РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.06.2025Справа № 910/1640/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Легкої А.С., розглянув господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАКПРІНТ"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛОБАЗА 2014"

2. Акціонерного товариства "Київський радіозавод"

про застосування наслідків нікчемного правочину

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАКПРІНТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛОБАЗА 2014", Акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ РАДІОЗАВОД" з вимогами про застосування наслідків нікчемності договору купівлі-продажу від 01.06.2018р. № 01/06-18, укладеного між відповідачами, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 21406124 від 14.07.2017р. в частині включення до опису об`єкту в якості його складових об`єктів, які не є його частинами та не належать ТОВ "Металобаза 2014", а саме: "резервуар 500, ОМз літера "101А,Б".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є користувачем (орендарем) виробничого корпусу № 101 на вулиці Бориспільській, 9 у місті Києві, проте він не може належним чином використовувати земельну ділянку, яка безпосередньо прилягає до корпусу, внаслідок перешкоджання ТОВ «МЕТАЛОБАЗА 2014», яке засмічує та захаращує земельну ділянку. Договір купівлі-продажу від 1 червня 2018 року № 01/06-18, за умовами якого ТОВ «МЕТАЛОБАЗА 2014» придбало у ПАТ «КИЇВСЬКИЙ РАДІОЗАВОД» розташовані на земельній ділянці поряд з будівлею-складом (літера 105А) два резервуари 500 ОМЗ, які на технічному паспорті позначені літерою 101А, Б, є нікчемним, оскільки договір не є нотаріально посвідченим, АТ «КИЇВСЬКИЙ РАДІОЗАВОД» не має жодного відношення до предмету такого договору, майно відчужено не на конкурентних засадах, а голові правління не було надано права на підписання договору, тому порушено право власності держави.

Ухвалою від 04.03.2025 Господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

25.03.2025 відповідач 1. подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не доведено наявності порушення його права.

02.04.2025 позивач подав суду відповідь на відзив відповідача 1., в якій проти викладених відповідачем 1. у відзиві обставина заперечував.

04.04.2025 позивач подав суду доповнення до відповіді на відзив.

04.04.2025 позивач подав заяву про зобов`язання відповідачів надати відповіді на поставлені в позовній заяві запитання на підставі ст. 90 ГПК України.

08.04.2025 відповідач 1. подав заперечення на відповідь на відзив, в яких проти викладених позивачем у відповіді на відзив обставинах заперечував.

Ухвалою суду від 06.05.2025 задоволено клопотання позивача про надання відповідей на питання. зобов`язано відповідачів надати відповіді на запитання в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу України.

19.05.2025 відповідач 1. подав заяву про відмову від надання відповідей на поставлені позивачем питання, оскільки поставлені питання не стосуються обставин, що мають значення для справи.

20.05.2025 позивач подав суду заяву про визнання обставин встановленими та притягнення відповідачів до відповідальності за невиконання процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні 20.05.2025 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 10.06.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача 1., з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАКПРІНТ" (позивач) є користувачем виробничого корпусу № 101, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, який використовує на правах оренди для здійснення господарської діяльності.

14 липня 2017 року між ПАТ «КИЇВСЬКИЙ РАДІОЗАВОД» (продавець, відповідач 2.) та ТОВ «МЕТАЛОБАЗА 2014» (покупець, відповідач 1.) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого, ПАТ «КИЇВСЬКИЙ РАДІОЗАВОД» передало у власність ТОВ «МЕТАЛОБАЗА 2014» нерухоме майно - нежитлове приміщення, будівлю - склад (Літ. 105А) загальною площею 597 кв.м, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Бориспільска, 9. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. С. та зареєстрований в реєстрі за № 17/58. ,

На підставі договору купівлі-продажу від 1 червня 2018 року № 01/06-18 ТОВ «МЕТАЛОБАЗА 2014» придбало у ПАТ «КИЇВСЬКИЙ РАДІОЗАВОД» розташовані на земельній ділянці поряд з будівлею-складом (літера 105А) два резервуари 500 ОМЗ, які на технічному паспорті позначені літерою 101А, Б.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є користувачем (орендарем) виробничого корпусу № 101 на вулиці Бориспільській, 9 у місті Києві, проте не може належним чином використовувати земельну ділянку, яка безпосередньо прилягає до корпусу, внаслідок перешкоджання ТОВ «МЕТАЛОБАЗА 2014», яке засмічує та захаращує земельну ділянку. Зазначив, що договір купівлі-продажу від 1 червня 2018 року № 01/06-18 є нікчемним, оскільки не є нотаріально посвідченим, АТ «КИЇВСЬКИЙ РАДІОЗАВОД» не має жодного відношення до предмету такого договору, майно відчужено не на конкурентних засадах, а голові правління не було надано права на підписання договору, тому порушено право власності держави. Також зазначив, що запис про державну реєстрацію права власності потрібно скасувати в частині внесення об`єктів під літерою 101А, Б, оскільки такі не належать ТОВ «МЕТАЛОБАЗА 2014» і не є частиною складу № 105А, резервуари 500 ОМЗ, які на технічному паспорті позначені літерою 101А, Б, «дописані» до об`єкта № 105А, хоча вони є складовою корпусу № 101, що належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, резервуари 500 ОМЗ, які на технічному паспорті позначені літерою 101А, Б, «дописані» до об`єкта № 105А (запис про державну реєстрацію № 21406124 від 14 липня 2017 року вчинено у відповідній частині на підставі договору купівлі-продажу від 1 червня 2018 року № 01/06-18).

Положеннями частини 7 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, встановлених Господарським кодексом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, в силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України).

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

З огляду на вищенаведені вимоги чинного законодавства, заявляти вимогу про встановлення факту нікчемності правочину може лише одна зі сторін цього правочину, чи інша заінтересована особа.

Суд зазначає, що звертаючись з даним позовом позивач стверджує про нікчемність договору купівлі-продажу від 1 червня 2018 року № 01/06-18, укладеного між відповідачами, стороною якого він не є.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Тлумачення статей 15, 16 ЦК України свідчить, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є самостійною, достатньою підставою для ухвалення рішення про відмову в позові незалежно від інших встановлених судом обставин.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається застосувати наслідки нікчемного правочину, спрямовані на приведення сторін до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (такий висновок міститься у пункті 53 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 лютого 2021 року у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 у справі № 6-605цс16).

Свобода договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльність, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного права та господарського права, закріпленими у статтях 3, 627 ЦК України, статтях 6, 43 ГК України. Визнання договору недійсним за позовом третьої особи, не сторони договору, є суттєвим втручанням держави у зазначені принципи і порушений інтерес особи має бути таким, що вимагає такого втручання і таке втручання має бути єдиним можливим способом виправлення правової ситуації. Такий висновок міститься також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 лютого 2021 року у справі № 904/2979/20.

Водночас у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 міститься висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Таким чином, у господарському провадженні особами здійснюється реалізація права на захист їх цивільних прав за допомогою способів захисту.

Особа, яка звертається до суду з позовом про застосування наслідків нікчемного правочину, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені договором і в результаті задоволення такого позову права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 3 березня 2020 року у справі № 910/6091/19).

Поряд з цим у названих постановах Верховного Суду також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.

Водночас Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин не порушує прав і законних інтересів позивача, суди попередніх судових інстанцій необґрунтовано вдалися також й до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/ відсутності підстав для визнання контракту недійсним, і не врахували того, що встановлена ними відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 3 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17).

Всупереч ст. 74 ГПК України позивачем не доведено порушення його цивільного права чи інтересу укладенням Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛОБАЗА 2014" та Акціонерним товариством "Київський радіозавод" договору купівлі-продажу від 1 червня 2018 року № 01/06-18.

Крім того, позивач не зазначив, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення.

Враховуючи не доведеність порушення права позивача при укладенні договору купівлі-продажу від 1 червня 2018 року № 01/06-18, то правові підстави для встановлення факту нікчемності цього договору відсутні.

Враховуючи викладене, у позові про застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 21406124 від 14.07.2017р. в частині включення до опису об`єкту в якості його складових об`єктів, які не є його частинами та не належать ТОВ "Металобаза 2014", а саме: "резервуар 500, ОМз літера "101А,Б" відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України слід відмовити.

Відповідно до ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАКПРІНТ" відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 23.06.2025.

Суддя О.М.Ярмак