РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.06.2025Справа № 910/2405/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участю секретаря судового засідання Петькун Д.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва (04071, вул. Костянтинівська, буд.19Б, м. Київ, код ЄДРПОУ ) в інтересах держави в особі Київської міської ради (01044, м.Київ, вул. Хрещатик, буд.36, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коршун" (01054, вул. Гончара Олеся, буд.52, оф. 11, м. Київ, )

про усунення перешкод шляхом скасування рішення державного реєстратора

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Керівник Подільської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коршун" (далі - відповідач) про усунення перешкод шляхом скасування рішення державного реєстратора.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською Кароліною Сергіївною 24.12.2021 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 62581181), згідно з яким за ТОВ "КОРШУН" зареєстровано право власності на комплекс нежитлових будівель (гаражів) загальною площею 342 кв.м, а саме: літ. "Г"- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа - 18,3 кв.м; літ. "Д"- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,7 кв.м; літ. "Е"-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,1 кв.м; літ. "Ж"-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,3 кв.м; літ." 3"-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа- 18,4 кв.м; літ. "И"-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,1 кв.м; літ. "К"-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-21,4 кв.м; літ. "Л"- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-20,9 кв.м; літ. "М"-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-28,3 кв.м; літ. "Н"-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-20,0 кв.м; літ. "О"-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-7,2 кв.м; літ. "П"-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа- 18,6 кв.м; літ. "Р"-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-19,2 кв.м; літ. "С"-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-16,4 кв.м; літ. "Т"- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-19,0 кв.м; літ. "У"-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-26,3 кв.м; літ. "Ф"-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-34,8 кв.м, по провулку Тбіліському, буд. 5-В в Шевченківському районі міста Києва. На думку прокурора, державна реєстрація права власності за ТОВ "КОРШУН" майна не відповідає вимогам законодавства щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та відповідно до ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію" є підставою для скасування рішення державного реєстратора від 24.12.2021 №62581181 про державну реєстрацію права на це майно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2025 суддя Ягічева Н.І. відкрила провадження по справі та призначила підготовче засідання на 01.04.2025.

14.03.2025 в системі "Електронний суд" позивачем сформовано пояснення на позовну заяву.

25.03.2025 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано додаткові пояснення на позовну заяву в якому проти позову заперечує, та вказує на правомірність набуття права власності на комплекс нежитлових будівель (гаражів) загальною площею 342 кв.м. за ТОВ «Коршун», а також зазначено, що прокурором обрано невірний спосіб захисту що є самостійною підставою для відмови у позовних вимогах. Також відповідач просив застосувати строки позовної давності.

31.03.2025 в системі "Електронний суд" прокуратурою сформовано заперечення на додаткові пояснення.

31.03.2025 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано клопотання про залучення третьої особи.

У судовому засіданні 01.04.2025 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача щодо залучення 3 особи та оголошено перерву до 29.04.2025.

03.04.2025 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано заяву про долучення додаткових матеріалів.

Через відділ діловодства 27.05.2025 відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 27.05.2025 відкладено розгляд справи на 17.06.2025.

В судовому засіданні 17.06.2025 представники прокуратури та позивача підтримали позовні вимоги, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 17.06.2025 було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

У позовній заяві прокурор зазначає, що Подільською окружною прокуратурою міста Києва при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України, та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" виявлено факт порушення інтересів держави при реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на земельній ділянці територіальної громади міста Києва по пров. Тбіліському, буд. 5-В у Шевченківському районі міста Києва та використання вказаної земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Згідно із інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською Кароліною Сергіївною 24.12.2021 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 62581181), згідно із яким за ТОВ «КОРШУН» зареєстровано право власності на комплекс нежитлових будівель (гаражів) загальною площею 342 кв.м, а саме: літ. «Г»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа - 18,3 кв.м; літ. «Д»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,7 кв.м; літ. «Е»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,1 кв.м; літ. «Ж»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,3 кв.м; літ.« 3»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа 18,4 кв.м; літ. «И»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,1 кв.м; літ. «К»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-21,4 кв.м; літ. «Л»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-20,9 кв.м; літ. «М»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-28,3 кв.м; літ. «Н»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-20,0 кв.м; літ. « 0»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-7,2 кв.м; літ. «П»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа 18,6 кв.м; літ. «Р»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-19,2 кв.м; літ. «С»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-16,4 кв.м; літ. «Т»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-19,0 кв.м; літ. «У»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-26,3 кв.м; літ. «Ф»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-34,8 кв.м по провулку Тбіліському, буд. 5-В в Шевченківському районі міста Києва.

Реєстрацію проведено на підставі довідки про технічні показники об`єкта та підтвердження адреси від 30.03.2021№ 31-03-2, виданої ФОП Райгородський Олег Олександрович.

Разом з тим, згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно речові права на земельну ділянку по пров. Тбіліському, 5В у Шевченківському районі міста Києва за будь-якими фізичними чи юридичними особами не зареєстровані.

Відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 20.01.2025 встановлено, що земельна ділянка по пров. Тбіліському, 5В у Шевченківському районі міста Києва за даними Міського земельного кадастру не обліковується та не реєструвалася, рішення про передачу (надання) у власність (користування) Київська міська рада не приймала.

З огляду на зазначене, прокуратура вважає, оскільки Київська міська рада не надавала будь - яким фізичним чи юридичним особам земельну ділянку по провулку Тбіліському, буд.5В в Шевченківському районі міста Києва для будівництва чи експлуатації комплексу нежитлових будівель, державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно не відповідає вимогам закону, а рішення державного реєстратора підлягає скасуванню, адже права власника земельної ділянки підлягають захисту, а тому керівник Подільської окружної прокуратури звернувся до суду з даним позовом в якому просить:

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01001, ) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по пров.Тбіліському, 5В у Шевченківському районі міста Києва, шляхом скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.12.2021 індексний цомер 62581181 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «КОРШУН» на нерухоме майно - комплекс нежитлових будівель (гаражів) загальною площею 342 кв.м, а саме: літ. «Г»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа - 18,3 кв.м; літ. «Д»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,7 кв. м; літ. «Е»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,1 кв.м; літ. «Ж»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,3 кв.м; літ.« 3»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа18,4 кв.м; літ. «И»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,1 кв.м; літ. «К»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-21,4 кв.м; літ. «Л»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-20,9 кв.м; літ. «М»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-28,3 кв.м; літ. «Н»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-20,0 кв.м; літ.« 0»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-7,2 кв.м; літ. «П»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа 18,6 кв.м; літ. «Р»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-19,2 кв.м; літ. «С»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-16,4 кв.м; літ.«Т»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-19,0 кв.м; літ. «У»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-26,3 кв.м; літ. «Ф»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-34,8 кв.м по провулку Тбіліському, буд. 5-В в Шевченківському районі міста Києва, із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна 000.

Київська міська рада підтримала позовні вимоги в повному обсязі, при цьому зазначила, що реєстрація права власності на комплекс нежитлових будівель загальною площею 342 кв. м. за адресою: пров. Тбіліський, буд.5-в у Шевченківському районі м. Києва стала можливою лише внаслідок проведення неправомірних реєстраційних дій, за результатом яких територіальна громада міста Києва позбавлена права власності на земельну ділянку.

Відповідач вказав на правомірність набуття права власності на комплекс нежитлових будівель (гаражів) загальною площею 342 кв.м. за ТОВ «Коршун», а також зазначив, що прокурором обрано невірний спосіб захисту що є самостійною підставою для відмови у позовних вимогах. Також відповідач просив застосувати строки позовної давності.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідності до п. 7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Згідно зі ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.

Пунктом а частини 2 ст. 83 Земельного кодексу України визначено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, зокрема, на землю.

Правомочності власника землі на території міста Києва від імені територіальної громади здійснює Київська міська рада, яка відповідно до ст. ст. 9, 12 Земельного кодексу України наділена державою повноваженнями (ст. 122 Земельного кодексу України) щодо розпорядження землями територіальної громади міста Києва, зокрема, щодо передачі комунальних земельних ділянок у власність чи користування громадянам та юридичним особам відповідно до Земельного кодексу України.

Оскільки, спірна земельна ділянка розташована на території міста Києва, а тому, належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва в силу норм Закону (ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України) через її територіальне розташування в межах цього населеного пункту, а відтак, право власності на земельну ділянку, а відповідно і право розпорядження нею, в тому числі щодо розгляду та вирішення питання про передачу її у власність або користування, відповідно до ст.12, 122 Земельного кодексу України належить саме Київській міській раді як особі, яка діє у відповідних правовідносинах від імені територіальної громади міста Києва.

За змістом ст. 116, 125, 126 Земельного кодексу України право на землю реалізується шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Визначений законодавством порядок набуття права на землю передбачає, зокрема, рішення компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність чи користування (оренду), отримання документів, що посвідчують право на визначену земельну ділянку та державну реєстрацію відповідного права.

Отже, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права власності на земельні ділянки із земель державної та комунальної власності є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно зі ч. 1,2 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Статтею 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованості активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) (в редакції на час проведення реєстраційних дій) загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, за умови якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення (зокрема, реєстрація права власності на нерухоме майно в Бюро технічної інвентаризації).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації.

Частиною 2 ст. 12 Закону передбачено, що записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться у документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведено реєстраційні дії .

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону одним з етапів проведення державної реєстрації прав є перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

За ч. 1 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншим нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127), передбачено, що він визначає підстави і процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 40 Порядку № 1127 (в редакції на час проведення реєстраційних дій) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону та цим Порядком.

Пунктом 41 Порядку № 1127 визначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається вичерпний перелік документів, в тому числі документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалась в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Згідно із матеріалами реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна №000 вбачається, що державна реєстрація права власності проведена державним реєстратором на підставі лише довідки про технічні показники об`єкта та підтвердження адреси від 30.03.2021 № 31-03-21 та технічного паспорту від 15.12.2021 № ТІ01:9674-6614-4438-8363, виданої ФОП Райгородський О.О., які були долучені до вказаної реєстраційної справи.

Водночас, будь-які відомості, а саме: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, в матеріалах вищевказаної реєстраційної справи відсутні.

Разом з тим, слід зазначити, що згідно інформації Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 29.08.2023, документи, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва за адресою: пров. Тбіліський, 5В у Шевченківському районі міста Києва Департаментом не видавалися та не реєструвалися.

Згідно з інформацією Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.08.2023, встановлено, що розпорядження щодо присвоєння поштової адреси об`єктів нерухомості по пров. Тбіліський, 5В у Шевченківському районі міста Києва не видавалось.

Згідно із листом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 15.09.2023 у Департаменті відсутні відомості про документ стосовно присвоєння адреси об`єктів нерухомості по пров. Тбіліський, 5В у Шевченківському районі міста.

Таким чином, за обставин ненадання ТОВ «КОРШУН» документів, що відповідно до вимог законодавства засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості, реєстрацію права власності на комплекс нежитлових будівель (гаражів) загальною площею 342 кв.м, а саме: літ. «Г»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа - 18,3 кв.м; літ. «Д»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,7 кв.м; літ. «Е»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,1 кв.м; літ. «Ж»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,3 кв.м; літ.« 3»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,4 кв.м; літ. «И»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,1 кв.м; літ. «К»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-21,4 кв.м; літ. «Л»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-20,9 кв.м; літ. «М»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа 28,3 кв.м; літ. «Н»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-20,0 кв.м; літ. « 0»-Нежнтлова будівля (гараж), загальна площа-7,2 кв.м; літ. «П»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,6 кв.м; літ. «Р»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-19,2 кв.м; літ. «С»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-16,4 кв.м; літ. «Т»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-19,0 кв.м; літ. «У»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-26,3 кв.м; літ. «Ф»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-34,8 кв.м по провулку Тбіліському, буд. 5-В в Шевченківському районі міста Києва, що проведено лише на підставі довідки про технічні показники об`єкта та підтвердження адреси від 30.03.2021 № 31-03-21 та технічного паспорту від 15.12.2021 №ТІ01:9674-6614-4438-8263, виданих ФОП Райгородський О.О., здійснено порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та за відсутності обов`язкових документів, визначених п. 41 Порядку № 1127.

Крім того, слід зазначити, що технічний паспорт є лише документом, який оформлюється технічна інвентаризація об`єкта, та який свідчить про фактичний стан нерухомості (площу, поверховість тощо).

При цьому, технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, а відтак не може слугувати самостійною підставою для здійснення державної реєстрації.

Довідка, у свою чергу, складена на підставі проведеної технічної інвентаризації, також не є правовстановлюючим документом чи будь-яким іншим документом, який надає підстави для проведення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомості.

Вказане підтверджується в акті за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни від 16.08.2023, складеного Міністерством юстиції України.

За результатом проведення вказаної перевірки встановлені порушення приватним нотаріусом КМНО Меженською К.С. при розгляді заяви, зареєстрованої в базі даних заяв Державного реєстру прав за № 50010713 щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих по пров. Тбіліському, 5В.

На підставі вищезазначеного акту Мін`юстом прийнято рішення у формі наказу від 16.08.2023 № 2949/5 «Про результати проведення камеральної перевірки - державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни» та анульовано доступ до Державного реєстру прав.

Таким чином, державна реєстрація права власності за ТОВ «КОРШУН» майна на нерухоме майно, не може свідчити про правомірне набуття товариством майна у власність, а відтак відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію» є підставою для скасування рішення державного реєстратора від 24.12.2021 №62581181 про державну реєстрацію права на це майно.

Посилання відповідача на правомірність набуття права власності на об`єкти нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 27.05.2002 року, який укладений на Донецькій товарній біржі, не приймаються судом до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 (у редакції, чинній на дату реєстраційної дії), до документів, що підтверджують виникнення права васності, належать, зокрема:

- договір, укладений у встановленому законом порядку, щодо об`єкта нерухомого майна;

-свідоцтво про право власності;

-рішення суду, що набрало законної сили;

-інші документи, прямо передбачені законом, як такі, що підтверджують речове право.

Натомість договір, укладений на товарній біржі, без реєстрації у відповідному органі технічної інвентаризації, без підтвердження переходу права власності в офіційному державному реєстрі, не може вважатися таким, що підтверджує виникнення речового права.

Крім того, ТОВ «КОРШУН» подало до реєстраційній справи, на підставі якої 24.12.2021 року було зареєстровано право власності на комплекс нежитлових будівель, довідку про технічні показники об`єкта та підтвердження адреси від 30.03.2021 № 31- 03-21 та технічний паспорт на об`єкт від 15.12.2021 №ТІ01:9674-6614-4438-8363, а не договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.05.2002, який наданий суду.

За змістом ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності із фактом його державної реєстрації.

При дослідженні обставин існування в особи права власності, першочерговим є встановлення підстави, на якій особа набула це право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Аналогічні аправові позиції викладено Верховним Судом у своїх постановах, зокрема, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 та від 07.10.2020 у справі № 920/728/18.

Отже, за відсутності законних підстав для здійснення державної реєстрації за ТОВ «КОРШУН» права власності на комплекс нежитлових будівель (гаражів) загальною площею 342 кв.м, по провулку Тбіліському, буд. 5-В в Шевченківському районі міста Києва, сама по собі державна реєстрація не свідчить про виникнення прав власника на вказане нерухоме майно.

Як вже встановлено судом вище, вказана земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею.

Разом з тим, Київська міська рада, як власник земельної ділянки по провулку Тбіліському, буд. 5-В в Шевченківському районі міста Києва в установленому порядку будь яким фізичним чи юридичним особам, зокрема ТОВ «КОРШУН», у власність чи користування, в тому числі для будівництва земельну ділянку не передавала, правовстановлюючі документи на неї не отримувались.

З огляду на це, державна реєстрація спірної нерухомості, власником якої є Київська міська рада, істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстрокове.

Київська міська рада у цьому разі не може розпоряджатися земельною ділянкою в інтересах територіальної громади міста Києва та зможе здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі.

Тому державна реєстрація нерухомого майна на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.

Вказаної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18.

Отже, встановивши, що Київська міська рада не надавала будь - яким фізичним чи юридичним особам земельну ділянку по провулку Тбіліському, буд.5-В в Шевченківському районі міста Києва для будівництва чи експлуатації комплексу нежитлових будівель, державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно не відповідає вимогам закону, а рішення державного реєстратора підлягає скасуванню, адже права власника земельної ділянки підлягають захисту.

Самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними (ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель").

Ефективність способу судового захисту визначається відповідно до характеру порушеного права, змісту порушення та його наслідків.

Відповідно до ст. ст. 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а у ст. 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, тобто право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у рішеннях від 13.05.1980 в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30.05.2013 в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ст. 16 Цивільного кодексу України зокрема, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення та інші способи встановленні законом.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому, ефективність обраного позивачем способу захисту означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Таким чином, ефективний засіб (спосіб) захисту призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вказані висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 915/161/20, від 21.01.2021 у справі № 921/266/18. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Конституція України (стаття 13) визначає, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 Цивільного кодексу України).

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Способи захисту прав на землю передбачені Ст. 152 Земельного кодексу України, згідно якої власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У даному випадку для забезпечення територіальній громаді міста Києва реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо комунальної земельної ділянки по пров. Тбільському, 5В у Шевченківському районі міста Києва, належним способом захисту порушених прав є скасування рішення державного реєстратора від 24.12.2021 № 62581181 з одночасним припиненням права власності відповідача на вказане майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.

При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Отже, законодавством закріплено, що скасування державної реєстрації права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, а отже реальне поновлення права власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та відновлення становища, яке існувало до порушення, можливо лише шляхом скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності як такого, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує право власності територіальної громади міста Києва на використання земельної ділянки.

Позов у даній справі пред`явлено прокурором на захист та відновлення порушених прав Київської міської ради на самостійне розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, оскільки проведена державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна на земельній ділянці комунальної власності по пров. Тбіліському, 5В у Шевченківському районі міста Києва надає відповідачу привілейованого права користування землею та виключає можливість розпорядження позивачем земельною ділянкою на власний розсуд, у тому числі на конкурентних засадах відповідно до положень ст. 134 Земельного кодексу України.

У даному спорі обраний прокурором спосіб захисту порушеного права позивача є ефективним з огляду на те, що в разі задоволення позову буде відновлено порушене право Київської міської ради на розпорядження земельною ділянкою комунальної власності відповідно до вимог земельного законодавства.

Чим спростовуються доводи відповідача про обрання прокуратурою неналежного способу захисту.

Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 23.12.2020 у справі № 923/236/19 та від 05.08.2020 у справі №766/46/19.

Враховуючи неправомірність реєстрації права власності на вказане майно, для забезпечення територіальній громаді міста Києва реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо комунальної земельної ділянки, належним способом захисту порушених прав є скасування рішення державного реєстратора 24.12.2021 № 62581181 про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) за ТОВ«КОРШУН», на вищезазначений об`єкт нерухомого майна з одночасним припиненням прав відповідача на нього.

Щодо заявленого відповідачем строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 367/2271/15-ц.

Відповідного ч. ч. 1, 5, 9 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Як вбачається з матеріалів справи ні Подільська окружна прокуратура міста Києва, ні Київська міська рада не були учасниками правовідносин щодо реєстрації права власності спірного об`єкту нерухомості, у зв`язку з чим, не могли дізнатися про здійснення 24.12.2021 незаконних реєстраційних дій.

Крім того, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на вказане нерухоме майно не було оприлюднене та не містить ознак публічної загальнодоступної інформації, зважаючи на те, що в розумінні ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України це рішення є суто правовим актом індивідуальної дії, спрямованим на регулювання прав і обов`язків конкретної фізичної особи.

Водночас, Подільська окружна прокуратура міста Києва, вказує, про порушення вимог законодавства під час реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - комплекс нежитлових будівель (гаражів) загальною площею 342 кв.м. по провулку Тбіліському, буд. 5-В в Шевченківському районі міста Києва стало відомо під час здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням кримінального провадження № 0000244 від 11.07.2022.

В подальшому про виявлені порушення прокуратурою листом від 23.01.2025 повідомлено Київську міську раду.

Таким чином, Київській міській раді, про факти порушення вимог законодавства при проведенні державної реєстрації права власності на вказане майно, уповноваженому органу стало відомо лише з листа Подільської окружної прокуратури міста Києва, тому строк позовної давності, який починає свій відлік саме з вказаної дати, не пропущений.

Слід також зазначити, що набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Чинення перешкод власнику земельної ділянки у користуванні та розпорядженні нею шляхом самочинного будівництва на ній об`єкту нерухомого майна, реєстрації права власності на нього свідчить про порушення прав держави на користування та розпорядження цією земельною ділянкою, що триває.

При цьому власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права на земельну ділянку, у тому числі оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку.

Великою Палатою Верховного Суду викладено висновок про те, що негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови, від 12.09.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14- ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц та від 15.09.2020 у справі №469/1044/17).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 вказано, що оскарження незаконного рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу в юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення).

Тому це рішення можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу.

З урахуванням наведеного можна дійти висновку, що оскарження будь-яких рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів на підставі яких відбулось порушення прав законного власника майна, можливе протягом усього часу тривання відповідного порушення прав законного власника майна, оскільки їх чинність порушує інтерес у юридичній визначеності.

У цій справі рішення про реєстрацію права власності на об`єкти фактично є інструментом, за допомогою якого відповідач продовжує перешкоджати територіальній громаді реалізовувати всі правомочності власника земельної ділянки.

Крім того Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», затверджений Указ Президента України від 24.02.2022, яким в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені в тому числі ст. 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії.

Приймаючи до уваги наведене вище, заявляючи цей позов прокурором не було пропущено строки позовної давності.

Щодо наявності в керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва представляти інтереси держави в особі Київської міської ради в межах даного спору, суд зазначає таке.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України унормовано, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Підстави представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано положеннями Господарського процесуального кодексу України та статтею 23 Законом України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру".

Відповідно до частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

Згідно з частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами.

Частиною 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох "виключних" випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтування підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, а також у постановах Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №927/1099/20, від 16.07.2021 у справі №917/644/18 та від 09.02.2022 у справі №922/2399/21.

Встановлюючи підстави для представництва прокурором інтересів держави у суді, суд повинен здійснити оцінку не тільки щодо виконання прокурором обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову до суду, а й наявні у справі інші докази, щодо обставин які йому передували, зокрема, попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, яке за своїм змістом може мати різний характер.

Зокрема, такі документи (незалежно від їх назви) можуть бути спрямовані на:

а) отримання інформації з метою встановлення наявності або відсутності порушення інтересів держави у випадку виявлення прокурором ознак такого порушення на підставі абзацу 4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру";

б) інформування відповідного органу про виявлені прокурором порушення інтересів держави та отримання інформації щодо обізнаності такого органу про вказане порушення та вжиття або невжиття відповідних заходів;

в) отримання від відповідного органу інформації (матеріалів та копій), необхідних для здійснення представництва в суді.

Разом з тим, Київська міська рада та Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), що є структурним підрозділом Київської міської ради, достовірно знаючи з листів прокуратури (від 07.01.2025, 22.01.2025, 23.01.2025) про порушення вимог законодавство при реєстрації права власності на нерухоме майно на комунальній земельній ділянці по пров. Тбіліському,5В у Шевченківському районі міста Києва, обмежились лише тим, що повідомили про відсутність інформації, водночас вказаними органами не було досліджено правомірність та законність набуття права власності на вказане нерухоме майно та залишено поза увагою той факт, що нескасована реєстрація права власності на об`єкт нерухомості призведе у подальшому до звернення ТОВ «КОРШУН» щодо відведення земельної ділянки.

Подільська окружна прокуратура м. Києва зверталась до Київської міської ради із листом від 23.01.2025 щодо необхідності вжиття заходів реагування з метою усунення вказаних порушень інтересів.

При цьому, у даному листі Київську міську раду поінформовано про факт порушення законодавства при реєстрації за ТОВ «КОРШУН» права власності на об`єкти нерухомості за вище вказаною адресою.

Київська міська рада перенаправила вказаний лист до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), який надав відповідь від 29.01.2025, що Київською міською радою не вчинялись заходи цивільно-правового характеру щодо порушеного питання.

Отже, незважаючи на факт проведення незаконної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, Київською міською радою жодних заходів, у тому числі позовного характеру не вжито, що свідчить про невиконання останньою як уповноваженим органом покладених на неї функцій по захисту інтересів держави.

Нездійснення Київською міською радою захисту порушених інтересів держави у даному спорі є очевидним.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з позовом у даній справі прокурором належним чином було підтверджено бездіяльність компетентного органу, який знав про порушення інтересів держави, однак не звертався до суду з відповідним позовом з невідомих причин.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги прокуратури.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

На підставі викладеного, враховуючи доведення прокурором позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані прокуратурою та позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 86, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01001, ) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою по пров.Тбіліському, 5В у Шевченківському районі міста Києва, шляхом скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.12.2021 індексний номер 62581181 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «КОРШУН» (, вул. Олеся Гончара, буд.52, оф. 11, м. Київ, 01054) на нерухоме майно - комплекс нежитлових будівель (гаражів) загальною площею 342 кв.м, а саме: літ. «Г»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа - 18,3 кв.м; літ. «Д»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,7 кв. м; літ. «Е»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,1 кв.м; літ. «Ж»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,3 кв.м; літ.« 3»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа18,4 кв.м; літ. «И»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-18,1 кв.м; літ. «К»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-21,4 кв.м; літ. «Л»- Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-20,9 кв.м; літ. «М»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-28,3 кв.м; літ. «Н»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-20,0 кв.м; літ.« 0»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-7,2 кв.м; літ. «П»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа 18,6 кв.м; літ. «Р»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-19,2 кв.м; літ. «С»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-16,4 кв.м; літ.«Т»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-19,0 кв.м; літ. «У»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-26,3 кв.м; літ. «Ф»-Нежитлова будівля (гараж), загальна площа-34,8 кв.м по провулку Тбіліському, буд. 5-В в Шевченківському районі міста Києва, із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна 000.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коршун" (01054, вул. Гончара Олеся, буд.52, оф. 11, м. Київ, ) на користь Київської міської прокуратури (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9; ідентифікаційний код 02910019) витрати з оплати судового збору в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 40 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.06.2025.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА