18.06.2025Справа № 910/1147/25
За позовомКомпанії Robert Bosch GmbH (Роберт Бош ГмбХ)
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Европа Тек Україна» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест»
прозаборону використання торговельних марок за міжнародними реєстраціями, зобов`язання вчинити дії та стягнення 150 000,00 грн.
Суддя Босий В.П.
секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.
Представники учасників справи:
позивача:Гамкрелідзе К.Ю.;
відповідача 1:не з`явився;
відповідача 2:не з`явився.
Компанія Robert Bosch GmbH (Роберт Бош ГмбХ) (надалі - Компанія) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Европа Тек Україна» (надалі - ТОВ «Европа Тек Україна») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест» (надалі - ТОВ «Інтернет Інвест») про заборону використання торговельних марок за міжнародними реєстраціями, зобов`язання вчинити дії та стягнення 150 000,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 позов задоволено повністю.

09.06.2025 до Господарського суду міста Києва від Компанії надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій позивач просить суд стягнути з ТОВ «Европа Тек Україна» судові витрати у загальному розмірі 206 731,21 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 призначено судове засідання на 18.06.2025.

Представник позивача в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті заяви, підтримав її, просив суд приєднати до матеріалів справи подані докази та стягнути з відповідача 1 понесені позивачем судові витрати.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд відзначає, що позивачем заявлено про подання доказів судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду та такі докази подано у строк встановлений процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до остаточного розрахунку розміру судових витрат, при розгляді справи №910/1147/25 позивач поніс наступні судові витрати:

- 9 084,00 грн. судового збору за подання до суду позовної заяви;

- 3 028,00 грн. судового збору за подання заяв про забезпечення доказів до подання позовної заяви;

- 1 514,00 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову;

- 20 067,90 грн. витрат на складання висновку експерта за результатами дослідження об`єктів інтелектуальної власності;

- 7 740,00 грн. витрат на послуги Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів та адрес»;

- 177 409,37 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Із змісту рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 вбачається, що судом покладено витрати по сплаті судового збору на ТОВ «Европа Тек Україна» та стягнуто з останнього судовий збір у загальному розмірі 12 112,00 грн.

Суд відзначає, що вказана у рішенні сума судового збору складається із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 9 084,00 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви у розмірі 1 514,00 грн. та судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1 514,00 грн.

Разом з тим, позивач стверджує про понесення ним витрат по сплаті судового збору за подання заяв про забезпечення доказів до подання позовної заяви у загальному розмірі 3 028,00 грн., на підтвердження чого до матеріалів справи додано платіжну інструкцію №1443 від 21.01.2025.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до суду із однією заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви, за яку сплатив судовий збір у розмірі 1 514,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1443 від 21.01.2025. При цьому, будь-яких інших доказів в підтвердження понесення витрат у вигляді судового збору за подання заяв про забезпечення доказів до подання позовної заяви у розмірі 3 028,00 грн. позивачем не надано, а відтак судом повністю було вирішено питання про розподіл між сторонами судового збору, сплаченого в межах спірних правовідносин у даній справі, і підстави для ухвалення додаткового рішення з цього питання відсутні.

Частиною 4 статті 127 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Так, із змісту рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 вбачається, що судом прийнято в якості належних та допустимих доказів, подані позивачем, звіт Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів та адрес» за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет №328/2024-ЗВ від 06.12.2024 та Висновок судового експерта Жили Богдана Володимировича за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності №271 від 08.01.2025.

Відповідно до платіжних інструкції №1403 від 23.12.2024, №1392 та №1394 від 06.12.2024 позивачем сплачено за складання висновку експерта за результатами дослідження об`єктів інтелектуальної власності 20 067,90 грн., за отримання довідки з відомостями про власника веб-сайту/реєстранта доменного імені 2 100,00 грн. та за отримання звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет 5 640,00 грн.

Таким чином, для захисту своїх порушених відповідачем 1 прав, позивач вимушений був понести витрати на складання висновку експерта у розмірі 20 067,90 грн., витрати на отримання довідки у розмірі 2 100,00 грн. та витрати на оплату звіту у розмірі 5 640,00 грн.

Суд вважає вказані витрати пов`язаними з розглядом даної справи, а їх розмір обґрунтованим, у зв`язку з чим дійшов висновку про покладення їх на відповідача 1 відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 177 409,37 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

В обґрунтування заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано наступні докази: договір про надання професійної правничої допомоги №1211/24 від 22.11.2024, додаток №1 до вказаного договору, квитанція №298005742 від 28.11.2024, звіт адвоката від 03.02.2025 з додатками, акт надання послуг №9 від 04.02.202, додаток №2 від 13.02.2025 до вказаного Договору, рахунок на оплату №79 від 26.11.2024, рахунок на оплату №13 від 18.02.2025, акт надання послуг №43 від 04.06.2025, звіт адвоката від 04.06.2025 з додатками.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі - «Закон») договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Згідно із статтею 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019 Верховного Суду по справі №910/4515/18.

Згідно з ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 року).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення віл 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

В даному випадку, суд приходить до висновку про неспівмірність та необґрунтованість заявлених позивачем витрат на послуги правничої допомоги із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також що розмір таких витрат є необґрунтованим.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову (п. 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

В даному випадку, суд дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача 1 витрат позивача на правову допомогу у розмірі 40 000,00 грн., що є пропорційним предмету спору, складності даної справи та обсягом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатами.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129, 221, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Заяву Компанії Robert Bosch GmbH (Роберт Бош ГмбХ) про розподіл судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Европа Тек Україна» (01103, м. Запоріжжя, вул. Кругова, 165; ідентифікаційний код 41446206) на користь Компанії Robert Bosch GmbH (Роберт Бош ГмбХ) (70839, Федеративна республіка Німеччина, м. Герлінген, вул. Роберт-Бош-Плятц, 1, реєстраційний номер HRB 14000) витрати на складання висновку експерта у розмірі 20 067 (двадцять тисяч шістдесят сім) грн. 90 коп., витрати на отримання довідки у розмірі 2 100 (дві тисячі сто) грн. 00 коп., витрати на оплату звіту у розмірі 5 640 (п`ять тисяч шістсот сорок) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволені заяви відмовити.

4. Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.06.2025.

Суддя В.П. Босий