УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Київ

24.06.2025Справа № 910/2774/25
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг"

про стягнення 5 327,68 грн

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі також - позивач, ПрАТ «СК «Уніка») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі також - відповідач, ТДВ «СГ «Оберіг») про стягнення 5 327,68 грн страхового відшкодування в порядку суброгації.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 відкрито провадження у справі № 910/2774/25, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та зобов`язано МТСБУ - Моторне (транспортне) страхове бюро України надіслати на адресу Господарського суду міста Києва поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № 22211222 - для приєднання до матеріалів справи.

25.03.2025 на адресу суду від МТСБУ надійшла відповідь на запит, а саме - інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ за полісом за № 222111222, згідно з яким франшиза становить 3 200,00 грн, а страхова сума за шкоду майну - 160 000,00 грн.

01.04.2025 відповідачем подано відзив, у якому також заявлено про закриття провадження у справі.

11.04.2025 позивач заявив про розподіл судових витрат та просив стягнути з відповідача 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, 11.04.2025 позивач подав заяву про закриття провадження у справі та стягнення з відповідача в порядку ч. 3 ст. 130 ГПК України судових витрат.

Відповідач, у свою чергу, 14.04.2025 подав письмові заперечення проти стягнення з нього судових витрат у даній справі.

Розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно з ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як встановлено судом під час розгляду справи, між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" (як страховиком) та ОСОБА_1 (як страхувальником) укладено договір № 014074/4609/0000017 від 26.11.2024 р. (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом «Volkswagen ID.4 CROZZ» д.н.з. НОМЕР_1 , та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням.

Строк дії Договору з 27.11.2024 р. по 26.11.2025 р.

07.12.2024 року о 13.20 год. на вул. Щирецькій, 36 у м.Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen ID.4 CROZZ» д.н.з. НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1 ) та транспортного засобу «AUDI A7» д.н.з. НОМЕР_2 (водій ОСОБА_2 ).

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 19.12.2024 р. у справі про адміністративні правопорушення №462/9424/24, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу «AUDI A7» д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована у ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" за полісом №222111222 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхова сума за шкоду майну становить 160 000,00 грн, франшиза складає 3 200,00 грн).

Згідно з рахунком-фактурою № М000029302 від 10.12.2024 ТОВ "Арія Моторс" вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen ID.4 CROZZ» д.н.з. НОМЕР_1 склала 8 527,68 грн (у т.ч. ПДВ 1 421,28 грн).

17.12.2024 ПрАТ «СК "Уніка"» склало страховий акт № 8, в якому позивач визнав подію страховим випадком і прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 8 527,68 грн одержувачу СТО - ТОВ "Арія Моторс".

Відповідно до зазначеного вище страхового акту, позивачем виплачено страхове відшкодування на користь страхувальника у сумі 8 527,68 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 003952 від 18.12.2024.

Таким чином, як стверджує позивач, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору.

Отже, ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" як страхова компанія, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність водія «AUDI A7» д.н.з. НОМЕР_2 має відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу.

З огляду на це, сума страхового відшкодування, належного до сплати відповідачем позивачу, становить 5 327,68 грн (із розрахунку: 8 527,68 грн - 3 200,00 грн = 5 327,68 грн).

В порядку п. 6 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), позивач повідомив суд, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися. Позивач одразу звернувся до суду з даним позовом, оскільки досудовий порядок для спірних правовідносин не є обов`язковим. Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 та від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20.

Відповідач проти заявленого позову заперечував у повному обсязі зважаючи на наступне:

- позивач направляв до відповідача заяву на виплату страхового відшкодування вих. № 36853 від 27.01.2025 підписану кваліфікаційним електронним підписом;

- відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV останнім днем для прийняття рішення по даній страховій справі є 27.04.2025, а станом на дату подання позивачем позовної заяви відповідачем не було прострочено строків здійснення виплати страхового відшкодування;

- передчасним зверненням позивача до суду з позовною заявою відповідача/МТСБУ фактично було позбавлено права виконати грошове зобов`язання в добровільному порядку, у випадку чого взагалі відпала б необхідність звернення до суду з даним позовом;

- з 03 січня 2025 року ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" припинило своє членство у МТСБУ;

- 03.01.2025 МТСБУ одночасно з позбавленням ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" членства було прийнято рішення про оприлюднення на веб-сайті МТСБУ інформації про можливість отримання потерпілими особами страхових (регламентних) виплат за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними ТДВ "СГ "ОБЕРІГ". Відтак, МТСБУ почало здійснювати регламентні виплати за зобов`язаннями ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" на підставі вимог нового Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (№ 3720-IX) одразу після втрати членства ТДВ "СГ"ОБЕРІГ";

- 24.03.2025 року МТСБУ, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 43 Закону № 3720-IX, здійснило на користь позивача регламентну виплату, в рахунок виконання зобов`язань ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" у загальній сумі 5 327,68 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.03.2025.

З огляду на наведені вище обставини та наявні у матеріалах справи фактичні дані, суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України зважаючи на таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Позовні вимоги позивача у даній справі спочатку були обґрунтовані тим, що у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» є обов`язок з виплати страхового відшкодування на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 222111222 у розмірі 5 327,68 грн.

Позивач вказує, що не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а одразу звернувся до суду із даним позовом, оскільки досудовий порядок для спірних правовідносин не є обов`язковим.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Таким чином, з огляду на норми статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків; зазначений у підпункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, від 03.10.2018 у справі № 753/5293/16-ц, від 20.02.2019 у справі № 201/8286/16-ц, від 01.07.2019 у справі № 513/1275/14-ц, від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15, а також Верховним Судом у постановах від 21.03.2019 у справі № 758/16132/16-ц, від 01.07.2019 у справі № 513/1275/14-ц, 05.02.2020 у справі № 748/1893/18, від 22.04.2021 у справі № 754/5626/19, від 25.05.2020 у справі № 910/10075/19 та від 25.11.2021 у справі № 204/5314/18.

Поряд з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к (провадження №13-24кс19) зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

У вказаній постанові судом також зазначено, що у системному зв`язку зі ст. 36 положення п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

В той же час, суд відзначає, що приписи статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є чіткими, однозначними та передбачають умовою для отримання страхового відшкодування подання потерпілим чи іншою особою саме страховику (а не суду) та саме заяви про страхове відшкодування (а не позовної заяви), до якої законодавцем встановлено чіткі вимоги (відмінні від вимог до позовної заяви).

При цьому, дані приписи мають на меті надання можливості страховику за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ реалізувати закріплені в Законі права на отримання інформації та витребування документів задля встановлення всіх обставин страхового випадку, адже останній не є його учасником, а тим більше - суб`єктом правовідносин з виплати потерпілому відшкодування за договором добровільного майнового страхування (КАСКО) (в тому числі, направивши на огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) свого працівника, аварійного комісара або експерта).

Виключно за наслідками вчинення вказаних дій, які зумовлюють початок перебігу встановленого законодавцем у положеннях статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строку на прийняття страховиком рішення щодо відповідного страхового випадку, та у випадку нездійснення страхової виплати (неповної її виплати) за спливом такого строку чи повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування взагалі, може йтися про існування порушених прав потерпілого або іншої особи, яка має право на отримання страхового відшкодування за договором (полісом), що підлягає судовому захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2020 у справі №910/10075/19.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

У той же час, звернення потерпілого або іншої особи, яка має право на отримання відшкодування, безпосередньо до суду має своїм наслідком ситуацію, коли позов пред`являється до дати настання обов`язку із здійснення виплати та навіть до дати початку перебігу встановленого законом строку для виконання зобов`язання та, враховуючи, що дана категорія справ в тотальній більшості випадків розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, тобто, строк її розгляду повинен не перевищувати 60 календарних днів, то фактично станом на дату розгляду справи строк виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ свого обов`язку з здійснення страхової виплати є таким, що не настав.

Саме з моментом подання у передбаченому ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку заяви даний Закон пов`язує виникнення у страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ обов`язку з виплати страхового відшкодування, початок перебігу строку на виконання такого обов`язку та відповідно відповідальність за порушення такого строку.

Як вбачається з наявних у справі доказів, 27.01.2025 ПрАТ «СК «Уніка» звернулося до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування, а тому кінцевим граничним строком для прийняття рішення та виплати страхового відшкодування у порядку суброгації є 27.04.2025 (90-й день з дня отримання відповідачем заяви 27.01.2025). Позов подано до суду 06.03.2025.

Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на дату розгляду даного спору права позивача не були порушені, а відповідачем не було построчено виконання свого обов`язку зі здійснення страхового відшкодування.

У той же час, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (№ 3720-IX), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України: транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди укладено внутрішній договір страхування із страховиком, який на дату подання заяви про регламентну виплату не мав права здійснювати обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності у зв`язку з припиненням членства в МТСБУ, і такий страховик (його правонаступник) із закінченням строку, визначеного цим Законом для прийняття рішення щодо здійснення страхової виплати, не прийняв відповідного рішення або прийняв рішення про здійснення страхової виплати, але не здійснив її, а також у разі відкриття провадження у справі про банкрутство такого страховика чи ліквідації такого страховика - для виконання його зобов`язань за внутрішніми договорами страхування;

Відповідно до Витягу з протоколу Загальних зборів членів МТСБУ №70/2025 від 03.01.2025, МТСБУ одночасно з позбавленням ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" членства було прийнято рішення про оприлюднення на веб-сайті МТСБУ інформації про можливість отримання потерпілими особами страхових (регламентних) виплат за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними ТДВ "СГ "ОБЕРІГ".

Відтак, МТСБУ почало здійснювати регламентні виплати за зобов`язаннями ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" на підставі вимог нового Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (№ 3720-IX) одразу після втрати членства ТДВ "СГ "ОБЕРІГ".

Оскільки з 03.01.2025 року ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" втратило членство в МТСБУ, а з 28.01.2025 року Господарським судом міста Києва було відкрито провадження про ліквідацію ТДВ "СГ "ОБЕРІГ", то з 03.01.2025 року обов`язок виконання зобов`язань за ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" перейшов до МТСБУ.

Враховуючи вищевикладене, ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" здійснило передачу заяви про страхове відшкодування від 27.01.2025 року для виплати страхового відшкодування до МТСБУ.

24.03.2025 року МТСБУ, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (№ 3720-IX), здійснило на користь Позивача регламентну виплату, в рахунок виконання зобов`язань ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" у загальній сумі 5 327,68 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.03.2025.

Таким чином, МТСБУ здійснило регламентну виплату за зобов`язаннями ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» у повному розмірі на користь Позивача - в межах строку на добровільне виконання зобов`язань, визначеного п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV (протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування).

Отже, оскільки заборгованість по оплаті страхового відшкодування сплачена у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Частиною 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Розподіл судових витрат - окрема процесуальна дія суду, яка прямо залежить від результату розгляду справи (задоволення позовних вимог, відмова у задоволенні позову, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо).

У позовній заяві ПрАТ «СК «Уніка» просить стягнути з відповідача 2 422,40 грн судового збору та 7 000,00 грн витрат на послуги адвоката.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд враховує, що станом на час судового розгляду права позивача не були порушені, а відповідачем не було построчено виконання свого обов`язку із здійснення страхового відшкодування. І хоча позивач не був позбавлений права звернутися безпосередньо до суду без попереднього звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, втім на момент такого звернення відповідачем не порушувалися, не заперечувалися та не оспорювалися права та законні інтереси позивача. Тобто відповідач жодним чином не переслідував протиправну мету - порушення прав та інтересів позивача.

Як вбачається зі змісту статті 130 Господарського процесуального кодексу України, саме вона врегульовує спосіб та порядок розподілу судових витрат за різних підстав закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду з урахуванням особливостей зазначених процесуальних дій.

Системний аналіз цієї статті свідчить про те, що її приписи сформовані з урахуванням особливостей процесуальної поведінки позивача, яка у подальшому призвела до закриття провадження у справі (звернення у порядку господарського судочинства з позовом, що не підлягає розгляду у такому порядку, подання позову за відсутності його предмета, наявність судового рішення між тими ж сторонами з того ж предмета спору, розгляд аналогічного спору іншим судом тощо).

Враховуючи наведене, законодавець у статті 130 вказаного кодексу передбачив способи та особливості розподілу судових витрат у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи, укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку, у разі відмови позивача від позову, якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

У справі, що розглядається, провадження підлягає закриттю саме у зв`язку з відсутністю предмета спору. Водночас частиною п`ятою статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто зазначена норма надає лише відповідачу право вимагати компенсації понесених у справі витрат та виключно у випадку необґрунтованості дій позивача. Натомість права позивача на заявлення вимог про компенсацію здійснених ним судових витрат у цьому випадку цією нормою не передбачено.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 910/10548/24.

Зважаючи на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката в розмірі 7 000,00 грн не підлягають задоволенню.

Стосовно витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн, то суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

У даному випадку позивач має право на повернення судового збору за його клопотанням, поданим у порядку п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Проте, як свідчать матеріали справи, станом на момент винесення ухвали про закриття провадження у справі, позивач клопотання про повернення судового збору з державного бюджету на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" не заявляв, відтак наразі при закритті провадження у даній справі у суду відсутні підстави для повернення судового збору на підставі вказаної норми.

Керуючись ст. 130, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 234, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/2774/25 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення 5 327,68 грн страхового відшкодування в порядку суброгації.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали складено і підписано - 24.06.2025

Суддя Ю.О. Підченко