РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.06.2025Справа № 910/3725/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Папакарло" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт Хоум" про стягнення 286 613,37 грн., без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 286 613,37 грн., з яких 196 016,98 грн. заборгованості та 90 596,39 грн. пені за Договором поставки товару № 012101 від 21.01.2019 року на підставі статей 509, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України та статей 193, 230 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

21.04.2025 року та 28.04.2025 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив в частинні позовних вимог щодо стягнення пені з відповідача відмовити, а в частині стягнення 86 400,00 грн. заборгованості за Договором позов задовольнити.

26.05.2025 року позивачем до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 86 400,00 грн. заборгованості, 17 528,53 грн. пені за Договором поставки товару № 012101 від 21.01.2019 року та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000,00 грн., вказана заява прийнята судом до розгляду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Папакарло" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комфорт Хоум" (відповідач, покупець) укладено Договір поставки товару № 012101 (Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується передати у встановлений строк піддони дерев`яні (Товар) у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Відповідно до пункту 2.1 Договору найменування товару, асортимент, кількість, ціна за одиницю та загальна вартість товару узгоджуються сторонами та вказуються в рахунках-фактурах та видаткових накладних на кожну окрему поставку.

Згідно з пунктом 2.2 Договору оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок постачальника, згідно виставленого рахунка-фактури, протягом 30 календарних днів моменту отримання товару покупцем. Моментом поставки товару вважається дата передачі товару у власність покупцю згідно видаткової та товарно-транспортної накладних, що підтверджуються підписами уповноважених осіб сторін.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 року, а в частині виконання зобов`язань до повного їх виконання.

За змістом пункту 7.3 Договору останній вважається продовженим на той же термін, якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не заявила про бажання припинити Договір.

Поясненнями позивача, які викладені у позовній заяві, частково відповідача у відзиві, товарно-транспортною накладною № О412 від 13.05.2024 року, податковою накладною № 32 від 13.05.2024 року, копії яких міститься в матеріалах справи, підтверджується факт того, що позивачем на виконання умов Договору поставлено відповідачу товар на загальну суму 86 400,00 грн.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання з поставки відповідачу товару, а відповідач в повному обсязі не виконав належним чином свої зобов`язання з оплати його вартості у строки визначені Договором та на даний час має перед позивачем заборгованість в розмірі 86 400,00 грн.

Доказів оплати поставленого товару у строк визначений умовами Договору відповідачем суду не надано.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 86 400,00 грн. заборгованості за поставлений товар обґрунтовані та підлягають задоволенню.

У зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 17 528,53 грн. за умовами пункту 4.2 Договору.

Пунктом 7.2 Договору сторонами погоджено, що за несвоєчасну або неповну оплату вартості товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення) від суми несплати (недоплати) за кожен день прострочення до моменту повного виконання покупцем свого зобов`язання з оплати.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Позовні вимоги в частині стягнення пені у зв`язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов`язань з оплати вартості за поставлений товар на підставі статті 230 Господарського кодексу України є обґрунтованими але підлягають частковому задоволенню в розмірі 11 234,36 грн. за перерахунком суду з урахуванням вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України у відповідності до яких, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В іншій частині позову про стягнення пені слід відмовити.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог позивача.

Судовий збір відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано належні та допустимі докази, а саме: Договір № 01/08/23 про надання правничої допомоги від 01.08.2023 року, Додаткову угоду № 20/03 від 20.03.2025 року до Договору № 01/08/23 про надання правничої допомоги від 01.08.2023 року, Акт № 20/03 прийому-передачі наданих послуг від 20.03.2025 року на суму 7 000,00 грн., платіжну інструкцію № 664 від 24.03.2025 року на суму 7 000,00 грн., Додаткову угоду № 22/05 від 22.05.2025 року до Договору № 01/08/23 про надання правничої допомоги від 01.08.2023 року, Акт № 22/03 прийому-передачі наданих послуг від 22.05.2025 року на суму 4 000,00 грн., платіжну інструкцію № 1186 від 23.05.2025 року на суму 4 000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Правові висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), у додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26.09.2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2019 року у справі № 910/3929/18 та інших.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі №912/1025/20).

З огляду на наданий адвокатом обсяг послуг, суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 8 000,00 грн. не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати неспіврозмірні з виконаною роботою у суді, отже їх розмір є необґрунтованими, а їх стягнення з відповідача становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат.

Дослідивши опис наданих послуг, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд дійшов висновку, що обґрунтованою та співмірною зі складністю справи та фактично наданими послугами є витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., а з урахуванням часткового задоволення розміру позовних вимог (відмови в частині стягнення пені з відповідача в розмірі 6 294,17 грн.) витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача в розмірі 9 394,38 грн. з урахуванням пропорційного розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт Хоум" (03028, місто Київ, проспект Науки, будинок 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Папакарло" (02217, місто Київ, вулиця Миколи Закревського, будинок 19-В, квартира 4; ) 86 400 (вісімдесят шість тисяч чотириста) грн. 00 коп. заборгованості, 11 234 (одинадцять тисяч двісті тридцять чотири) грн. 36 коп. пені, 2 844 (дві тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 62 коп. судового збору та 9 394 (дев`ять тисяч триста дев`яносто чотири) грн. 38 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Суддя С.О. Чебикіна