РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2025Справа № 910/16194/24

За позовомДержавного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал"
доАкціонерного товариства "Завод "Арсенал"
простягнення 654159,88 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Негеля Ю.М.

Представники сторін:

від позивачаКутіщева О.А.
від відповідачаКошель І.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Казенне підприємство спеціального приладобудування "Арсенал", правонаступником якого є Державне підприємство спеціального приладобудування "Арсенал", звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Завод "Арсенал" про стягнення 1748373,67 грн, з яких 1208391,35 грн основного боргу, 316567,54 грн пені, 3% річних на суму 63320,91 грн, 160093,87 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором на постачання теплової енергії №1/23-64-22 від 05.12.2022 в частині сплати передбачених цим правочином платежів у встановлений строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 у справі №910/16194/24 позовну заяву залишено без руху.

Позивачем у строк, встановлений судом, усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/16194/25, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 11.03.2025, встановлено строк для подання відзиву на позов протягом 20 днів з дня вручення даної ухвали.

24.02.2025 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній визнав факт наявності основного боргу в розмірі 1208391,35 грн. Разом із цим, із заявленими позивачем до стягнення сумами пені, інфляційних втрат та 3% річних відповідач не погодився, зазначивши про невірне нарахування позивачем пені без врахування обмеження її розміру подвійною обліковою ставкою НБУ згідно п.5.3 договору.

Крім того, з урахуванням скрутного фінансового становища відповідача, задля сприяння швидкому розгляду спору, з огляду на відсутність у позивача збитків внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, відповідач просив суд зменшити заявлені до стягнення розміри пені, інфляційних втрат та 3% річних до 1 грн.

27.02.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач проти тверджень відповідача у відзиві на позов, заперечив, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

05.03.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній просив задовольнити позовні вимоги позивача частково, на суму 1208391,35 грн основного боргу, зменшивши розмір пені, інфляційних втрат та 3% річних до 1 (однієї) гривні.

11.03.2025 судом закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 01.05.2025.

Судове засідання з розгляду справи по суті 01.05.2025 відкладено на 22.05.2025, про що відповідача повідомлено відповідною ухвалою суду.

14.05.2025 від позивача надійшло клопотання про заміну Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" його правонаступником - Державним підприємством спеціального приладобудування "Арсенал" в порядку ст.52 Господарського процесуального кодексу України.

У судове засідання, призначене на 22.05.2025, представник позивача з`явився, позовні вимоги та клопотання про заміну сторони правонаступником, підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.05.2025 проти задоволення позову в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, заперечив.

У судовому засіданні 22.05.2025 судом задоволено клопотання позивача про заміну сторони правонаступником з огляду на наявність відповідних процесуальних підстав та після перерви у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.12.2022 між Казенним підприємством спеціального приладобудування "Арсенал", правонаступником якого є Державне підприємство спеціального приладобудування "Арсенал", як стороною-1, та Державним підприємством завод "Арсенал", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Завод "Арсенал", як стороною-2, укладено договір на постачання теплової енергії №1/23-64-22 (договір), за умовами якого сторона-1 зобов`язується надати стороні-2 послуги з централізованого опалення за кодом ДК 021-2015; 09320000-8 Пара, гаряча вода та пов`язана продукція (надалі - послуги) в приміщення ДП завод "Арсенал", що знаходяться за адресою: м.Київ, вул.Московська, 8 (надалі - приміщення) та вказані в додатку №1 до договору на постачання теплової енергії (п.1.1).

Згідно п.3.1 договору кількість використаної теплової енергії визначається щомісячно розрахунковим методом згідно розрахунків викладених в додатках №1 та №2 до договору, Кількість використаної теплової енергії вказується в актах приймання - передавання енергоресурсів, що складаються представниками сторін.

Вартість теплопостачання може змінюватися у зв`язку із зміною тарифів на теплопостачання. Тарифи можуть змінюватися згідно розпоряджень органів державної влади і є обов`язковими для сторін за даним договором з моменту введення їх у дію та не потребують додаткового погодження їх сторонами (за змістом п.3.2 договору).

Згідно п.3.3. договору авансовий платіж за теплову енергію наступного місяця в розмірі 50% сторона-2 здійснює до 20 числа діючого місяця за результатами використаної теплової енергії попереднього місяця. Остаточний розрахунок здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів наступного місяця після надання послуг на підставі виставленого рахунку та підписаного сторонами акту приймання-передавання енергоресурсів.

Відповідно до п.п.3.6, 3.7 договору кількість використаної теплової енергії вважається погодженою сторонами після підписання акту приймання-передавання енергоресурсів, з урахуванням п.3.7 сторона-2 зобов`язується протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання акту приймання-передавання енергоресурсів підписати його та направити 1 (один) примірник стороні-1. У разі не підписання стороною-2 акту приймання-передавання енергоресурсів, остання повинна письмово надати мотивовану відмову від підписання акту приймання-передавання енергоресурсів протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання акту. У випадку не отримання мотивованої відмови сторони-2 стороною-1 у вказаний строк, акт приймання-передавання енергоресурсів вважаються підписаним, кількість використаної теплової енергії вважається такою, що використана стороною-2, а рахунок підлягає обов`язковій оплаті стороною-2.

Орієнтовна вартість договору на період з листопада 2022 року по березень 2023 року включно становить 395860,08 грн з урахуванням ПДВ. Орієнтовна кількість теплової енергії становить 220 Гкал.

У відповідності до п.5.3 договору за прострочення строків оплати за надані послуги, що зазначені в договорі, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню у розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, до повного розрахунку за надані послуги.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.03.2023 включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання (п.9.1 договору).

Як вбачається із матеріалів справи, протягом періоду з листопада 2022 року по березень 2023 року відповідач споживав теплову енергію, а з урахуванням часткових оплат, за відповідачем обліковується заборгованість на загальну суму 1208391,35 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передавання енергоресурсів: від 30.11.2022 на суму 53261,17 грн, від 31.12.2022 на суму 92847,18 грн, від 31.01.2023 на суму 130642,82 грн, від 28.02.2023 в сумі 64784,30 грн, від 31.03.2023 в сумі 8519,99 грн; актами коригування від 22.03.2023 за листопад 2022 року на суму 130596,38 грн, від 22.03.2023 за грудень 2022 року на суму 227661,26 грн, від 22.03.2023 за січень 2023 року на суму 320336,16 грн, від 22.03.2023 за лютий 2023 року на суму 158851,09 грн, від 07.04.2023 за березень 2023 року на суму 20891,00 грн. Вказані акти підписані уповноваженими представниками обох сторін без заперечень та зауважень щодо кількості та вартості спожитої відповідачем електроенергії.

Разом із вищевказаними актами відповідачу надсилалися рахунки-фактури на оплату використаної ним теплової енергії у відповідний період, які підлягали оплаті у строк, передбачений умовами п.3.3 договору.

Державним підприємством завод "Арсенал" зазначені рахунки-фактури були оплачені частково, у зв`язку з чим у нього утворився борг перед позивачем у сумі 1208391,35 грн за спожиту у період з з листопада 2022 року по березень 2023 року теплову енергію. При цьому, у своєму відзиві на позов, відповідач факт наявності у нього основного боргу у вищевказаному розмірі визнав.

06.06.2024 позивачем надіслано на адресу відповідача претензію від 06.06.2024 за вих.№04-7/21 з вимогою сплатити заборгованість за використану теплову енергію у розмірі 1208391,35 грн. Вказана претензія отримана відповідачем 10.06.2024 та залишена останнім без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

В ході розгляду справи суму основної заборгованості відповідач визнав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, з урахуванням положень ст.530 Цивільного кодексу України, враховуючи зміст п.3.3 договору відповідач повинен був сплачувати платежі за договором протягом 5 робочих днів наступного місяця після надання послуг на підставі виставленого рахунку та підписаного сторонами акту приймання-передавання енергоресурсів.

Оскільки матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача основного боргу за використану теплову енергію на суму 1208391,35 грн, розмір якого визнається відповідачем, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просив суд стягнути з відповідача 63320,91 грн 3% річних та 160093,87 грн інфляційних втрат, які нараховані на суми боргу за періоди прострочення з урахуванням часткових оплат відповідача.

За умовами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, який долучений позивачем до позовної заяви, дійшов висновку, що він є арифметично вірним, внаслідок чого стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних на суму 63320,91 грн та 160093,87 грн інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 316567,54 грн пені, суд зауважує наступне.

Пунктом 3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п.5.3 договору за прострочення строків оплати за надані послуги, що зазначені в договорі, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню у розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, до повного розрахунку за надані послуги.

Як встановлено судом, відповідачем у встановлений строк свого обов`язку зі сплати за спожиту теплову енергію не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання, і він вважається таким, що прострочив, а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені.

В той же час судом встановлено, що позивачем нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховано пеню без урахування положень п.5.3 договору щодо нарахування пені у розмірі 0,1%.

За висновками суду, долучений позивачем до позовної заяви розрахунок пені є невірним, у зв`язку з чим за розрахунком суду обґрунтованою є сума пені, що складає 241256,90 грн.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат до 1 гривні, суд вказує на те, що інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України не є штрафними санкціями, а відтак не підлягають зменшенню в порядку ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України, а щодо зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, суд зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Виходячи з критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи поведінку відповідача щодо визнання суми основного боргу, з огляду на збитковість фінансових результатів діяльності відповідача, суд вважає за можливе зменшити розмір заявленої до стягнення пені до 120628,45 грн (50% від суми пені, яка визначена судом).

За таких обставин, позовні вимоги Державного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" до Акціонерного товариства "Завод "Арсенал" підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи та заперечення учасників справи судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору часткове задоволення позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч.1 ст.130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а отже враховуючи визнання відповідачем позову в частині суми основного боргу, 50% сплаченого позивачем судового збору за цю вимогу підлягають поверненню з Державного бюджету України, а 50% - стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 130, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Завод "Арсенал" (01010, місто Київ, вул.Острозьких Князів, будинок 8, ідентифікаційний код 14310520) на користь Державного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" (01010, місто Київ, вул.Острозьких Князів, будинок 8, ідентифікаційний код 14307 (один мільйон двісті вісім тисяч триста дев`яносто одна) грн 35 коп. основного боргу, 120628 (сто двадцять тисяч шістсот двадцять вісім) грн 45 коп. пені, 63320 (шістдесят три тисячі триста двадцять) грн 91 коп. 3% річних, 160093 (сто шістдесят тисяч дев`яносто три) грн 87 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 16033 (шістнадцять тисяч тридцять три) грн 01коп.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Повернути Державному підприємству спеціального приладобудування "Арсенал" (01010, місто Київ, вул.Острозьких Князів, будинок 8, ідентифікаційний код 14307357) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 9063 (дев`ять тисяч шістдесят три) грн 93 грн, сплачений згідно платіжної інструкції №3907 від 18.12.2024.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.06.2025

Суддя Ю.М.Смирнова