ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"19" червня 2025 р. Справа № 924/1079/24

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Кучеревич М.А., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-Стиль", м. Хмельницький

до Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, м. Хмельницький

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області, м. Хмельницький

про стягнення 1 614 898,08грн

Представники сторін:

від позивача: Вітрук Ю.В. - згідно з ордером серії ВК №1155595 від 02.01.2025 (в режимі відеоконференції (поза межами суду));

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: Орлов О.М. - згідно з витягом ЄДР.

В судовому засіданні, відповідно до ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, стислий виклад позицій сторін.

09.12.2024 (вх.№05-08/3682/24) до господарського суду області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-Стиль", м.Хмельницький до Головного управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області, м.Хмельницький про стягнення 1 614 898,08грн коштів у зв`язку із безпідставністю їх набуття.

Ухвалою суду від 23.12.2024 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/1079/24 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

19.02.2025 у підготовчому засіданні суд постановив ухвалу, із занесенням до протоколу судового засідання, якою, відповідно до ст.ст. 48, 182, 183 ГПК України, замінено неналежного відповідача - Головне управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області на належного - Хмельницьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, та відкладено підготовче засідання.

В підготовчому засіданні 11.03.2025 суд постановив ухвалу, із занесенням до протоколу судового засідання, якою, відповідно до ст.ст. 50, 182, 183 ГПК України, залучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області, м. Хмельницький, почав розгляд справи спочатку та відклав підготовче засідання.

У підготовчому засіданні від 26.05.2025, занесеною до протоколу судового засідання, суд, відповідно до ст.185 ГПК України, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Т-Стиль", м. Хмельницький наполягає на задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що вжив усіх передбачених чинним законодавством заходів по забезпеченню працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема, створено робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, проінформовано органи зайнятості про наявність вільних робочих місць, що підтверджується звітами за формою №3-ПН. Зазначає, що підприємство не повинно нести відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, відмова особи з інвалідністю від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю. Вважає що, сума сплати адміністративно-господарських санкцій повинна бути стягнута з Відповідача на його користь.

Відповідач - Хмельницьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю м. Хмельницький не подав відзив до господарського суду у встановлений строк без поважних причин. У судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки предметом розгляду Хмельницького окружного адміністративного суду по адміністративній справі №560/7289/24, на рішення якого від 29.11.2024 посилається позивач, були позовні вимоги Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про стягнення з позивача заборгованості в сумі 2 854 332,28грн, а не 1 614 898,08грн. Відповідно до тексту судового рішення по справі №560/7289/24 від 29.11.2024 не вбачається висновку суду, що сплачені позивачем кошти за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, згідно платіжної інструкції №7767 від 12.04.2024 у сумі 1 614 898,08грн, не повинні були сплачуватися.

Відповідач в судове засідання 19.06.2025 не з`явився, повноважного представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області, м. Хмельницький вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом враховується, що згідно статей 42, 46 Господарського процесуального кодексу України участь сторони у судовому засіданні є її правом. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Судом також враховано, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

23.03.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Т-Стиль" отримало від Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю лист, у якому містився розрахунок адміністративно-господарських санкцій на суму 4 440 969,61грн за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році. Відповідач дійшов висновку, що позивачем не виконано нормативу, призначеного для працевлаштування інвалідів, як це передбачено статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", у зв`язку з чим здійснив розрахунок розміру адміністративно-господарських санкцій.

13.03.2024 відповідачем надіслано Товариству з обмеженою відповідальністю "Т-Стиль", м.Хмельницький повідомлення про необхідність перерахування за незайняті робочі місця в 2023 році адміністративно-господарських санкцій в сумі 4 440 969,61грн.

Платіжною інструкцією №7767 від 12.04.2024 позивач сплатив 1 614 898,08грн адміністративного штрафу за незайняті робочі місця інвалідами в 2023р. Отримувачем коштів зазначено ГУК у Хмельницькій області.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.11.2024 по адміністративній справі №560/7289/24 відмовлено у позові Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, м.Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-Стиль", м.Хмельницький про стягнення 2 826 071,53грн адміністративно-господарських санкцій та 28 260,75грн пені.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Т-Стиль", м.Хмельницький вжило заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення правопорушення. Судом зазначено, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону №875-ХІІ. Оскільки причини не працевлаштування осіб з інвалідністю не залежали від самого роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Позивач вважає, що оскільки кошти, що були сплачені позивачем згідно платіжної інструкції №7767 від 12.04.2024 у сумі 1 614 898,08грн за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, не повинні були сплачуватися, просить стягнути їх за рахунок коштів Державного бюджету України.

На підтвердження позовних вимог та факту створення відповідних робочих місць позивачем подано до матеріалів справи: звітності форми №3-ПН, які отриманні державною службою зайнятості від 22.05.2023, від 25.07.2023, від 02.08.2023, від 28.08.2023, від 18.09.2023, від 31.10.2023; відомості про вакансії; докази звітування про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік.

Аналізуючи докази, оцінюючи їх в сукупності, судом приймається до уваги таке.

У відповідності до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 року Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії для них щодо рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (надалі - Закон №875-XII).

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 року №129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Частинами першою-третьою статті 18 Закону №875-XII встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частинами першою та другою статті 19 цього Закону визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною першою статті 20 Закону №875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Поряд із цим, відповідно до частин першої та другої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, і за своєю суттю, а також з огляду на вимоги частини першої статті 20 Закону №875-XII, є адміністративно-господарськими санкціями.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України від 5 липня 2012 року №5067-VI "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70 звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року №316 затверджено Форму звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону №875-XII. Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Як вбачається із матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю "Т-Стиль", м.Хмельницький вжито заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам і заходів для недопущення правопорушення. На підтвердження позовних вимог та факту створення відповідних робочих місць позивачем подано до матеріалів справи: звітності форми №3-ПН, які отриманні державною службою зайнятості від 22.05.2023, від 25.07.2023, від 02.08.2023, від 28.08.2023, від 18.09.2023, від 31.10.2023; відомості про вакансії; докази звітування про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік.

Наведене свідчить, що відповідач вживав всі залежні від нього заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та працевлаштування інвалідів на вакантні посади на підприємстві.

Ураховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позивачем не було допущено порушення вимог Закону №875-XII. Відтак відсутні підстави для застосування до нього адміністративно-господарський санкцій. (Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 22.06.2022 по справі №826/11977/18).

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.

У постанові від 05.02.2020 у справі №910/15295/18, предметом спору у якій були позовні вимоги про повернення помилково перерахованих позивачем грошових коштів з Державного бюджету України (в порядку статті 1212 ЦК України та в розрізі реалізації, визначеної пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року №787 (далі - Порядок №787) позасудової процедури повернення коштів, зарахованих до державного та місцевих бюджетів), Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі коли орган, що здійснює контроль справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету, в установлений законом строк (у цьому випадку - пунктом 5 Порядку №787) не надає відповідне подання органу державного казначейства, платник може скористатися своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру /помилково сплаченої суми) з Державного бюджету України.

У спірних правовідносинах органом, що здійснює контроль справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету та за поданням якого мало б здійснюватись повернення коштів, які були помилково зараховані до Державного бюджету України, є відповідач.

Суд вважає, що сплачені позивачем, згідно платіжної інструкції №7767 від 12.04.2024, кошти у сумі 1 614 898,08грн знаходяться у Державному бюджеті України без достатньої правової підстави. Тому повернення таких коштів платникові стосується захисту його майнових прав як суб`єкта господарювання.

Судом враховується, що у кондикційних спірних правовідносинах орган держави є представником її інтересів, а не суб`єктом владних повноважень, який здійснює щодо позивача публічно-владні управлінські функції. Намагання позивача повернути з Державного бюджету України відповідну суму, заявивши вимогу про її стягнення, не пов`язане з виконанням органами державної влади, зокрема відповідачем, публічно-владних управлінських функцій щодо позивача.

Ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету.

Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 ГПК України не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення (пункти 6.21, 7.1, 7.2 відповідної постанови) (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 серпня 2023 року у справі №910/5880/21).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Згідно з ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. ч. 1, 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-Стиль" (вул. Курчатова (Шухевича), буд.6, м. Хмельницький, 29000; ) грошові кошти в сумі 1 614 898,08грн (один мільйон шістсот чотирнадцять тисяч вісімсот дев`яносто вісім гривень 08 коп.), сплачених відповідно до платіжної інструкції №7767 від 12.04.2024 року.

Видати наказ.

Стягнути з Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (вул. Грушевського, 87, м. Хмельницький, 29000; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-Стиль" (вул. Курчатова (Шухевича), буд.6, м. Хмельницький, 29000; ) 19 378,78грн (дев`ятнадцять тисяч триста сімдесят вісім гривень 78 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення ГПК України.

Повне рішення складено 24.06.2025.

Суддя С.І. Крамар