктом 3.1. договору позики.

Так представник відповідачів-1,2 посилається на порушення принципу добросовісності зі сторони позивача, оскільки відповідачі пішли на зустріч позивачу за даним порушенням договору, що в свою чергу не хоче робити позивач.

Крім того, на думку представника відповідачів-1,2 нараховані позивачем штрафні санкції не підлягають задоволенню з огляду на відсутність зазначення їх розміру в договорі, в підтвердження чого наводить рішення апеляційних судів Закарпатської та Тернопільської області.

Також, представником відповідачів-1,2 наголошено на тому, що нарахування індексу інфляції є неправомірним, з огляду на період його нарахування, який припадає на дію військового стану в Україні запровадженого з 2022 року.

В цілому, представник просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання

11.02.2025 до господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Декорт" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Січ" (далі - відповідач-2) за допомогою системи "Електронний суд" надійшла позовна заява про солідарне стягнення заборгованості у загальному розмірі 7 850 665,44 грн , відповідно до якої позивач просить суд:

- стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Січ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Декорт" суму заборгованості за договором позики № 1/ФД від 27.12.2022, та договором поруки № 1/ФД-П від 27.12.2022 у розмірі 7 850 665,44 грн , яка складається з: 5 000 000,00 грн основної заборгованості, 699 322,98 грн - інфляційних втрат, 1 151 342,46 грн - пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 1 000 000,00 грн штрафу у розмірі 20% за неповернення позики у встановлений договором строк;

- стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Січ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Декорт" суми витрат з оплати судового збору та витрат на правову допомогу.

12.02.2025 ухвалою господарського суду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Декорт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант", Товариства з обмеженою відповідальністю "Січ" про солідарне стягнення заборгованості у загальному розмірі 7 850 665,44 грн - залишено без руху.

18.02.2025 до господарського суду від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла уточнена позовна заява (вх. суду №7036/25 від 18.02.2025), відповідно до якої усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 12.02.2025.

20.02.2025 ухвалою господарського суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 19.03.2025.

19.03.2025 у підготовчому засіданні представником відповідачів-1,2 заявлено клопотання (вх. суду №11716/25 від 19.03.2025) про відкладення судового засідання, відповідно до якого він просив суд:

- надати відповідачам-1,2 додатково 15 днів для підготовки відзиву на позовну заяву позивача та надання усіх доказів до господарського суду;

- відкласти підготовче судове засідання з метою надання можливості реалізації передбачених законом процесуальних прав та гарантій відповідачами-1,2.

19.03.2025 ухвалою господарського суду клопотання представника відповідачів-1,2 (вх. суду №11716/25 від 19.03.2025), в частині відкладення судового засідання - задовольнити частково. Відкладено підготовче засідання на 26.03.2025 об 11:30 год. Відкладено розгляд клопотання представника відповідачів-1,2 (вх. суду №11716/25 від 19.03.2025) в частині надання додаткового строку у розмірі 15 днів для підготовки відзиву на позовну заяву позивача та надання усіх доказів до господарського суду у підготовчому засіданні на 26.03.2025.

26.03.2025 до господарського суду від представника відповідача-1 за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив (вх. суду №12864/25 від 26.03.2025) на позовну заяву.

26.03.2025 у підготовче засідання з`явилися повноважні представники позивача, відповідачів-1,2.

26.03.2025 ухвалою господарського суду відкладено підготовче засідання на 09.04.2025 о 16:00 год. Відкладено розгляд клопотання представника відповідачів-1,2 (вх. суду №11716/25 від 19.03.2025), в частині надання додаткового строку у розмірі 15 днів для підготовки відзиву на позовну заяву позивача та надання усіх доказів до господарського суду, у підготовчому засіданні на 09.04.2025 о 16:00 год. Відкладено розгляд усного клопотання представника відповідача-1 про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву у підготовчому засіданні на 09.04.2025 об 16:00 год. Зобов`язано відповідача-1 до дати наступного судового засідання подати до господарського суду в письмовому вигляді клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

09.04.2025 до господарського суду від представника відповідачів-1,2 за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. суду №15096/25 від 09.04.2025) про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження, у зв`язку із перебуванням представника відповідачів-1,2 на лікуванні.

09.04.2025 у підготовче засідання з`явився повноважний представник позивача. Представник відповідачів-1,2 у вказане підготовче засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином.

09.04.2025 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на 22.05.2025 о 12:00 год. Відкладено розгляд клопотання представника відповідачів-1,2 (вх. суду №11716/25 від 19.03.2025), в частині надання додаткового строку у розмірі 15 днів для підготовки відзиву на позовну заяву позивача та надання усіх доказів до господарського суду та розгляд усного клопотання представника відповідача-1 про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву у підготовчому засіданні на 22.05.2025 об 12:00 год. Повторно зобов`язано відповідача-1 до дати наступного судового засідання подати до господарського суду в письмовому вигляді клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

22.05.2025 у підготовче засідання з`явився повноважний представник позивача. Представник відповідачів-1,2 у вказане підготовче засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином.

22.05.2025 ухвалою господарського суду відмовлено задоволенні клопотання представника відповідачів-1,2 (вх. суду №11716/25 від 19.03.2025), в частині надання додаткового строку у розмірі 15 днів для підготовки відзиву на позовну заяву позивача та надання усіх доказів до господарського суду. Задоволено усне клопотання представника відповідача-1 про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву та поновлено відповідачу-1 строку на подання відзиву на позовну заяву. Закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 02.06.2025 о 10:30 год.

02.06.2025 у судове засідання з`явилися повноважні представники позивача, відповідачів-1,2. У вказаному судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті, обговорені питання що стосуються розгляду справи, судом заслухано вступне слово представника позивача та представника відповідачів-1,2.

02.06.2025 ухвалою господарського суду оголошено перерву у судовому засіданні на 18.06.2025 о 10:30 год. Призначено усне клопотання представника позивача про повернення помилково сплаченого судового збору у розмірі 2 712,44 грн до розгляду у судовому засіданні на 18.06.2025 о 10:30 год.

18.06.2025 у судове засідання з`явилися повноважні представники позивача, відповідачів-1,2.

У вказаному судовому засіданні з`ясовано обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджено наявні матеріалах справи докази, заслухано судові дебати представників позивача, відповідачів-1,2.

В судовому засіданні 18.06.2025 після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення.

18.06.2025 ухвалою господарського суду повідомлено учасників справи про те, що ухвалення та проголошення судового рішення у справі №904/556/25 в межах розумного строку призначено на 23.06.2025 о 17:00 год.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами-1,2 своїх договірних зобов`язань щодо повного та своєчасного повернення суми позики, за договорами позики та поруки, а також додаткових угод до вказаних договорів, що призвело до нарахування інфляційних втрат, пені та штрафу у розмірі 20% від суми основної заборгованості за неповернення позики у встановлений договором строк.

Перелік обставин, які є предметом доказування у справі:

(1) Факт укладення договору позики між сторонами, його умови;

(2) Факт укладення договору поруки між сторонами, його умови;

(3) Факт виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання суми позики;

(4) Факт неналежного виконання відповідачем-1 зобов`язань за договором позики щодо повного та своєчасного повернення суми позики, як позичальника.

(5) Факт неналежного виконання відповідачем-2 зобов`язань за договором поруки щодо повного та своєчасного повернення суми позики, як поручителя.

(6) Правомірність нарахування інфляційних втрат, пені та штрафу у розмірі 20% від суми основної заборгованості за неповернення позики у встановлений договором строк.

1. Укладення договору позики та його умови

27.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Декорт", як позикодавцем (за договором сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлант", як позичальником (за договором сторона-2) укладено договір позики №1/ФД (далі договір позики, а.с. 11-12), відповідно до умов 1.1. позивач якого зобов`язався передати у власність відповідача-1 грошові кошти у розмірі, визначеному у пункті 2.1. договору позики, а відповідач-1 зобов`язався повернути позику у встановлений договором строк.

Згідно із пунктом 2.1. договору позики, розмір позики, за погодженням сторін, становить 5 000 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3.1. договору позики, в редакції додаткової угоди №1 від 13.04.2023, позивач передає позику відповідачу-1 у сумі 4 750 000,00 грн протягом 5-ти банківських днів після підписання сторонами цього договору, а залишок суми у розмірі 250 000,00 грн позивач передає відповідачу-1 у строк до 12.01.2023. Загальний розмір позики, за погодженням сторін, становить 5 000 000,00 грн.

Сума позики надається шляхом внесення або перерахування відповідних грошових коштів на рахунок відповідач-1а (пункт 3.2. договору позики).

Позика вважається переданою відповідачу-1 в момент зарахування суми позики на поточний рахунок відповідача-1(пункт 3.3. договору позики).

За користування сумою позики відповідач-1 сплачує позивачу проценти у розмірі 2% в місяць від фактично отриманої суми позики, які сплачуться протягом 3-х банківських днів після закінчення кожного місяця користування позикою (пункт 3.4. договору позики).

Згідно із пунктом 4.1. договору позики, в редакції додаткової угоди №1 від 13.04.2023, строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором та перерахування суми (або частини суми) грошових коштів у розмірі, вказаному у пункті 2, на рахунок відповідача-1, і становить 4 календарних місяці з моменту перерахування суми (або частини суми) позики стороні-2.

Строк визначений у пункті 4.1. договору позики, може бути продовжений за письмовою домовленістю сторін (пункт. 4.2. договору).

Позивач може у будь-який час достроково вимагати повернення суми позики у повному обсязі, попередивши про це відповідача-1 не менше як за 5 банківських днів (пункт 4.3. договору).

Умовами пункту 5.1. договору позики сторони визначили, що після закінчення строку визначеного пунктом 4.1. договору позики, відповідач-1 зобов`язується протягом 1-го банківського дня повернути позивачу всю суму позики.

Позика повертається в безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позивача (пункт 5.2. договору).

Позика вважається повернутою позивачу в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на її поточний рахунок (пункт 5.3. договору).

Відповідно до пункту 6.8. договору позики сторони передбачили, що у випадку несвоєчасного повернення суми позики або суми відсотків за користування сумою позики, відповідач-1 сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми, а також 30% річних за користування коштами та інфляційні витрати, та суму заподіяної шкоди і упущеної вигоди. При простроченні повернення коштів більш на 1 місяць, відповідач-1 додатково сплачує штраф у розмірі 20% від простроченої суми.

Умовами пункту 6.9. договору позики сторони погодили, що існування воєнного стану в Україні не являється форс-мажорною обставиною для цілей укладення та виконання всіх умов цього договору.

Пунктом 6.10 договору позики сторони визначили, що у разі виникнення будь-яких спірних питань сторони намагатимуться вирішити їх шляхом переговорів, однак у випадку недосягнення згоди спір має бути переданий на вирішення до суду. За всіма вимогами чи спорами без виключення, які виливають прямо чи опосередковано із цього договору, правочинів на забезпечення цього договору, та інших відносин сторін, сторони погодили строк позовної давності тривалістю 5 років.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання суми позики відповідачу-1, у спосіб та в порядку, передбаченими умовами цього договору (пункт. 6.1. договору позики).

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 6.1. договору позики та закінчується 31.12.2023, але у будь якому випадку даний договір діє протягом строку виконання всіх зобов`язань сторонами за цим договором. Строк дії договору не впливає на строк повернення позики, визначений умовами цього договору (пункт. 6.2. договору позики).

Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (пункт. 6.3. договору позики).

13.04.2023 до вказаного договору позики сторонами було укладено додаткову угоду №1 (а.с. 14, далі додаткова угода до договору позики), якою зокрема було визначено наступне.

Позивач та відповідач-1 підтверджують, що на виконання умов договору позики №1/ФД від 27.12.2022, позивач перерахував, а відповідач-1 отримав 29.12.2022 за платіжними інструкціями №№ 414, 415, 416, 417 кошти у розмірі 4 750 000,00 грн, а також відповідно до платіжної інструкції № 16 від 11.01.2023 позивач перерахував, а відповідач-1 отримав 11.01.2023 суму коштів у загальному розмірі 1 250 000,00 грн, з яких 250 000,00 грн це залишок суми позики згідно договору позики № 1/ФД від 27.12.2022, а 1 000 000,00 грн це перерахування суми позики за іншим договором позики № 1/ФД від 09.01.2023 (пункт 2 додаткової угоди до договору позики).

Крім того, сторони узгодили що правильним призначенням платежу у платіжній інструкції №16 від 11.01.2023 (платник ТОВ ВКФ "Декорт", надавач платіжних послуг платника АТ "ПУМБ") слід вважати наступне "надання позики 250 000,00 грн згідно договору № 1/ФД від 27.12.2022 та надання позики 1 000 000,00 грн згідно договору №1/ФД від 09.01.2023" (пункт 3 додаткової угоди до договору позики).

Дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання, а в частині змін порядку надання позики та строку повернення позики застосовується з моменту укладення договору позики №1ФД від 27.12.2022, а саме з 27.12.2022 (пункт 4 додаткової угоди до договору позики).

Судом встановлено, що у вказаному договорі позики та додатковій угоді до нього сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання такого договору.

2. Укладення договору поруки та його умови

27.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Декорт", як кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Січ", як поручителем укладено договір руки №1/ФД-П (далі договір поруки, а.с. 52), відповідно до умов 1.2. якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язанням Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант", як боржника, які виникають за договором позики у випадках їх невиконання або несвоєчасного виконання боржником, включаючи, включаючи, але не обмежуючись наступним: сплатити всі без виключення платежі на умовах договору позики, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором позики, а також виконати інші умови договору позики в повному обсязі.

Сторони договору поруки встановили, що зобов`язання поручителя перед кредитором є безумовним і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором, не потребують (пункт 1.3. договору поруки).

Відповідно до пункту 1.4. договору поруки, поручитель підтвердив, що отримав копію договору позики перед підписанням цього договору , та заявив, що:

- він ознайомлений з положеннями договору позики, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобов`язаннями. Будь яке посилання в тексті цього договору на положення договору позики є достатнім для виявлення волі кожної сторони щодо змісту такого посилання (пункт 1.4.1. договору поруки);

- для укладення цього договору поручитель отримав всі необхідні положення та згоди, передбачені чинним законодавством України, а також статутом поручителя (пункт 1.4.2. договору).

Умовами пункту 2.1. договору поруки сторони договору визначили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань за договором позики, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за договором позики, всіх нарахованих платежів та неустойки.

Пунктом 2.2. договору поруки сторони договору встановлено, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по договору позики і таких коштів у поручителя не буде, то кредитор має право звернути стягнення за рахунок майна поручителя згідно положень чинного законодавства України,

Відповідно до умов пункту 2.3. сторони договору встановили, що поручитель після виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором набуває всіх прав кредитора щодо пред`явлення вимог до боржника по виконаному ним зобов`язанню - договору позики, у відповідності до статті 556 Цивільного кодексу України.

У випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за договором позики, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов`язань в повному обсязі чи в частині (пункт 2.4. договору поруки).

У випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за договором позики поручитель приймає на себе зобов`язання здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому кредитором протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Виконання грошових боргових зобов`язань здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю додатково (пункт 2.5. договору позики).

Згідно із пунктом 2.6. сторони визначили, що подання кредитором вимоги щодо виконання частини боргових зобов`язань не позбавляє кредитора права подати вимогу щодо погашення іншої частини боргових зобов`язань.

Обов`язок поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою, електронною поштою, вручив іншим чином поручителю, в тому числі згідно вказаних у цьому (абзац 2 пункту 2.6 договору поруки).

При зміні своєї адреси поручитель зобов`язаний повідомити про це кредитора. До отримання такого повідомлення, вимога кредитора належить до пред`явлення за вказаною в цьому договорі адресою (абзац 3 пункту 2.6 договору поруки).

При прострочені виконання своїх обов`язків, як вони зазначені в пункті 2.5. цього договору, поручитель сплачує штраф у розмири 10-ти мінімальних плат. Зазначений штраф сплачується додатково до прострочених сум за цим договором (пункт 2.7. договору поруки).

Пунктом 3.1. договору поруки сторони встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань по договору позики. поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на йою суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до частини 1 та частини 2 статті 554 Цивільного кодексу України.

Згідно із пунктом 3.2. сторони договору встановлюють, що сторони не мають права передавати свої права та обов`язки іншим особам за цим договором без письмової згоди на те іншої сторони.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами (дата договору поруки) і діє до повного виконання боргових зобов`язань за договором позики. Строк дії поруки - до 27.12.2025. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі.

Порука за цим договором також припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргових зобов`язань не пред`явить вимоги до поручителя (пункт 4 статті 559 Цивільного кодексу України) (пункт 4.1 договору поруки).

Умовами пункту 4.2. договору поруки сторони договору встановили, що строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянуті сторонами лише з їх письмової згоди.

13.04.2023 сторонами до вказаного договору поруки було укладено додаткову угоду № 1 (далі - додаткова угода до договору поруки; а.с. 13), якою сторони узгодили наступне.

Поручитель підтверджує всі свої зобов`язання відповідно до умов договору поруки №1/ФД-П від 27.12.2022, в тому числі з урахуванням внесених кредитором та боржником змін до умов договору позики №1/ФД, від 27.12.2022, які відповідають положенням додаткової угоди №1 від 13.04.2023 до договору позики №1/ФД від 27.12.2022, в тому числі враховуючи зміну обсягу відповідальності та всіх інших умов позики, які змінені у зв`язку із укладенням додаткової угоди №1 від 13.04.2023 до договору позики № 1/ФД від 27.12.2022 (пункт 2 додаткової угоди до договору поруки).

Поручитель підтверджує, що ознайомлений та отримав копію додаткової угоди № 1 від 13.04.2023 до договору позики №1/ФД від 27.12.2022 та будь-яких зауважень або застережень не має, та розуміє, що додаткова угода №1 від 13.04.2023 є невід`ємною частиною договору позики №1/ФД від 27.12.2022 , а отже поручитель відповідно до умов договору поруки №1/ФД-П від 27.12.2022 несе повну відповідальність за будь-які прострочення боржника за договором позики №1/ФД від 27.12.2022 з урахуванням змін, які були внесені відповідно до додаткової угоди №1 від 13.04.2023 (пункт 3 додаткової угоди до договору поруки).

Поручитель підтверджує, що він бере на себе всі зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язанням боржника, які виникають за договором позики №1/ФД від 27.12.2022 з урахуванням змін, внесених відповідно до додаткової угоди №1 від 13.04.2023, у випадку їх невиконання або несвоєчасного виконання боржником, включаючи, але не обмежуючись наступним: сплатити всі без виключення платежі на умовах договору позики, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених Договором позики, а також виконати інші умови договору позики в повному обсязі (пункт 4 додаткової угоди до договору поруки).

Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання, та є невід`ємною частиною договору поруки №1/ФД-П від 27.12.202 (пункт 5 додаткової угоди до договору поруки).

Судом встановлено, що у вказаному договорі поруки та додатковій угоді до нього сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання такого договору.

3. Виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання суми позики

На виконання умов договору позики №1/ФД від 27.12.2022 та додаткової угоди №1 від 13.04.2023 до договору позики, позивач відповідно до платіжних інструкцій: №414 від 29.12.2022 на суму 1 000 000,00 грн (а.с. 21), №415 від 29.12.2022 на суму 920 000,00 грн (а.с. 21 на звороті), №416 від 29.12.2022 на суму 2 000 000 грн (а.с. 20), №417 від 29.12.2022 на суму 830 000 грн (а.с. 20 на звороті), № 16 від 11.01.2023 на суму 1 250 000,00 грн (а.с. 17) перерахував, а відповідач-1 отримав суму позики передбачену договором позики у розмірі 5 000 000,00 грн.

При цьому додатковою угодою до договору позики сторони підтвердили, що позивач перерахував, а відповідач-1 отримав 29.12.2022 за платіжними інструкціями №№ 414, 415, 416, 417 кошти у розмірі 4 750 000,00 грн, а також відповідно до платіжної інструкції №16 від 11.01.2023 позивач перерахував, а відповідач-1 отримав 11.01.2023 суму коштів у загальному розмірі 1 250 000,00 грн, з яких 250 000,00 грн це залишок суми позики згідно договору позики № 1/ФД від 27.12.2022, а 1 000 000,00 грн це перерахування суми позики за іншим договором позики № 1/ФД від 09.01.2023 (пункт 2 додаткової угоди до договору позики).

Крім того, сторони узгодили що правильним призначенням платежу у платіжній інструкції №16 від 11.01.2023 (платник ТОВ ВКФ "Декорт", надавач платіжних послуг платника АТ "ПУМБ") слід вважати наступне "надання позики 250 000,00 грн згідно договору № 1/ФД від 27.12.2022 та надання позики 1 000 000,00 грн згідно договору №1/ФД від 09.01.2023" (пункт 3 додаткової угоди до договору позики).

4. Неналежне виконання відповідачем-1 зобов`язань за договором позики щодо повного та своєчасного повернення суми позики, як позичальника.

Згідно із пунктом 4.1. договору позики, в редакції додаткової угоди №1 від 13.04.2023, строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором та перерахування суми (або частини суми) грошових коштів у розмірі, вказаному у пункті 2, на рахунок відповідача, і становить 4 календарних місяці з моменту перерахування суми (або частини суми) позики стороні-2.

Умовами пункту 5.1. договору позики сторони визначили, що після закінчення строку визначеного пунктом 4.1. договору позики, відповідач-1 зобов`язується протягом 1-го банківського дня повернути позивачу всю суму позики.

Як вказано вище, відповідно до платіжних інструкцій №№ 414, 415, 416, 417 від 29.12.2022 позивач перерахував, а відповідач-1 отримав суму позики у розмірі 4 750 000,00 грн.

Також як вказано вище, відповідно до платіжної інструкції № 16 від 11.03.2023 позивач перерахував, а відповідач-1 отримав суму позики у розмірі 250 000,00 грн.

Отже, враховуючи положення пунктів 4.1. та 5.1. договору відповідач-1 повинен був перерахувати:

- суму позики у розмірі 4 750 000,00 грн на розрахунковий рахунок позивача до 01.05.2023 (включно), враховуючи положення частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України;

- суму позики у розмірі 250 000,00 грн на розрахунковий рахунок позивача до 11.05.2023 (включно).

Таким чином відповідно до умов позик да додаткової угоди до нього строк оплати за грошовим зобов`язанням у розмірі 4 750 000,00 грн настав - 01.05.2023, за грошовим зобов`язанням у розмірі 250 000 грн настав 11.05.2023.

При цьому в порушення умов договору позики та додаткової угоди до нього відповідач-1 до сьогодні не здійснив повернення суми позики та порушив встановлені строки з виконання фінансового зобов`язання. Таким чином розмір заборгованості відповідача-1 перед позивачем складає 5 000 000,00 грн.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення вказаної заборгованості за договором.

Також суду не надано сторонами доказів сплати позичальником встановленої пунктом 3.4. договору плати за користування коштами у розмірі 2% в місяць від фактично отриманої суми позики.

В цій частині позивачем не пред`явлено позовної вимоги до відповідачів у даній справі.

5. Неналежне виконання відповідачем-2 зобов`язань за договором поруки щодо повного та своєчасного повернення суми позики, як поручителя.

Умовами пункту 2.1. договору поруки сторони договору визначили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань за договором позики, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за договором позики, всіх нарахованих платежів та неустойки.

Пунктом 2.4. договору поруки сторони передбачили, що у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за договором позики, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов`язань в повному обсязі чи в частині.

У випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за договором позики поручитель приймає на себе зобов`язання здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому кредитором протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Виконання грошових боргових зобов`язань здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю додатково (пункт 2.5. договору позики).

Так у зв`язку з невиконанням відповідачем-1 свої договірних зобов`язань за договором позики та додаткової угоди до нього, позивач звернувся до відповідача-2 з відповідною вимогою №19/05-1 від 19.05.2025 про погашення заборгованості.

У відповідь на вказану вимогу, відповідач-2 надіслав позивачу лист №21/33 від 22.06.2023, відповідно до якого просив підтримати пропозицію відповідача-1 про відтермінування виконання договірного зобов`язання за договором позики та просив надати останньому можливість здійснити погашення в наступних періодах.

Відповіді позивача на вказаний лист відповідача-2 матеріали справи не містять.

Враховуючи вказане господарський суд доходить висновку, що відповіда-2 вимогу позивача про погашення заборгованості отримав 22.06.2023, з огляду на дату зазначену у відповіді на дану вимоги. З огляду на вказане беручи до уваги положення договору поруки та додаткової угоди до нього відповідач-2, як поручитель повинен був перерахувати позивачу суму позики у розмірі 5 000 000,00 грн до 27.06.2023 включно.

При цьому в порушення умов договору поруки та додаткової угоди до нього відповідач-2 до сьогодні не здійснив повернення суми позики та порушив встановлені строки з виконання фінансового зобов`язання. Таким чином розмір заборгованості відповідача-2 перед позивачем складає 5 000 000,00 грн.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення вказаної заборгованості за договором.

6. Нарахування пені, інфляційних витрат, та штрафу у розмірі 20%.

Відповідно до пункту 6.8. договору позики сторони передбачили, що у випадку несвоєчасного повернення суми позики або суми відсотків за користування сумою позики, відповідач-1 сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми, а також 30% річних за користування коштами та інфляційні витрати, та суму заподіяної шкоди і упущеної вигоди. При простроченні повернення коштів більш на 1 місяць, відповідач-1 додатково сплачує штраф у розмірі 20% від простроченої суми.

Відповідно до розрахунку позовних вимог (а.с. 24-25), за несвоєчасне виконання відповідачами-1,2 договірних зобов`язань стосовно повернення суми позики у розмірі 4 750 000, 00 грн позивач здійснив розрахунок:

- інфляційних втрат у розмірі 664 356,83 грн за сукупний період з травня 2023 року по грудень 2024 року;

- пені у розмірі 1 094 972,60 грн за період прострочення з 30.04.2023 по 30.10.2023;

- 20% штрафу у розмірі 950 000,00 грн.

Крім того відповідно до розрахунку позовних вимог (а.с. 24-25), за несвоєчасне виконання відповідачами-1,2 договірних зобов`язань стосовно повернення суми позики у розмірі 250 000, 00 грн позивач здійснив розрахунок:

- інфляційних втрат у розмірі 34 966,15 грн за сукупний період з травня 2023 року по грудень 2024 року;

- пені у розмірі 56 369,86 грн за період прострочення з 12.05.2023 по 12.11.2023;

- 20% штрафу у розмірі 50 000,00 грн.

Суд зазначає, що відповідачі-1,2 не надали суду доказів сплати даної заборгованості та контррозрахунку.

При цьому, як вказано вище, представник відповідачів-1,2 заперечив стосовно нарахованих сум по штрафним санкціям, з огляду на те, що позивачем порушено строки надання позики встановлені пунктом 3.1. договору позики.

Так представник відповідачів-1,2 посилається на порушення принципу добросовісності зі сторони позивача, оскільки відповідачі пішли на зустріч позивачу за даним порушенням договору, що в свою чергу не хоче робити позивач.

Крім того на думку представника відповідачів-1,2 нараховані позивачем штрафні санкції не підлягають задоволенню з огляду на відсутність зазначення їх розміру в договорі, в підтвердження чого наводить рішення апеляційних судів Закарпатської та Тернопільської області.

Також представником відповідачів-1,2 наголошено на тому, що нарахування індексу інфляції є неправомірним, з огляду на період його нарахування, який припадає на дію військового стану в Україні, запровадженого з 2022 року.

ІV. МОТИВИ СУДУ

1. Норми права, які застосував суд.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтями 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно частини 1 статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частини 1 та частини 2 статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За приписами статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вказано вище, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями розумінні Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина 1 статті 216 та частина 1 статті 218 Господарського кодексу України).

Одним з видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Згідно з частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції Закону №540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19").

Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами Кабінету Міністрів України його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2").

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023, від 26 липня 2023 року № 451/2023, від 06 листопада 2023 року № 734/2023, 05 лютого 2024 року № 49/2024, 06 травня 2024 року № 271/2024, від 23 липня 2024 року № 469/2024, від 28 жовтня 2024 року №740/2024, від 14 січня 2025 року №26/2025, від 15 квітня 2025 року № 235/2025.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

2. Оцінка судом доказів та позицій сторін

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 №132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановляння законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

2.1. Щодо основного зобов`язання

Судом встановлено наявність договірних правовідносин між сторонами, відповідно до яких позивач, як позикодавець, зобов`язався надати відповідачу-1, як позичальнику позику в розмірі 5 000 000,00 грн. У свою чергу, відповідач-1 зобов`язався прийняти зазначені кошти, повернути їх у строк, визначений договором позики, а також сплатити проценти за користування позикою. Обов`язком відповідача-2, який виступає поручителем за договором поруки до вказаного договору позики, є забезпечення виконання основного зобов`язання відповідача-1 за договором позики. У разі невиконання позичальником зобов`язань за договором, на відповідача-2 покладається солідарна відповідальність щодо сплати суми основного боргу та нарахованих штрафних санкцій, передбачених умовами договору позики у зв`язку з простроченням його виконання.

Позивач довів факт надання відповідачу-1 визначеної договором суми позики у розмірі 5 000 000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №414 від 29.12.2022 (а.с. 21), №415 від 29.12.2022 (а.с. 21 на звороті), №416 від 29.12.2022 (а.с. 20), №417 від 29.12.2022 (а.с. 20 на звороті), № 16 від 11.01.2023 (а.с. 17).

Судом встановлено, що відповідач-1, як позичальник, та відповідач-2, як поручитель, свого обов`язку в частині повного та своєчасного повернення позивачу суми позики у розмірі 5 000 000,00 - не виконали.

Нездійснення відповідачами-1,2 повернення наданої позивачем відповідачу-1 суми позики не вважається відмовою відповідача-1,2 від укладених ними умов договору позики та поруки.

Оскільки відповідачем-1 відповідно до платіжних інструкцій №414 від 29.12.2022 (а.с. 21), №415 від 29.12.2022 (а.с. 21 на звороті), №416 від 29.12.2022 (а.с. 20), №417 від 29.12.2022 (а.с. 20 на звороті), № 16 від 11.01.2023 (а.с. 17) прийнято суму позики на розрахунковий рахунок без зауважень, це підтверджує виникнення у останнього обов`язку відповідно до пункту 5.1. договору позики повернути протягом одного банківського дня суми позики (або частини суми) по спливу строку позики, що становить чотири місяці відповідно до пункту 4.1. договору позики в редакції додаткової угоди до нього.

При цьому останній вказаного обов`язку за договором не виконав, чим прострочив виконання основного зобов`язання за договором.

Умовами пункту 2.1. договору поруки сторони договору визначили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань за договором позики, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за договором позики, всіх нарахованих платежів та неустойки.

Пунктом 2.4. договору поруки сторони передбачили, що у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за договором позики, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов`язань в повному обсязі чи в частині.

У випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за договором позики поручитель приймає на себе зобов`язання здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому кредитором протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Виконання грошових боргових зобов`язань здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю додатково (пункт 2.5. договору позики).

Так, у зв`язку з невиконанням відповідачем-1 свої договірних зобов`язань за договором позики та додаткової угоди до нього, позивач звернувся до відповідача-2 з відповідною вимогою №19/05-1 від 19.05.2025 про погашення заборгованості.

При цьому в порушення умов договору поруки та додаткової угоди до нього відповідач-2 не здійснив повернення суми позики та порушив встановлені строки з виконання фінансового зобов`язання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач-1, як позичальник, та відповідач-2, як поручитель, порушили свої зобов`язання щодо повного та своєчасного повернення суми позики, внаслідок чого у останні несуть солідарну вину по сплаті перед позивачем заборгованості по сумі позики у розмірі 5 000 000,00 грн.

2.2 Щодо нарахованих пені, інфляційних втрат та штрафу у розмірі 20% від суми простроченого зобов`язання.

Відповідно до пункту 6.8. договору позики сторони передбачили, що у випадку несвоєчасного повернення суми позики або суми відсотків за користування сумою позики, відповідач-1 сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми, а також 30% річних за користування коштами та інфляційні витрати, та суму заподіяної шкоди і упущеної вигоди. При простроченні повернення коштів більш на 1 місяць, відповідач-1 додатково сплачує штраф у розмірі 20% від простроченої суми.

Так відповідно до розрахунку позовних вимог (а.с. 24-25), за несвоєчасне виконання відповідачами-1,2 договірних зобов`язань стосовно повернення суми позики у розмірі 4 750 000, 00 грн позивач здійснив розрахунок:

- інфляційних втрат у розмірі 664 356,83 грн за сукупний період з травня 2023 року по грудень 2024 року;

- пені у розмірі 1 094 972,60 грн за період прострочення з 30.04.2023 по 30.10.2023;

- 20% штрафу у розмірі 950 000,00 грн.

Крім того відповідно до розрахунку позовних вимог (а.с. 24-25), за несвоєчасне виконання відповідачами-1,2 договірних зобов`язань стосовно повернення суми позики у розмірі 250 000, 00 грн позивач здійснив розрахунок:

- інфляційних втрат у розмірі 34 966,15 грн за сукупний період з травня 2023 року по грудень 2024 року;

- пені у розмірі 56 369,86 грн за період прострочення з 12.05.2023 по 12.11.2023;

- 20% штрафу у розмірі 50 000,00 грн.

Досліджуючи вказані розрахунки, суд зазначає, що вони здійснені за загальний період з квітня по грудень 2023 року, тобто в період дії воєнного стану, введеного у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. Також зазначений період частково охоплював період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19.

З цього приводу господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції Закону №540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19").

Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами Кабінету Міністрів України його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2").

Отже, на період дії карантину (з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року) законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023, від 26 липня 2023 року № 451/2023, від 06 листопада 2023 року № 734/2023, 05 лютого 2024 року № 49/2024, 06 травня 2024 року № 271/2024, від 23 липня 2024 року № 469/2024, від 28 жовтня 2024 року №740/2024, від 14 січня 2025 року №26/2025, від 15 квітня 2025 року № 235/2025 і діє до цього часу.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

При цьому представник позивача під час судового засідання у справі, посилаючись на формулювання "було надано кредит (позику)", зазначене у пункті 18 Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", вказував, що дія вказаного закону поширюється виключно на правовідносини, що виникли до набрання останнім законом законної сили, тобто на договори позики, що укладені до прийняття вказаного закону.

Суд прийшов до висновку, що формулювання законодавчої норми словами "було надано" - не обмежує застосування даного закону тільки договорами, укладеними до 24.02.2022, а позивач робить помилковий акцент на слові "було" в нормі Закону № 2120-IX, оскільки це формулювання не містить тимчасового обмеження. Вказаний Закон №2120-IX визначає імперативне звільнення позичальника від відповідальності в період воєнного стану за фактом надання позики, а не обмежує її періодом до набранням цим Законом сили.

Тобто, ключовим є не момент укладення договору, а факт наявності прострочення в період дії воєнного стану (з 24.02.2022 і далі). Вищевказаним Законом позичальник в період дії воєнного стану звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Зазначення в дослідженому судом у даній справі договорі позики відповідальності за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором не суперечить нормам Закону №2120-IX щодо звільнення позичальника від відповідальності на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні, оскільки така відповідальність може бути застосована по закінченню тридцятиденного строку після припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану в Україні.

Крім того, в силу статті 58 Конституції України, Закон № 2120-IX має зворотну дію, оскільки усуває або пом`якшує відповідальність.

Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на положення Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", встановивши, що зобов`язання відповідача-1 щодо повернення суми позики, як позичальника, виникли - 11.05.2023, а зобов`язання відповідача-2 щодо повернення суми позики, як поручителя, виникли - 27.06.2023, господарський суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів-1,2: 699 322,98 грн - інфляційних втрат, 1 151 342,46 грн - пені та 1 000 000,00 грн - 20% штрафу.

Також слід зазначити, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

V. Висновки Суду

На підставі встановлених судом фактичних обставин та досліджених доказів, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Позивач обрав належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до статті 16 Цивільного України та статті 20 Господарського кодексу України.

З огляду на це, порушене право позивача на повернення коштів позики підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідачів 5 000 000,00 грн основного боргу в солідарному порядку.

VІ. Судові витрати

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів пропорційно до задоволених вимог.

3 огляду на наведені приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 59 351,03 грн покладається на відповідачів в солідарному порядку.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Декорт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Січ" - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" (53263, Дніпропетровська область, Нікопольський район, село Борисівка, вулиця Центральна, будинок 119-а; ідентифікаційний код 30831802) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Січ" (53263, Дніпропетровська область, Нікопольський район, село Борисівка, вулиця Центральна, будинок 119-а; ідентифікаційний код 03740499) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Декорт" (53400, Дніпропетровська область, місто Марганець, вулиця Хліборобів, будинок 30, кімната 3; ідентифікаційний код 23365572) 5 000 000,00 грн (п`ять мільйонів гривень 00 копійок) основного боргу та 59 351,03 грн (п`ятдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят одну гривню нуль три копійки) витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.06.2025

Суддя Т.В. Іванова