ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

п р о з а к р и т т я п р о в а д ж е н н я у с п р а в і

19 червня 2025 року м. ЧернівціСправа № 926/1552/25

Суддя Господарського суду Чернівецької області Миронюк Сергій Олександрович, розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Пастухова Дениса Анатолійовича, Київська обл.

до фізичної особи-підприємця Савченка Павла Олеговича, м. Чернівці

про стягнення заборгованості в сумі 218443,93 грн

представники сторін не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Пастухов Денис Анатолійович звернулася до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Савченка Павла Олеговича про стягнення заборгованості за договором №ОП30Б1319 від 04.01.2019 в сумі 218443,93 грн., з яких: 151584,95 грн основна заборгованість, 15158,50 грн штраф, 30993,56 грн відсотки з користування чужими коштами, 3719,22 грн 3% річних, 16987,70 грн інфляційні втрати.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2025 справу №926/1552/25 передано на розгляд судді Миронюку С.О.

Ухвалою від 13.05.2025 позовну заяву фізичної особи-підприємця Пастухова Дениса Анатолійовича залишено без руху, встановлено позивачу строк 10 днів з дня отримання цієї ухвали для усунення названих в ній недоліків шляхом надання до Господарського суду Чернівецької області доказів сплати судового збору в розмірі 198,93 грн або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

14.05.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 27.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.06.2025.

03.06.2025 до суду від позивача надійшла заява про відмову від позову.

У судове засідання 19.06.2025 представники сторін не з`явилися.

В силу приписів ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно довідки про доставку електронного листа ухвала від 27.05.2025 з повідомленням про дату, час і місце судового засідання 27.05.2025 доставлена до електронного кабінету представника позивача.

Довідка про доставку документа в електронному вигляді до Електронного кабінету є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення (правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 30.08.2022 по справі № 459/3660/21, від 23.08.2023 по справі № 380/24487/21).

Оскільки скаржник має зареєстрований "Електронний кабінет" у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС і судом апеляційної інстанції копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було направлено саме до такого "Електронного кабінету", колегія суддів Верховного Суду вважає, що порушень норм процесуального права, якими регулюється питання вручення судового рішення при такому направленні не відбулося (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.02.2024 у справі №904/4199/20).

Також, у заяві від 03.06.2025 позивач просить провести судове засідання без участі представника позивача.

Окрім того, суд зазначає, що ухвала від 27.05.2025 з повідомленням про дату, час і місце судового засідання надіслана на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

До суду повернулося без вручення адресоване відповідачу поштове відправлення з ухвалою суду від 27.05.2025 з зазначенням причин невручення «адресат відсутній за вказаною адресою».

В силу приписів ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи зі змісту статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, суд дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2020 року у справі № 904/2584/19.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 року у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Пунктом 1, 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Крім того, за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відтак, враховуючи належне повідомлення сторін про дату, час і місце проведення судового засідання, беручи до уваги заяву позивача від 03.06.2025, суд вважає за можливе провести підготовче засідання за відсутності представників сторін.

Розглянувши заяву позивача про відмову від позову від 03.06.2025, суд зазначає наступне.

В обгрунтування стверджується, що у зв`язку з врегулюванням спору в позасудовому порядку та сплатою відповідачем узгодженої між сторонами суми заборгованості, позивач заявляє про відмову від позову.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Частинами 1, 2, 5 статті 191 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відмова від позову - це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу. Відмова позивача від позову є формою реалізації диспозитивності господарського судочинства.

З огляду на зазначене вище, підставами для відмови господарським судом у задоволенні заяви про відмову від позову є: 1) обмеження представника відповідної сторони у повноваженнях на вчинення процесуальної дії (відмови від позову); 2) відмова позивача від позову у справі, в якій особу представляє її законний представник, суперечить інтересам особи, яку він представляє.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №925/2151/14, від 08.10.2020 у справі №910/5084/16.

За наслідками дослідження заяви позивача про відмову від позову судом встановлено, що вказана заява підписана представником позивача адвокатом Власовим Є.А. (ордер серія АН №1683223 від 02.05.2025), який згідно наявного у матеріалах справи додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 11.04.2025, укладеного між позивачем та адвокатом, має право, зокрема, відмовлятися від позову.

Суд звертає увагу, що дії представника створюють юридичні наслідки для особи, яку він представляє, лише за умови, що вони вчинені в межах наданих йому повноважень. Повноваження представника - це коло прав і обов`язків, якими він наділений і які визначені в договорі, довіреності, законі, адміністративному акті, акті органу юридичної особи.

Окрім того, у заяві від 03.06.2025 зазначено, що позивач та представник позивача обізнані з наслідками подання заяви про відмову від позову.

Суд не вбачає підстав для висновку, що відмова від позову, вчинена представником фізичної особи-підприємця Пастухова Дениса Анатолійовича, суперечить інтересам позивача, а відтак підстави для неприйняття судом відмови від позову на підставі ч. 5 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

Таким чином, оскільки відмова фізичної особи-підприємця Пастухова Дениса Анатолійовича від позову не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, відмова від позову є формою реалізації прав позивача щодо предмета спору, заява про відмову від позову підписана уповноваженим представником позивача, а відтак, підлягає прийняттю судом.

Згідно приписів ч. 3 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом (п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу позивача на наслідки закриття провадження у справі, вказані в частині 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

У зв`язку з тим, що позивач з власної ініціативи письмовою заявою відмовився від позову і відмова прийнята господарським судом, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Як визначено ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Приписами п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно з ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

У заяві про відмову від позову від 03.06.2025 позивач просить судовий збір, сплачений під час подання позову покласти на відповідача, оскільки через дії відповідача позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як зазначає позивач, у зв`язку з врегулюванням спору в позасудовому порядку та сплатою відповідачем узгодженої між сторонами суми заборгованості, позивач заявляє про відмову від позову.

При зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2621,33 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №570 від 03.05.2025, №0.0..1 від 13.05.2025.

Відтак, враховуючи, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 2621,33 грн стягнути з відповідача.

Керуючись ст. 46, 120, 123, 130, 191, 202, 231, 234-235, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Прийняти відмову фізичної особи-підприємця Пастухова Дениса Анатолійовича від позову.

2. Закрити провадження у справі №926/1552/25 за позовом фізичної особи-підприємця Пастухова Дениса Анатолійовича до фізичної особи-підприємця Савченка Павла Олеговича про стягнення заборгованості в сумі 218443,93 грн.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Савченка Павла Олеговича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Пастухова Дениса Анатолійовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 2621,33 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 24.06.2025.

Суддя С.О.Миронюк