СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Харків Справа №922/2957/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Сгара Е.В., суддя Тихий П.В.

за участю секретаря судового засідання Погребняк А.М.,

за участю представників учасників справи:

від позивача Годунов В.С.,

від відповідача - Кітченко М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» (вх.№186Х від 24.01.2024) на рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2025 у справі №922/2957/24 (м. Харків, суддя Усата В.В., повний текст рішення складено 23.01.2025)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем», місто Луцьк, Волинська область,

до Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради, м. Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МІШЕМ» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про закупівлю робіт №994 від 02.12.2020 в сумі 575504,4, грн. Витрати на професійну правничу допомогу позивач також просив стягнути з відповідача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.01.2025 в позові відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мішем» з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2025 скасувати; постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити; дозволити представнику апелянта взяти участь в апеляційному розгляді в режимі ВКЗ (відповідно до клопотання - п.5 апеляційної скарги).

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Мішем» зазначає наступне:

- суд не врахував, що роботи по договору прийняті особою, яка уповноважена відповідачем на її прийняття (технічним наглядом), а отже в силу п.4.1 Договору такий обсяг робіт має бути оплачений. До того ж за матеріалами справи технічний нагляд та прийняття робіт здійснював інший департамент міськради без зауважень до обсягу та якості;

- суд застосував загальні норми статей 854, 875, 879 ЦК України та практику їх застосування Верховним Судом, оминувши увагою спеціальну норму абз.2 ч.1 ст.853 ЦК України, яка регулює спірні відносини, та відповідну практику Верховного Суду з цього приводу.

- замовник негайно не приступив до прийняття виконаних робіт, тривалий час (в т.ч. на момент розгляду справи в суді) проявляв пасивну поведінку, ігнорував адвокатські запити, що призводить до застосування до нього наслідків, які передбачені в абз.2 ч.1 ст.853 ЦК України, а саме неможливості посилатися на відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі;

- застосування до відповідача правових наслідків, які передбачені в абз.2 ч.1 ст.853 ЦК України нівелює його право посилатися на неповне виконання робіт за договором в суді;

- за змістом матеріалів справи наявний акт виконаних робіт та акти на закриття прихованих робіт, які підписані уповноваженою особою, а саме технічним наглядом, що в силу п.4.1 Договору є підставою для здійснення оплати.

Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2025 для розгляду справи №922/2957/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» (вх.№186Х від 24.01.2024) на рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2025 у справі №922/2957/24. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2957/24.

04.02.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/2957/24 (вх.№1642).

Від Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2192 від 18.02.2025), в якому останній просить визнати поважними причини пропуску Департаментом будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради строку на подання відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Мішем» до Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради про стягнення коштів у справі №922/2957/24 та розглянути його; відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Мішем» на рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2025 у справі №922/2957/24 та рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2025 у справі №922/2957/24 залишити без змін.

Щодо клопотання відповідача про поновлення процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вказує про наступне.

Відповідач обґрунтовує пропуск строку на подання відзиву на апеляційну скаргу тим, що внаслідок військової агресії рф будівля Харківської міської ради зазначала пошкоджень, з огляду на що відсутній доступ до приміщень; в умовах воєнного стану значно зменшилась чисельність працівників виконавчих органів міської ради, а співробітники, які працюють, переведені на дистанційну роботу, що значно уповільнює реєстрацію вхідної/вихідної кореспонденції, направлення її виконавцю, підготовку процесуальних документів тощо; більшу частину робочого часу діє режим повітряної тривоги, що змушує працівників переходити до укриттів, а за відомостями підсистеми «Електронний Суд» тільки міська рада є учасником більше ніж 7000 справ. На думку відповідача, вказані обставини є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного виконання процесуальних дій протягом установленого законом строку для належного представництва виконавчих органів Харківської міської ради в судах.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2025 встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. Як вбачається з матеріалів справи, вказана ухвала доставлена відповідачу в електронний кабінет в системі «Електронний Суд» 29.01.2025 о 21:51 год.

Відповідно до ч.6 ст.242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З огляду на зазначене, ухвала від 28.01.2025 отримана відповідачем 30.01.2025, а тому строк на подання відзиву на апеляційну скаргу закінчився 14.02.2025.

Представником відповідача відзив подано до суду 18.02.2025, тобто з пропуском встановленого строку.

Вирішення питання щодо поновлення строку, відповідно до частини першої статті 119 ГПК України, перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони чи зі своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Частиною четвертою статті 119 ГПК України передбачено, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій, уникаючи як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі №904/5995/16.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Пронін проти України», «Кузнєцов та інші проти рф» одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на наведені у відзиві обставини, беручи до уваги те, що відповідач одночасно із клопотанням подав відзив на апеляційну скаргу, вказані відповідачем обставини пропуску строку пов`язані із військовою агресією, з урахуванням дії воєнного стану, з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, враховуючи норми статей 7, 13 ГПК України, а також завдання та основні засади (принципи) господарського судочинства, визначені статтею 2 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення відповідачу пропущеного строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Департамент будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради зазначає наступне:

- предметом укладеного між сторонами договору будівельного підряду є результат роботи закінчені роботи, відповідно до проекто-кошторисної документації та виконаних у відповідності з вимогами будівельних норм та правил, графіків виконання робіт, з угодженим переліком робіт, виконуваних за цим договором, визначеному як 1 робота на загальну вартість 676 786,80 грн;

- будь-яких інших додаткових угод, ніж ті, які наявні у матеріалах справи, сторонами не укладено, а тому між сторонами не погоджено змін обсягів виконання робіт та їх загальної вартості;

- при порівнянні об`ємів робіт, що вказані у Локальному кошторисі на будівельні роботи до Договору та Акті приймання вбачаються певні розбіжності у виконаних роботах. Тобто, роботи виконанні не в повному обсязі та є лише частиною робіт, передбачених Договором. Тому позивач не може вважатися таким, що належним чином виконав свій обов`язок щодо передачі виконаних робіт, а відповідач не є таким, що зобов`язаний оплатити відповідну частину робіт;

- умовами договору, укладеного між сторонами у цій справі не передбачено авансові чи поетапні проміжні платежі. Положення Договору підряду про те, що виконані роботи приймаються на підставі актів виконаних робіт (КБ-2в, КБ-3) (пункт 4.1), на підставі яких замовник здійснює оплату (пункт 4.1), враховуючи норми ст.854,875,879 ЦК України, не кореспондують обов`язку останнього оплатити відповідну частину виконаних робіт;

- замовник приймає виконані роботи (п.4.7 Договору) та проводить розрахунки (п.4.1. Договору) на підставі актів виконаних робіт, відписаних уповноваженими представниками сторін, за умови повного виконання робіт з Капітального ремонту, що визначені у Локальному кошторисі;

- у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують що відповідач здійснював приймання виконаних робіт на виконання умов договору, та відсутні докази одержання замовником повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, що є підставою для негайного початку прийняття робіт;

- з наданих позивачем додатків до листа ТОВ «Мішем» від 25.12.2023 №275-25/12/23, який отримано Департаментом 28.12.2023, вбачалося, що акти приймання виконаних робіт КБ-2в, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати КБ-3 не містять дати підписання зі сторони підрядника (відсутні такі обов`язкові реквізити як число, місяць та рік відповідно); відсутність вказаних обов`язкових реквізитів відповідно до п.6.2. Договору є підставою для повернення підряднику актів виконаних робіт без здійснення оплати;

- актів виконаних робіт з технічного нагляду до Департаменту не надходило, роботи, передбачені в акті приймання є лише частиною робіт, а тому позивач не може вважатися таким, що належним чином виконав свій обов`язок щодо передачі виконаних робіт на об`єкті.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 призначено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» (вх.№186Х від 24.01.2024) на рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2025 у справі №922/2957/24 до розгляду на « 20» березня 2025 р. о 10:15 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

14.03.2025 від судді Склярук О.І. надійшла заява про самовідвід від розгляду справи №922/2957/24.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 задоволено заяву судді Склярук О.І. про самовідвід у справі №922/2957/24. Справу №922/2957/24 передано для повторного автоматизованого розподілу.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» надійшла заява (вх.№3299 від 17.03.2025) про відвід судді Склярук О.І. та судді Хачатрян В.С.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№3300 від 17.03.2025), в яких останнє, зокрема, просить відкласти розгляд справи у зв`язку із розглядом Верховним Судом касаційної скарги у тотожних правовідносинах, а також провести судове засідання 20.03.2025 за відсутності представника позивача.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу між суддями від 17.03.2025 для розгляду справи №922/2957/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Хачатрян В.С., суддя Сгара Е.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» (вх.№3299 від 17.03.2025) в частині відводу судді Склярук О.І. від розгляду справи №922/2957/24 залишено без розгляду. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» (вх.№3299 від 17.03.2025) в частині відводу судді Хачатрян В.С. від розгляду справи №922/2957/24 визнано необґрунтованою. Передано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» (вх.№3299 від 17.03.2025) про відвід судді Хачатрян В.С. від розгляду справи №922/2957/24 для вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, у порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025 для розгляду заяви про відвід у справі №922/2957/24 призначено суддю Стойку О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 (суддя Стойка О.В.) у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» про відвід судді Східного апеляційного господарського суду Хачатрян В.С. з розгляду справи №922/2957/24 відмовлено.

19.03.2025 суддею Хачатрян В.С. подано заяву про самовідвід у даній справі №922/2957/24.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 задоволено заяву судді Хачатрян В.С. про самовідвід у справі №922/2957/24. Справу №922/2957/24 передано для повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу між суддями від 19.03.2025 для розгляду справи №922/2957/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Сгара Е.В., суддя Россолов В.В.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» надійшла заява (вх.№3502 від 20.03.2025) про відвід судді Россолова В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» (вх.№3502 від 20.03.2025) про відвід судді Россолова В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 розгляд справи №922/2957/24 відкладено на 24 квітня 2025 року о 10:45 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 оголошено перерву у розгляді справи №922/2957/24 до 15.05.2025 о 10:45 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Від Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради надійшли додаткові пояснення (вх.№5135 від 24.04.2025).

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» надійшли додаткові пояснення (вх.№5149 від 24.04.2025).

24.04.2025 суддею Россоловим В.В. подано заяву про самовідвід у даній справі №922/2957/24.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.04.2025 задоволено заяву судді Россолова В.В. про самовідвід у справі №922/2957/24. Справу №922/2957/24 передано для повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу між суддями від 24.04.2025 для розгляду справи №922/2957/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Сгара Е.В., суддя Тихий П.В.

Від Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради надійшли пояснення (вх.№5319 від 29.04.2025).

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» надійшло клопотання про розподіл судових витрат (вх.№6053 від 14.05.2025).

Від Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради надійшло клопотання про призначення експертизи (вх.№6092 від 14.05.2025), в якому останнє просить:

1.Призначити проведення комісійної судової будівельно-технічної та дорожньо-технічної експертизи роботи з Капітального ремонту вул. Клочківської, 336А (внутрішньоквартальні дороги та тротуари) у справі №922/2957/24.

2.На вирішення експертів поставити наступні питання:

- Чи відповідають фактичні види, обсяги і вартість виконаних робіт та фактично використаних матеріалів та їх якість за договором про закупівлю робіт №994 від 02.12.2020 за об`єктом Капітального ремонту вул. Клочківської 336А (внутрішньоквартальні дороги та тротуари), укладеним між Департаментом будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради та ТОВ «МІШЕМ», видам, обсягам, вартості робіт, використаних матеріалів та їх якості, передбачених проектно-кошторисною документацією, договірною ціною, нормативно-правовим актам у галузі будівництва, а також даним, зазначеним в Актах приймання виконаних робіт, складеними ТОВ «МІШЕМ», у т.ч. враховуючи гарантійний строк та строк експлуатації? Якщо не відповідають, то в чому полягає невідповідність?

- Чи відповідають фізико-хімічні властивості кернів (вирубок) отриманих із верхнього шару асфальтобетонного покриття, використаного в процесі робіт по об`єкту Капітального ремонту вул. Клочківської 336А (внутрішньоквартальні дороги та тротуари), враховуючи гарантійний строк та строк експлуатації дороги, вимогам ДСТУ Б В.2.7 - 119-2011, зазначених в Актах приймання виконаних робіт, складеними ТОВ «МІШЕМ»? Якщо не відповідає, то в чому полягає невідповідність?

Вилучення зразків верхнього шару асфальтобетонного покриття (кернів) по об`єкту Капітального ремонту вул. Клочківської 336А (внутрішньоквартальні дороги та тротуари) провести із залученням судових експертів, спеціалістів експертних та/або лабораторних установ відповідно до вимог ДБН В.2.3-4:2015 та ДСТУ Б В.2.7-319:2016.

- Яка вартість фактично виконаних ТОВ «МІШЕМ» робіт та використаних матеріалів на підставі договору №994 від 02.12.2020, відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт б/н та б/н?

- Чи не завищена вартість виконаних ТОВ «МІШЕМ» робіт та використаних матеріалів на підставі договору №994 від 02.12.2020, відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт б/н та б/н?

4.Проведення комісійної судової будівельно-технічної та дорожньо-технічної експертизи роботи з Капітального ремонту за адресою: м. Харків, вул. Клочківської 336А (внутрішньоквартальні дороги та тротуари) у справі №922/2957/24 доручити експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса».

5.Зупинити судове провадження у справі №922/2957/24 до отримання висновків експертів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2025 оголошено перерву у розгляді справи №922/2957/24 до « 19» червня 2025 р. о 10:30 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх.№7069 від 05.06.2025).

Від Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради надійшли пояснення (вх.№7580 від 18.06.2025).

Від Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради надійшло клопотання (вх.№7581 від 18.06.2025), в якому останнє просить відмовити у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Годунова В.С. щодо стягнення з Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради витрат на професійну правничу допомогу у сумі 30 000 грн. У разі задоволення заяви про стягнення з Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради витрат на професійну правничу допомогу, зменшити розмір таких витрат з урахуванням принципів розумності, співмірності та пропорційності розподілу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради про призначення судової експертизи (вх.№6092 від 14.05.2025) у справі №922/2957/24.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 19.06.2025 позивач підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» про долучення до матеріалів справи доказів (вх.№7069 від 05.06.2025), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи».

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку особи, яка бере участь у справі, добросовісно користуватися процесуальними правами, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

В обґрунтування неможливості подання доказів до суду першої інстанції долученого до клопотання акту підтвердження виконаних робіт апелянт посилається на наслідки збройної агресії російської федерації. Так, заявник зазначає, що у лютому 2022 року ТОВ «МІШЕМ» вивільнило своє офісне приміщення для розташування в ньому бомбосховища. Робоча документація була передана до ТОВ «ТМП ТРАНСБУД» на зберігання. Для підготовки позову документація була запитана та у травні 2024 року передана ТОВ «МІШЕМ». Водночас, виявлено, що через недбалість працівників ТОВ «ТМП ТРАНСБУД» частина документації, а саме акти підтвердження виконаних робіт не були повернуті ТОВ «МІШЕМ». На думку скаржника, вказані обставини у своїй сукупності підтверджують поважність причини подання доказу з порушенням встановленого процесуального строку, оскільки такі причини зумовлені об`єктивними чинниками та перебували поза межами можливого впливу ТОВ «МІШЕМ». Водночас, апелянт вважає, що наданий доказ є важливим для вирішення спору, оскільки окрім наявних у справі документів підтверджує, що замовник фактично прийняв виконані роботи, був обізнаний з ходом їх виконання, водночас не мав жодних претензій до того як позивач звернувся з позовом. Також заявник просить долучити та врахувати витяг з експертного дослідження, в якому вказано про неможливість дослідження об`єкта після 3 років його експлуатації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач під час розгляду справи у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі не посилався на обставини існування акту підтвердження виконаних робіт у спірних правовідносинах. Водночас, заперечення відповідача щодо виконаного обсягу та якості робіт за договором висловлювалися останнім починаючи із відзиву на позовом.

Крім того, апелянтом необґрунтовано також і неможливість звернутися із запитом до зберігача документації - ТОВ «ТМП ТРАНСБУД» раніше 02.06.2025. Помилка відповідального працівника внаслідок якої, як зазначає апелянт, було повернуто не всю документацію за спірним договором, є суб`єктивним чинником та не становить винятковість випадку для долучення нових доказів на стадії апеляційного розгляду.

Стосовно Витягу з висновка експерта, який просить долучити до матеріалів справи апелянт, колегію суддів встановлено що такий висновок датовано 17.09.2024, тобто до прийняття оскаржуваного рішення. Разом з цим, скаржником не зазначено жодних причин та обставин неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції.

Суд вказує, що за змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з частиною першою статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст.14 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування варто розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи (п.8.2 постанови Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №908/1879/17).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК, втрачає сенс (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).

Суд звертає увагу, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено неможливість подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та винятковість даного випадку для прийняття нових доказів на стадії апеляційного розгляду.

У разі відсутності доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції, апеляційний суд залишає такі докази поза увагою та не приймає їх до розгляду.

Аналогічні висновки знайшли своє відображення у сталій практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 23.01.2020 у справі №910/16322/18, від 22.01.2020 у справі №915/99/19, від 14.01.2020 у справі №910/5280/19, від 24.12.2019 у справі №902/377/19.

З урахуванням викладеного, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття до розгляду доданих позивачем доказів та їх врахування при перегляді оскаржуваного рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2020 між ТОВ «МІШЕМ» та Департаментом будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради укладений договір про закупівлю робіт №994 (Далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Підрядник зобов`язується виконати роботи з Капітального ремонту вул. Клочківської, 336А (внутрішньоквартальні дороги та тротуари) (код за ДК 021:2015 - 45233000-9 - Будівництво, влаштовування фундаменту та покриття шосе, доріг) відповідно до проектно-кошторисної документації та оголошення про проведення спрощеної закупівлі, а Замовник - прийняти ці роботи та оплатити їх.

Відповідно до п. 1.2. Договору найменування робіт - Капітальний ремонт вул. Клочківської, 336А (внутрішньоквартальні дороги та тротуари) (код за ДК 021:2015 - 45233000-9 - Будівництво, влаштовування фундаменту та покриття шосе, доріг).

Кількісні характеристики виконуваних за цим Договором робіт визначаються відповідно до проектно-кошторисної документації, 1 робота.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що ціна цього Договору становить 676786,80 грн. (шістсот сімдесят шість тисяч сімсот вісімдесят шість грн. 80 коп.), в тому числі ПДВ - 112797,80 грн. (сто дванадцять тисяч сімсот дев`яносто сім грн. 80 коп.).

Відповідно до положень пунктів 4.1, 4.2 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником на підставі актів виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3), підписаних уповноваженими представниками Сторін. Розрахунки здійснюються у формі після оплати протягом 90 (дев`яноста) календарних днів з моменту підписання документів, зазначених у п. 4.1. договору, у разі якщо відповідні бюджетні кошти надійшли на рахунок Замовника.

Згідно п. 4.7. Договору Замовник приймає виконані роботи на підставі акта виконаних робіт (№КБ-2в, КБ-3), підписаного уповноваженими представниками сторін. Акт виконаних робіт передається Підрядником уповноваженому представнику Замовника.

Відповідно до п. 4.8. Договору розрахунки за виконані роботи здійснюються Замовником в міру надходження коштів. Такі умови фінансування виключають пред`явлення штрафних санкцій щодо оплати робіт.

Пунктом 5.1. Договору встановлено строк виконання робіт до 31 грудня 2021. Початок робіт: грудень 2020. Завершення робіт: грудень 2021, згідно графіка виконання робіт.

Відповідно до п. 5.2. Договору місцем виконання робіт є: 61051, Україна, Харківська область, місто Харків, вул. Клочківська, 336А.

Відповідно до п. 5.3. Договору Підрядник зобов`язаний виконувати роботи у відповідності з вимогами будівельних норм та правил, графіків виконання робіт та положень Загальних умов, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668.

Відповідно до п. 5.5. Договору Замовник здійснює контроль та технічний нагляд за якістю, обсягами та вартістю ремонту об`єкта, відповідністю виконаних робіт будівельним нормам та правилам, а матеріалів, виробів і конструкцій - державним стандартам і технічним умовам.

У пункті 5.7. Договору встановлено, що приймання-передача в експлуатацію закінчених робіт (об`єкта ремонту) буде виконуватися згідно з вимогами Загальних умов, затверджених Постановою КМУ від 01.08.2005р. №668, Постанови КМУ №461 від 13.04.2011 р. та інших нормативних актів, що регламентують приймання закінчених об`єктів в експлуатацію.

Замовник зобов`язаний приймати виконані роботи згідно з актом виконаних робіт (№КБ-2в, КБ-3), своєчасно та повному обсязі сплачувати за виконані роботи тільки після підписання замовником актів виконаних робіт (№КБ-2в, КБ-3) (підпункти 6.1.2, 6.1.3.1 Договору).

Відповідно до підпункту 6.4.4.1 Договору підрядник має право своєчасно та повному обсязі отримувати плату за виконані роботи тільки після підписання замовником актів виконаних робіт (№КБ-2в, КБ-3).

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що договір про закупівлю укладається та набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язань за цим Договором.

Згідно з п. 11.2 Договору зміни до Договору здійснюються згідно з діючим законодавством України з обов`язковим складанням письмової додаткової угоди.

Відповідно до п. 11.3 Договору Замовник сплачує Підряднику за виконані роботи у разі розірвання Договору у зв`язку з припиненням ремонту, у т.ч. шляхом консервації або ліквідації незавершеного ремонту.

Розділом XII передбачено, що невід`ємною частиною договору є:

- договірна ціна;

- календарний графік виконання робіт;

- план фінансування будівництва.

Додатками до договору «Договірна ціна» сторони погодили виконання робіт у 2020-2021 році на суму 676786,80 грн, у тому числі будівельних робіт 562809,00 грн, інших витрат 113977,80 грн. Вказані додатки були складені на підставі проектно-кошторисної документації, а саме - локальних кошторисів на будівельні роботи, відомостей ресурсів, розрахунків загально - виробничих витрат, розрахунків коштів на покриття додаткових витрат, розрахунків кошторисного прибутку та адміністративних витрат.

Додатковою угодою №1 від 08.12.2020 до договору про закупівлю робіт №994 від 02.12.2020 внесені зміни, зокрема, розділ IV «Порядок здійснення оплати» викладено у новій редакції: « 4.10 Обсяг фінансування у 2020 році складає 676 786, 80, в тому числі ПДВ - 112 797 грн. 80 коп. згідно «Програми розвитку і реформування житлово-комунального господарства м. Харкова на 2011-2020 рр.», затвердженою рішенням 49 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.10.2010 року № 328/10 (зі змінами).

Додатковою угодою №2 від 17.12.2020 до договору про закупівлю робіт №994 від 02.12.2020 внесені зміни, зокрема, розділ IV «Порядок здійснення оплати» викладено у новій редакції: « 4.10 Обсяг фінансування у 2020 році складає 0,00 грн. згідно «Програми розвитку і реформування житлово-комунального господарства м. Харкова на 2011-2020 рр.», затвердженою рішенням 49 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.10.2010 року №328/10 (зі змінами).

Додатковою угодою №3 від 16.12.2021 до договору про закупівлю робіт №994 від 02.12.2020 внесені зміни зокрема, у розділ V. Виконання робіт, п.5.1 викладено у новій редакції: « 5.1. Строк виконання робіт: до 31 грудня 2022 р. Початок робіт: грудень 2020 року. Завершення робіт: грудень 2022 року, згідно графіка виконання робіт.» та у розділ X. Строк дії Договору, п. 10.1. викладено у новій редакції: « 10.1. Договір про закупівлю укладається та набирає чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2022 року, а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язань за цим Договором.»

Додатковою угодою №5 від 20.10.2022 до договору про закупівлю робіт №994 від 02.12.2020 внесені зміни зокрема, у розділ V. Виконання робіт, п.5.1 викладено у новій редакції: « 5.1. Строк виконання робіт: до 31 грудня 2023 р. Початок робіт: грудень 2020 року. Завершення робіт: грудень 2023 року, згідно графіка виконання робіт.» та у розділ X. Строк дії Договору, п. 10.1. викладено у новій редакції: « 10.1. Договір про закупівлю укладається та набирає чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2023 року, а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язань за цим Договором.»

Додатком №2 до додаткової угоди №5 від 20.10.2022 до Договору «Календарний графік виконання робіт» передбачено виконання робіт протягом 2023 року на загальну кошторисну вартість - 676 786,80 грн.

Матеріали справи містять акти на закриття прихованих робіт:

- б/н від 29.11.2021 улаштування бетонної підготовки під поребрик;

- б/н від 29.11.2021 улаштування бетонної підготовки під бортовий камінь;

- б/н від 29.11.2021 улаштування підстильних та вирівнювальних шарів основи із щебеню під бортовий камінь;

- б/н від 30.11.2021 улаштування основ під тротуари із щебеню фракції 5-20 мм;

- б/н від 01.12.2021 обетовування колодязів;

- б/н від 01.12.2021 заміна цегляних горловин оглядових цегляних колодязів;

- б/н від 02.12.2021 улаштування підстильних та вирівнюючих шарів основи із щебеню фракції 20-40 мм на проїзній частині;

- б/н від 04.12.2021 розлив в`яжучих матеріалів;

- б/н від 04.12.2021 улаштування вирівнювального шару з асфальтобетонної суміші на проїзній частині;

Тож, як вбачається з матеріалів справи будівельні роботи виконувалися позивачем протягом листопада-грудня 2021 року.

Позивачем також надано видаткові накладні: з постачальником ТОВ «Виробниче об`єднання «СПЛАВ-500» №2510-00007 від 25.11.2021 на суму 164040,00 грн, з постачальником ТОВ «Виробнича компанія «ВІВАТ» №980 від 25.11.2021 на суму 40800,00 грн., з постачальником ТОВ «ННП-АВТО» №280 від 26.11.2021 на суму 30240,00 грн., з постачальником ПП «АРТЕМБУД» №294 від 26.11.2021 на суму 3 000,00 грн. та №298 від 02.12.2021 на суму 8790,00 грн., з постачальником «ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» №9 від 04.12.2021 на суму 230100,00 грн. та №12 від 04.12.2021 на суму 399 000,00 грн.

Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати вартість виконаних будівельних робіт склала 575 504,40 грн з ПДВ. Вказана вартість визначена й актом приймання виконаних будівельних робіт б/н б/д.

Довідка (КБ-3) та акт приймання виконаних будівельних робіт (КБ2в) містить лише підпис та печатку позивача.

З матеріалів справи вбачається, що супровідним листом від 25.12.2023 №275-25/12/23 позивачем надіслано відповідачу оригінал акту приймання виконаних будівельних робіт №1 (КБ2в) з капітального ремонту вул. Клочківської, 336А, оригінал довідки про вартість виконаних робіт (КБ-3) з капітального ремонту вул. Клочківської, 336А, оригінал відомості ресурсів з капітального ремонту вул. Клочківської, 336А, оригінал розрахунку №1-2 загальновиробничих витрат з капітального ремонту вул. Клочківської, 336А, оригінал акту підтвердження виконаних робіт з капітального ремонту вул. Клочківської, 336А.

Втім, як вказує позивач, відповідач проігнорував підписання акту приймання виконаних будівельних робіт та оплату за виконані роботи не здійснив, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором про закупівлю робіт №994 від 02.12.2020 в сумі 575504,40 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що предметом укладеного між сторонами, договору будівельного підряду є результат роботи - закінчені роботи відповідно до проектно-кошторисної документації та тендерної документації. При цьому, сторони за взаємною згодою погодили, що весь перелік робіт виконуваних за цим договором робіт є 1 робота. Судом також встановлено, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачено авансові чи поетапні проміжні платежі, а також не передбачено обов`язку замовника прийняти окремі етапи та/або окремі види робіт, виконані до повного виконання підрядником всього визначеного проектно-кошторисною документацією обсягу робіт. Положення договору підряду про те, що виконані роботи приймаються на підставі актів виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3) (пункт 4.1), на підставі яких замовник здійснює оплату (пункт 4.2), враховуючи норму статей 854, 875, 879 ЦК України, не кореспондують обов`язку останнього оплатити відповідну частину виконаних робіт. Такий порядок оплати не був узгоджений сторонами умовами договору. Суд першої інстанції встановив, що будь-яких додаткових угод до договору про закупівлю робіт №994 від 02.12.2020 щодо зменшення обсягу виконання робіт між ТОВ «МІШЕМ» та Департаментом будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради не укладалося, відповідно сторонами не було погоджено ніяких змін обсягів виконання робіт та їх загальної вартості. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскільки роботи, передбачені в акті приймання виконаних будівельних робіт б/н та б/д є лише частиною робіт, передбачених пунктами 1.1, 1.2, 5.2 Договору №994 від 02.12.2020, позивач не може вважатися таким, що належним чином виконав свій обов`язок щодо передачі виконаних робіт, а відповідач відповідно до приписів статті 612 Цивільного кодексу України не є таким, що прострочив оплату виконаних позивачем робіт за договором про закупівлю робіт №994 від 02.12.2020. Отже, на думку місцевого господарського суду, це свідчить про передчасність звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 575504,40 грн заборгованості за договором про закупівлю робіт №994 від 02.12.2020. Суд першої інстанції вважає, що обов`язок щодо сплати виконаних робіт виникає у Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради після виконання підрядником всього переліку робіт, передбачених проектно-кошторисною документацією, за умови їх прийняття замовником, а тому наразі відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за договором про закупівлю робіт №994 від 02.12.2020 в сумі 575504,40 грн. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Нормами частини першої статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між сторонами на підставі Договору про закупівлю робіт. Аналізуючи зміст спірного Договору, колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою останній є договором будівельного підряду.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГПК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Правовідносини підряду врегульовані главою 61 ЦК України.

Так, частиною 1 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частин 1,3 статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до частин першої, другої статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно з ч. 1 статті 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

У відповідності до статті 530 ЦК України також визначено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Відповідно до частин 1, 2 статті 882 Цивільного кодексу України, замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором. У прийнятті робіт мають брати участь представники органів державної влади та органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених законом або іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З аналізу викладених норм вбачається, що договір підряду є оплатним, і обов`язок підрядника виконати певну роботу відповідає обов`язку замовника цю роботу прийняти та оплатити.

За умовами спірного Договору підрядник (позивач) зобов`язувався виконати роботи з капітального ремонту вул. Клочківської, 336А (внутрішньоквартальні дороги та тротуари) (код за ДК 021:2015 - 45233000-9 - Будівництво, влаштовування фундаменту та покриття шосе, доріг) відповідно до проектно-кошторисної документації та оголошення про проведення спрощеної закупівлі, а Замовник - прийняти ці роботи та оплатити їх (пункт 1.1).

Відповідно до умов пунктів 4.1., 4.2. спірного Договору розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником на підставі актів виконаних робіт (№КБ-2в, КБ-3), підписаних уповноваженими представниками Сторін. Розрахунки здійснюються у формі післяплати протягом 90 (дев`яноста) календарних днів з моменту підписання документів, зазначених у п.4.1. договору, у разі якщо відповідні бюджетні кошти надійшли на рахунок Замовника.

Пунктами 6.1.1., 6.1.2. Договору встановлено, що Замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи; приймати виконані роботи згідно з актом виконаних робіт (№КБ-2в, КБ-3).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «МІШЕМ» на виконання умов спірного Договору направило Департаменту супровідний лист, яким були передані для підписання документи, а саме: оригінал акта приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), оригінал довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3), оригінал відомості ресурсів, оригінал розрахунку №1-2 загальновиробничих витрат, оригінал акта підтвердження виконаних робіт. Департамент отримав вказаний пакет документів 28.12.2023, що підтверджується вхідним штампом на першій сторінці вказаного листа.

Також додатково 29.12.2023 позивач надіслав засобами поштового зв`язку зазначений вище супровідний лист з додатками на адресу відповідача, який отриманий відповідачем 09.01.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №574. Факт отримання документів за Договором відповідачем не заперечується.

Разом з тим, відповідач отримані документи зі своєї сторони не підписав, обґрунтованих заперечень щодо їх підписання не надав, про можливі виявлені недоліки робіт не заявляв.

Апелянт вказує, що оскільки жодних заперечень щодо актів відповідач не висловлював та ще до їх вручення роботи прийняті представником технічного нагляду, відтак строк оплати відповідно до умов Договору настав, проте відповідач протягом тривалого часу виконані позивачем роботи не оплатив. Натомість відповідач вважає, що обов`язок зі сплати виконаних робіт у Замовника виникає після виконання Підрядником всього переліку робіт, передбачених проектно-кошторисною документацією, за умови їх прийняття Замовником або відсутності обґрунтованих заперечень щодо їх прийняття.

Колегія суддів зазначає, що статтею 853 ЦК України встановлюється обов`язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові; якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (частина перша даної статті).

Наведені норми містять презумпцію обов`язку замовника здійснювати приймання роботи з його засвідченням актом або іншим документом, що фіксує факт прийняття роботи. Крім того, на замовника покладається обов`язок оглянути виконані роботи. Зазначення такого огляду полягає у тому, що він дозволяє виявити можливі недоліки виконаної роботи.

Так, відповідно до статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

У частині четвертій статті 879 ЦК України визначено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно з частиною четвертою статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

У судовій практиці стосовно акта виконаних робіт, підписаного однією стороною, усталеною є правова позиція, викладена в пункті 6.3 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/7446/18, та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №916/693/21, від 14.07.2021 у справі №911/1981/20, від 20.04.2021 у справі №905/411/17, від 17.03.2021 у справі №910/11592/19, від 15.10.2019 у справі №921/262/18, відповідно до якої передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.

Отже, передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.

За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.

Водночас неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

Таких висновків також дотрималася і Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2022 у справі № 913/703/20 також зазначено, що відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника. У такому разі генпідрядник повинен довести, що він надсилав замовнику акт та, у випадку необґрунтованої відмови останнього від його підписання, реальне виконання робіт за договором (такі висновки також наведені і у постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №917/1489/18, від 18.07.2019 у справі №910/6491/18, від 19.06.2019 у справі №910/11191/18).

Якщо замовник в порушення вимог статей 853, 882 ЦК України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №910/2184/18, від 16.09.2019 у справі №921/254/18, від 15.10.2019 у справі №921/262/18.

Наведене вище дає підстави дійти висновку, що для здійснення відповідачем оплати виконаних позивачем робіт за договором, позивач (підрядник) повинен був направити замовнику визначені умовами Договору документи, зокрема, акти виконаних робіт форми КБ-2в, КБ-3, а замовник повинен був їх підписати та/або надати вмотивовану відмову від їх підписання.

За встановленими вище обставинами справи, підрядник у встановлений Договором строк та порядку направив на адресу замовнику пакет документів, що підтверджує обсяг та вартість виконання робіт за Договором. У свою чергу замовник (Департамент) не заперечує факт отримання вказаних документів, надісланих позивачем (ТОВ «МІШЕМ), але при цьому вмотивовану відмову від їх підписання у визначені законом строки не надав.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача на лист Департаменту від 29.12.2023, яким нібито, документи, направлені позивачем 25.12.2023, були повернуті у зв`язку з неналежним оформленням актів виконаних робіт та з зазначенням підстав щодо неможливості прийняття даних документів на підтвердження виконання робіт, оскільки в матеріалах справи відсутні докази надсилання такого листа позивачу, а відповідні обставини заперечуються позивачем. Крім того, відсутні докази звернення відповідача до позивача щодо відповідних недоліків виконаних робіт після отримання акта виконаних робіт.

Суд вказує, що у даному випадку слід встановити реальне виконання робіт відповідно до умов Договору.

Верховний Суд у постановах від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі №921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18 дійшов висновку про те, що статтю 882 Цивільного кодексу України треба розглядати у системному зв`язку з іншими положеннями Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини підряду, зокрема з положеннями частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України, яка визначає, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник у порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

У даному випадку фактичне виконання робіт позивачем за Договором №994 від 02.12.2020 на суму 575504,40 грн підтверджується актом виконаних робіт, який було вручено особисто відповідачу та повторно направлено поштою; відсутністю до виникнення судового спору жодних заперечень на вказаний акт; відсутністю акту про виявлені недоробки та дефекти в порядку пункту 4.9 Договору; ненаданням відповіді на запит адвоката позивача щодо підтвердження факту виконання робіт та обґрунтування причин не підписання актів, які були направлені на адресу замовника; загальним журналом робіт на об`єкті, актами на закриття прихованих робіт, які підписані, в тому числі представником технічного нагляду відповідача; накладними на придбання товарів для проведення робіт по договору.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 5.5 Договору, Замовник або залучена замовником особа здійснює контроль та технічний нагляд за якістю, обсягом та вартістю ремонту об`єкта, відповідністю виконаних робіт будівельним нормам та правилам, а матеріалів, виробів і конструкцій державним стандартам і технічним нормам.

Пунктом 6.2.2. Договору встановлено, що Замовник має право контролювати виконані роботи у строки, встановлені договором.

Крім того, пунктом 4.9 Договору встановлено, якщо роботи виконані підрядником з недоробками та дефектами, що зафіксовано відповідним актом при прийомі виконаних робіт, Замовник може відстрочити оплату цих робіт. На протязі встановлених цим актом строків підрядник повинен усунути виявлені порушення і після цього Замовник перераховує утримані суми.

Замовник здійснював нагляд за підрядними роботами, фіксував відсутність зауважень до них шляхом підписання актів прихованих робіт, але наполягає на невідповідності якості та обсягів виконаних робіт.

Східним апеляційним господарським судом встановлено, що наявні в матеріалах справи акти на закриття прихованих робіт окрім підпису представника позивача містять підписи представника технічного нагляду відповідача - Лихолітова В.О. В актах безпосередньо зазначено про відсутність при виконанні робіт відхилень від проектної документації та міститься дозвіл на виконання наступних робіт, стоїть дата початку і закінчення робіт.

Загальний журнал робіт, копія якого наявна в матеріалах справи, також містить підпис інженера технічного нагляду відповідача Лихолітова В.О.

На останньому аркуші акта приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в міститься прізвище, підпис інженера технічного нагляду Лихолітова Віктора Олександровича, скріплені печаткою, що свідчить про відповідність зазначених в акті робіт фактично виконаним роботам по об`єкту та про відповідність таких робіт затвердженій проектно-кошторисний документації, державним стандартам України.

Відтак, за висновками судової колегії, обсяг, якість та ціна фактично виконаних позивачем робіт підтверджені технічним наглядом замовника.

Однак, незважаючи на надання відповідачем доручення приймати підрядні роботи іншій особі, відповідач заперечує проти факту прийняття робіт (щодо їх якості та обсягу). Така позиція, на переконання суду апеляційної інстанції, є проявом недобросовісності та суперечливої поведінки відповідача.

До того ж, саме на замовника покладається відповідальність за дії його технічного нагляду, висловлення заперечень щодо обсягу виконаних робіт (у тому числі прихованих робіт) після їх прийняття технічним наглядом та закриття прихованих робіт порушує баланс інтересів сторін.

При цьому, посилаючись на здійснення листування з технічним наглядом щодо надання документів про здійснення ним робіт з технічного нагляду, передбачених укладеним між ними договором, відповідач не надав доказів направлення відповідного листа (№1788/0/66-24 від 29.08.2024) Департаменту з благоустрою, відбудови та реконструкції Харківської міської ради.

Стосовно доводів відповідача про неодержання замовником повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, що є підставою для негайного початку прийняття робіт, а тому складання акта про передання робіт підрядником і прийняття їх замовником є передчасним, колегія суддів вказує про наступне.

Згідно з частиною першою статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Стаття 882 ЦК України встановлює, що замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або якщо це передбачено договором, етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами (частина четверта статі 882 ЦК України).

Пунктом 5.7 Договору передбачено, що приймання-передача в експлуатацію закінчених робіт (об`єкта ремонту) буде виконуватися згідно з вимогами Загальних умов, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668, Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 та інших нормативних актів, що регламентують приймання закінчених об`єктів в експлуатацію.

Пунктами 6.1.1, 6.1.2 встановлено, що замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи, приймати виконані роботи згідно з актом виконаних робіт (№КБ-2в, КБ-3).

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668 затверджено Загальні умови укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві (далі - Загальні умови), які відповідно до ЦК України визначають порядок укладення та виконання договорів підряду на проведення робіт з нового будівництва, реконструкції будівель і споруд та технічного переоснащення діючих підприємств, комплексів і видів робіт, пов`язаних із капітальним будівництвом об`єктів.

Згідно з пунктами 88, 89 Загальних умов приймання-передача закінчених робіт (об`єкта будівництва) проводиться у порядку, встановленому цими Загальними умовами, іншими нормативними актами та договором підряду. Після одержання повідомлення підрядника про готовність до передачі закінчених робіт (об`єкта будівництва) замовник зобов`язаний негайно розпочати їх приймання.

Передача виконаних робіт (об`єкта будівництва) підрядником і приймання їх замовником оформлюється актом про виконані роботи. Підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами (пункти 91, 96 Загальних умов).

З аналізу частини першої статті 882 ЦК України та пунктів 88, 89 Загальних умов приймання-передача закінчених робіт, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668, вбачається, що ані ЦК України, ані постанова Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668 не містить приписів щодо обов`язку підрядника надсилати замовнику повідомлення про готовність до передачі закінчених робіт. Конструкція вказаних норм передбачає саме алгоритм дій замовника у разі отримання такого повідомлення від підрядника, а саме - обов`язок негайно розпочати приймання таких робіт.

Відтак, ураховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що для здійснення відповідачем оплати виконаних позивачем робіт за Договором, останній повинен направити замовнику визначені умовами Договору акти виконаних робіт форми КБ-2в, КБ-3. Натомість умови укладеного між сторонами Договору не містять положень щодо надсилання (надання) позивачем відповідачу повідомлення підрядника про готовність до передачі закінчених робіт (об`єкта будівництва).

Таким чином, відповідні доводи відповідача щодо необхідності направлення замовнику повідомлення про готовність до передання робіт, як необхідної передумови для правомірності надсилання актів виконаних робіт, є помилковими та такими, що суперечать приписам статті 882 ЦК України.

Поряд з цим, у супровідному листі №275-25/12/23 від 25.12.2023 міститься повідомлення про виконання підрядником робіт по Договору такого змісту: «Підрядник виконав передбачені Договором роботи». А тому відповідно до вимог статті 882 Цивільного кодексу України відповідач як замовник мав негайно приступити до прийняття робіт після отримання такого повідомлення, проте доказів виконання відповідачем вищевказаного обов`язку матеріали справи не містять.

Отже, оскільки відповідач після повідомлення про виконання позивачем підрядних робіт, а також направлення адвокатського запиту представника позивача щодо причин не підписання актів не заявив про жодні недоліки таких робіт в порядку абзацу частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України то, враховуючи абзац 2 частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України, він втратив можливість посилатися на жодні недоліки виконаних робіт в подальшому.

Заперечення відповідача в частині того, що акт приймання виконаних будівельних робіт не містить дати складання документу та відмітки щодо відмови однієї із сторін від підписання акту, а також до цього акту не було додано відповідного документу проведення якості асфальтобетонного покриття, є необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 882 ЦК України акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту визнані судом обґрунтованими.

Разом з цим, спірний акт приймання виконаних будівельних робіт на суму 575504,40 грн недійсним в порядку вищенаведеної норми не визнавався.

Крім того, як вже зазначалося, оскільки відповідач після повідомлення про виконання позивачем підрядних робіт не заявив про жодні недоліки таких робіт в порядку абзацу частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України то, враховуючи абзац 2 частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України, він втратив можливість посилатися на недоліки, в тому числі щодо оформлення робіт та їх приймання-передачі.

Окрім цього, наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій (такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 12.06.2018 у справі №825/3419/14).

Отже, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт виконання ним підрядних робіт за Договором про закупівлю робіт №994 від 02.12.2020 на суму 575504,40 грн, оформлення такого виконання робіт актом приймання-передачі із наданням його відповідачеві.

Відповідач, посилаючись на те, що при порівнянні обсягів робіт, що вказані у локальному кошторисі на будівельні роботи до Договору №994 від 02.12.2020 та Акті приймання виконаних будівельних робіт б/н та б/д, що міститься у додатках до позовної заяви, виявлено розбіжності у виконанні робіт, зазначає при цьому, лише про те, що вартість виконаної роботи є меншою, або що окремі роботи не були виконані.

Судова колегія зазначає, що між сторонами була підписана договірна ціна до договору на загальну суму 575 504,40 грн з ПДВ, а також позивачем був наданий локальний кошторис на будівельні роботи №02-001-001 з додатками до нього.

При цьому, пунктом 3.3 договору передбачено, що структура договірної ціни є динамічною, а згідно з положеннями частини 2 статті 844 Цивільного кодексу України кошторис, погоджений сторонами у спірних правовідносинах, не є твердим.

Поряд з цим, відповідачем не надано жодного доказу висунення ним претензій щодо обсягу/якості виконаних робіт на зазначену суму як в процесі здійснення ним контролю та нагляду за виконанням Підрядником робіт в порядку пунктів 5.5 та 6.2.2 Договору, так і при передачі таких робіт Підрядником за відповідним актом приймання-передачі (зокрема, шляхом складання акту про виявлені недоліки (недоробки та дефекти) виконаних робіт або звернення до суду з вимогою про визнання акту недійсним в порядку статті 882 Цивільного кодексу України.

Отже, встановлений пунктом 4.2 Договору перебіг 90-денного строку оплати по договору розпочався наступного дня після отримання акту виконаних робіт, а оскільки жодних заперечень щодо актів відповідач не висловлював, то строк оплати виконаних по Договору робіт на суму 575 504,40 грн настав.

Матеріали справи не містять доказів сплати зазначеної суми.

З огляду на вищевикладене, висновок суду першої інстанції про передчасність звернення позивача до суду та відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за спірним договором є помилковим.

З урахуванням наведеного, за наслідками апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором про закупівлю робіт №994 від 02.12.2020 в сумі 575504,40 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглянувши клопотання представника ТОВ «Мішем» про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої та апеляційної інстанції, колегія суддів вказує про наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України докази розміру судових витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У позовній заяві представник позивача зазначив, що орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складає 20 000,00 грн та просив надати строк 5 днів з дня розгляду спору по суті для подання відповідних доказів понесених витрат на правничу допомогу.

У апеляційній скарзі представник позивача зазначив, що попередній орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складає 10 000,00 грн, а докази будуть надані у строк 5 днів з дня завершення апеляційного розгляду після підписання актів наданих послуг.

14.05.2025, тобто у законодавчо визначений строк позивач подав клопотання, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн. До вказаного клопотання зявником додано докази понесення таких витрат.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження наявності підстав для представництва позивача адвокатом Годуновим Віталієм Сергійовичем надано ордер серія ВІ №1208812 від 29.03.2024 на представництво ТОВ «Мішем», зокрема, у Господарському суді Харківської області, Східному апеляційному господарському суді та Договір про надання правової допомоги №29/03 від 29.03.2024, укладений між АТ «Богомолов та партнери» та ТОВ «Мішем» (далі Договір).

Відповідно до п.1.1. виконавець зобов`язується надавати клієнту правову допомогу (послуги): захист, представництво та надання інших видів правової допомоги, передбаченої Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Пунктом 1.4. Договору визначено, що клієнт бере на себе зобов`язання прийняти та оплатити надану виконавцем правову допомогу (послуги) на умовах цього Договору.

Згідно з п.2.3. Договору остаточна вартість наданих виконавцем послуг встановлюється а Актах надання правової допомоги, які підписуються сторонами або їх уповноваженими представниками. В актах вказується обсяг наданої виконавцем правової допомоги ї її вартість.

Відповідно до Акту про надану правову допомогу №8 до Договору про надання правової допомоги №29/03 від 14.05.2025 виконавець надав (у тому числі із залученням на договірних засадах адвоката Годунова Віталія Сергійовича відповідно до п.3.1. Договору), а клієнт прийняв послуги за договором про надання правової допомоги №29/03 від 29.03.2024 в межах судової справи №922/2957/24 в суді першої та апеляційної інстанції на загальну суму 30 000,00 грн, а саме:

1.1.В першій інстанції:

- надання усних консультацій по справі, в тому числі щодо правової позиції, вчинених учасниками справи, в тому числі судом, процесуальних дій та прийняття рішень;

- аналіз документів, підготовка позову, в тому числі вивчення доказів, аналіз норм законодавства та судової практики, направлення іншому учаснику;

- підготовка та подання до суду відповіді на відзив, направлення іншому учаснику;

- участь в судових засіданнях.

Загальний час на надання правової допомоги в першій інстанції 7 годин, 17500 грн.

1.2.В апеляційній інстанції:

- надання усних консультацій по справі, в тому числі щодо правової позиції, вчинених учасниками справи та судом процесуальних дій та прийняття рішень;

- аналіз документів, підготовка та подання апеляційної скарги на основне рішення суду, в тому числі вивчення доказів, аналіз норм законодавства та судової практики, подання додаткових пояснень;

- участь в судових засіданнях;

- підготовка заяви про долучення доказів щодо судових витрат та подання її до суду, іншому учаснику.

Загальний час на надання правової допомоги в апеляційній інстанції 5 годин, 12500 грн.

Сторони погодили, що послуги, які є предметом цього Акту, надані в повному обсязі, сторони не мають взаємних претензій стосовно обсягу та якості наданих послуг (п.2 Акту).

Вказаний Акт від 14.05.2025 сторонами підписано без зауважень.

Колегія суддів зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 129 ГПК під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Верховний Суд, застосовуючи частину шосту статті 126 ГПК України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15; від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Як вже вказувалась вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123-130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

Керуючись зазначеними критеріями, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши подану заяву та додані до неї документи, колегія суддів, враховує: складність справи, зокрема, спір стосувався стягнення заборгованості за договором будівельного підряду; виконання робіт і послуг адвоката, а саме час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт/надання послуг; обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значення справи для сторони, а також ураховує пов`язаність цих витрат з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, дії сторони щодо досудового вирішення спору.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Департамент будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради у поданому клопотанні зазначає про відсутність у матеріалах справи доказів договірних відносин між АО «БОГОМОЛОВ ТА ПАРТНЕРИ» та адвокатом Годуновим В.С., який здійснював представництво інтересів ТОВ «МІШЕМ» у справі №922/2957/24, що є підставою для відмови у задоволенні заяви ТОВ «МІШЕМ» про розподіл судових витрат. З цього приводу колегія суддів вказує про наступне.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання. Адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина перша статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до частини четвертої статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Отже, правилами зазначеної статті визначено, що повноваження адвоката як представника сторони у справі може бути підтверджено як ордером, так і договором про надання правової допомоги. Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року в справі № 264/6635/18 (провадження № 61-3598св19).

Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України).

Ордер, який видано відповідно до статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Як вбачається з матеріалів справи, між АО «БОГОМОЛОВ ТА ПАРТНЕРИ», як виконавцем, та ТОВ «МІШЕМ», як клієнтом, укладено договір про надання правової допомоги від 29.03.2024 № 29/03.

Зі змісту Договору про надання правової допомоги від 29.03.2024 №29/03, а саме пункту 3.1 вбачається, що відповідно до частини шостої статті 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» виконавець може залучати до виконання укладених договорів про надання правничої допомоги інших адвокатів на договірних засадах, в тому числі, адвоката Годунова Віталія Сергійовича.

В Акті також зазначено про залучення адвоката Годунова В.С. до справи з метою представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «МІШЕМ».

Судом встановлено, що представництво інтересів ТОВ «МІШЕМ» під час розгляду даної справи здійснювалося адвокатом Годуновим В. С. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 29.03.2024 серії ВІ №1208812, зі змісту якого вбачається, що він (ордер) був виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 29.03.2024 №29/03 адвокатом Годуновим В.С.

З огляду на нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, ураховуючи умови договору про надання правової допомоги від 29.03.2024 №29/03, зокрема пункт 3.1, пункт 1 Акту про надану правову допомогу №8 від 14.05.2025 та положення статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яка не вимагає надання інших документами, ніж тих, що зазначені в статті, на підтвердження повноважень адвоката на надання правової допомоги, колегія суддів вважає доводи відповідача в цій частині необґрунтованими.

Суд зазначає, що встановлення трудових відносин між Адвокатським об`єднанням «БОГОМОЛОВ ТА ПАРТНЕРИ» та адвокатом Годуновим В.С., з огляду на зміст договору від 29.03.2024 №29/03 та ордеру від 29.03.2024 серії ВІ №1208812, не входить в предмет доказування при розгляді заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

При цьому колегія суддів враховує, що з матеріалів справи вбачається, що адвокат Годунов В.С., як представник ТОВ «МІШЕМ», брав участь у судових засіданнях у судах першої та апеляційної інстанцій, подавав від імені товариства процесуальні документи (позовну заяву, апеляційну скаргу тощо) у даній справі.

Також Департамент будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради у поданому клопотанні зазначає про наявність підстав для зменшення заявлених до стягнення судових витрат. Так, порівнюючи вартість години роботи адвоката, встановлену у договорі (2500,00 грн), із розміром мінімальної заробітні плати у погодинному розмірі (48,00 грн), відповідач вважає розмір заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу завищеним. Також відповідач зазначає, що у акті про надану правову допомогу відсутній детальний опис робіт (наданих послуг).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо завищення вартості послуг години роботи адвоката шляхом порівняння години роботи при мінімальній заробітній платі. Сторони з огляду на принцип свободи договору погодили вартість години адвоката саме у розмірі 2500,00 грн. При цьому, на формування цінової політики адвоката впливає багато факторів, зокрема, досвід адвоката, складність справи, тип послуг, тощо.

Водночас, сама лише незгода учасника спору із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не може бути підставою для відмови у стягненні судових витрат у заявленому розмірі.

Щодо доводів апелянта про відсутність деталізованого опису робіт, розрахунку годин, суд зазначає, що в акті приймання-передачі наданих послуг містяться усі відомості щодо наданих адвокатом послуг.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Колегія суддів встановила, що акт наданих послуг дає змогу чітко встановити виконані роботи (надані послуги).

Разом з цим, апеляційним господарським судом встановлено, що до Акту про надану правову допомогу №8 від 14.05.2025 включено такий вид послуги як підготовка заяви про долучення доказів щодо судових витрат та подання її до суду, іншому учаснику.

Колегія суддів зазначає, що подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору.

Заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною.

Вищевикладений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.

Отже, суд зазначає, що включення до Акту послуги з підготовки заяви про долучення доказів щодо судових витрат та подання її до суду, іншому учаснику, не є витратами на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, а тому відмовляє в їх стягненні.

При вирішення питання щодо розподілу судових витрат суд враховує чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої та апеляційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №927/153/22).

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи у суді першої та апеляційної інстанції, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, через призму критеріїв, встановлених частиною п`ятою статті 129 ГПК, незмінність правової позиції учасників справи, враховуючи обсяг виконаних робіт, з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, ураховуючи критерій розумності розміру витрат, з огляду на обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, обставини даної справи, суд дійшов висновку, що обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача є витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем у суді першої та апеляційної інстанції, в розмірі 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) грн.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника ТОВ «Мішем» адвоката Годунова В.С. про стягнення з Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради витрат на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 25 000,00 грн.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення апеляційних вимог, скасування рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2025 у справі №922/2957/24 та прийняття нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст.ст.123,129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням позову витрати позивача за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 273 ГПК апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 06.08.2025 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.04.2025 № 4356-IX).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.273 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.2, ч.1 ст.275, п.п.1,3 ч.1 ст. 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2025 у справі №922/2957/24 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради (61003, місто Харків, Майдан Конституції, будинок 7; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» (43016, Волинська обл., Луцький р-н, місто Луцьк, вулиця Богдана Хмельницького, будинок, 47, офіс 201; ) заборгованість за договором про закупівлю робіт №994 від 02.12.2020 в сумі 575 504,40 грн.

Стягнути з Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради (61003, місто Харків, Майдан Конституції, будинок 7; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» (43016, Волинська обл., Луцький р-н, місто Луцьк, вулиця Богдана Хмельницького, будинок, 47, офіс 201; ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 6906,05 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 10 359,08 грн, витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем в суді першої інстанції та апеляційної інстанції у розмірі 25 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 26.06.2025.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Е.В. Сгара

Суддя П.В. Тихий