ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Справа № 906/1673/13

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Петухов М.Г.,

суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Переходько К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 29.04.2025 (суддя Шніт А.В., повна ухвала складена 05.05.2025)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп" на бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у справі

за позовом Прокурора м. Житомира в інтересах держави в особі Територіальної громади міста Житомира в особі Житомирської міської ради та Комунального підприємства "Агентство з управління майном" Житомирської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп"

про стягнення 58244,12 грн.

за участю:

прокурора - не з"явився

представників позивача - не з"явився

представника відповідача - Опанасюка С.П.

представника відділу ДВС - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 29.04.2025 у задоволенні скарги ТОВ "Темп" на бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відмовлено.

В обґрунтування постановленої ухвали суд першої інстанції, встановивши, що органом ДВС знищене виконавче провадження №42743483, яке не закінчене/завершене, а також те, що доказів виконання рішення суду та сплати всіх платежів, пов`язаних з його примусовим виконанням, боржником не надано, дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги ТОВ "Темп" на бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у м.Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ТОВ "Темп" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) припинити обтяження, а саме: арешт нерухомого майна - реєстраційний номер обтяження: №5402475 (спеціальний розділ), зареєстрований 17.04.2014 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №42743483 від 02.04.2014, винесеної Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції.

Апелянт зазначає, що обґрунтовуючи свою скаргу на бездіяльність державного виконавця, посилався не на факт повернення документа стягувачу, як достатній доказ для зняття арешту нерухомого майна, а на положення ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.41 Конституції України, ст.319,321,391 ЦК України, зміст яких спрямований на попередження свавільного захоплення власності, конфіскації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

ТОВ "Темп" вказує, що у даній справі наказ Господарського суду Житомирської області виданий 13.02.2014, а тому виконавче провадження, у якому накладений оскаржуваний арешт, завершено 15.02.2019, винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи, що повторного подання стягувачем вищевказаного виконавчого документу не відбулося, а також те, що трирічний строк для його пред`явлення сплинув, апелянт вважає, що існують достатні підстави для задоволення його скарги та скасування накладеного Богунським відділом ДВС у м. Житомирі арешту на його майно (реєстраційний номер обтяження №5402475).

У відповідності до ст.263 ГПК України інші учасники справи своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання, що відбулося 16.06.2025, прокурор, представники позивачів та Богунського відділу ДВС у м.Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) свою явку не забезпечили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення судового засідання. (а.с. 172-175 відновленої справи)

Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи приписи ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності прокурора, представників позивачів та Богунського відділу ДВС у м.Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Житомирської області від 28.01.2014 у справі №906/1673/13 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Темп" на користь Комунального підприємства "Агентство з управління майном" Житомирської міської ради 47189,03 грн боргу по орендній платі, 4162,86 грн пені. У частині стягнення 10000,00 грн заборгованості провадження у справі припинено. Стягнуто з ТОВ "Темп" у дохід Державного бюджету 1720,50 грн судового збору. Відмовлено прокурору в задоволенні позову, заявленого в інтересах Територіальної громади міста Житомира в особі Житомирської міської ради.

13.02.2014 на примусове виконання вказаного рішення суду видано накази №906/1673/13.

12.02.2025 до Господарського суду Житомирської області надійшла скарга ТОВ "Темп" на бездіяльність державного виконавця Богунського відділу Державної виконавчої служби у м.Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), згідно якої скаржник просив зобов`язати останнього припинити обтяження - арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 5402475 (спеціальний розділ), зареєстрований 17.04.2014 на підставі постанови Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП №42743483 від 02.04.2014 (а.с. 8-10 відновленої справи).

Обґрунтовуючи подану заяву ТОВ "Темп", посилаючись на положення ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.41 Конституції України, ст.319,321,391 ЦК України, вказувало що закінчення виконавчого провадження передбачає зняття арешту та скасування вжитих раніше заходів примусового виконання рішення, а його не зняття після закінчення виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, яка є триваючим правопорушенням, а тому може бути оскаржена у будь-який час шляхом подання скарги.

Заявник стверджував, що наявність протягом триваючого часу нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Враховуючи, що накладений Богунським відділом ДВС у м.Житомир арешт на нерухоме майно ТОВ "Темп" порушує його майнові права, а також те, що будь-які підстави для продовження існування спірного обтяження майна відсутні, заявник просив його скасувати.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказана норма кореспондується зі змістом статті 326 ГПК України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).

За змістом ст.116 ГПК України в редакції станом на дату видачі наказу Господарського суду Житомирської області від 13.02.2014 у справі №906/1673/13 та ст.327 ГПК України в чинній редакції, виданий судом наказ є підставою для виконання судового рішення.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ст.339-1 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на дату видачі виконавчого документу Господарським судом Житомирської області №906/1673/13 від 13.02.2014 та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №606-XIV).

Згідно з ст.1 Закону №606-XIV (в редакції, чинній станом на дату винесення постанови про арешт майна боржника - 02.04.2014) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1, 2 ст.17 Закону №606-XIV (в редакції, чинній станом на дату винесення постанови про арешт майна боржника - 02.04.2014) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як, зокрема виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів.

05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII, який прийнятий 02.06.2016.

Згідно з п.7 Розділу 13 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.2016), виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Апеляційним судом встановлено, що на виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 28.01.2014 останнім 13.02.2014 було видано судові накази.

02.04.2014 державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №42743483 з виконання наказу №906/1673/13 виданого 13.02.2014 Господарським судом Житомирської області про стягнення з ТОВ "Темп" на користь Комунального підприємства "Агентство з управління майном" Житомирської міської ради 47189,03грн боргу по орендній платі, 4162,86грн пені (а.с.127 відновленої справи).

02.04.2014 державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ТОВ "Темп" у межах суми звернення стягнення: 51351,89грн (а.с.128 відновленої справи ).

21.07.2015 постановою Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції матеріали виконавчого провадження №42743483 з примусового виконання наказу Господарського суду Житомирської області №906/1673/13 від 13.02.2014 передано до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Житомирській області. (а.с.129 відновленої справи)

24.07.2015 Відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Житомирській області винесена постанова про прийняття до виконання вищевказаного виконавчого провадження. (а.с.130 відновленої справи)

15.02.2019 постановою Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Житомирській області виконавче провадження №42743483 виведене із зведеного виконавчого провадження №48314803. (а.с.131 відновленої справи)

15.02.2019 постановою Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Житомирській області виконавчий документ - наказ №906/1673/13, який виданий 13.02.2014 Господарським судом Житомирської області, повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження". Також роз`яснено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк передбачений Законом України "Про виконавче провадження". (а.с.132-133 відновленої справи)

Відповідно до п.2.ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, станом на 15.02.2019) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання в межах визначеного законом строку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №412732544 від 11.02.2025 щодо ТОВ "Темп", на його нерухоме майно накладене обтяження, зокрема, арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: №5402475 (спеціальний розділ), зареєстрований 17.04.2014 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП №42743483 від 02.04.2014, винесеної Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції. (а.с.13-15 відновленої справи)

Відповідно до ч.3 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на 15.02.2019), у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1, 3, 11 ч.1 цієї статті арешт з майна знімається.

Згідно з ч.1 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на 15.02.2019), у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Схожі норми закріплені і у ч.1,2 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" (в чинній редакції), здійснивши аналіз яких, суд вказує, що законодавством визначено два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: 1) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); 2) у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 у справі №2/1522/11652/11)

Відтак, враховуючи, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 15.02.2019 виконавчий документ, на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", був повернутий стягувачу, а не суду чи іншому органу (посадовій особі), який його видав, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у державного виконавця обов`язку знімати арешт, накладений постановою від 02.04.2014 на майно боржника, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що згідно з ч.5 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на 15.02.2019), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.12 цього Закону.

(Схожий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.05.2025 у справі №2/1522/11652/11)

Строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Згідно з ч.1,2, п.1 ч.4 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на 15.02.2019) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. (Такі ж положення містяться у ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" у чинній редакції)

Колегією суддів встановлено, що трирічний строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання, наданий ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", після винесення постанови органом ДВС щодо повернення виконавчого документу стягувачу сплив 15.02.2022.

Жодних доказів повторного звернення стягувача із примусовим виконанням рішення Господарського суду Житомирської області від 28.01.2014 матеріали відновленої справи №906/1673/13 не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що пред`явлення виконавчого документу до виконання є виключним правом стягувача, а тому боржник позбавлений будь-якої можливості ініціювати чи в інший спосіб впливати на вчинення таких дій стягувачем.

Визначення законодавством чіткого строку пред`явлення до виконання виконавчого документа направлене на впорядкування правовідносин з виконання судового рішення боржником та на забезпечення юридичної визначеності таких правовідносин для боржника, в залежності від реалізації стягувачем його права на таке примусове виконання.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі -Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини. Згідно ч.1 ст.46 Конвенції та ст. 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення ЄСПЛ є обов`язковими для виконання державою.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ (зокрема, у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Вєренцов проти України", "Щокін проти України", "Сєрков проти України", "Колишній король Греції та інші проти Греції", "Булвес АД проти Болгарії", "Трегубенко проти України") напрацьовані три критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям одночасно.

Якщо хоча б одного критерію із перелічених не було додержано, то Європейський суд з прав людини констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з положеннями ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Указані норми визначають непорушність права власності та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. (Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2023 у справі №927/322/14)

У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.01.2023 у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2023 у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. (Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.08.2024 у справі №947/36027/21)

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника (з моменту його накладення 02.04.2014 по даний час), враховуючи відсутність майнових претензій з боку стягувача, повторного не пред`явлення ним виконавчого документу до виконання протягом строку, встановленого Законом України "Про виконавче провадження", є невиправданим втручанням у право ТОВ "Темп" на мирне володіння своїм майном. А тому, наявний за ТОВ "Темп" арешт нерухомого майна - реєстраційний номер обтяження: №5402475 (спеціальний розділ), зареєстрований 17.04.2014 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №42743483 від 02.04.2014, винесеної Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, підлягає скасуванню.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Згідно з п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.1, 4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ТОВ "Темп" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Житомирської області від 29.04.2025 у справі №906/1673/13 скасуванню.

Враховуючи п.19 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір", згідно якої судовий збір не справляється за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення, в апеляційного суду відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.269, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 29.04.2025 у справі №906/1673/13 задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 29.04.2025 у справі №906/1673/13 скасувати та прийняти нове рішення.

3. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп" на бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задоволити.

4. Зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп" () - реєстраційний номер обтяження №5402475 (спеціальний розділ), який зареєстрований 17.04.2014 на підставі постанови Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №42743483 від 02.04.2014.

5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "19" червня 2025 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.