ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2025 Справа № 914/373/25

місто Львів

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут", м. Стрий Львівської області

до відповідача: Комунального підприємства "Управляюча компанія "Комфортний Стрий" Стрийської міської ради, м. Стрий Львівської області

про визнання договору недійсним

Суддя Олена ЩИГЕЛЬСЬКА

Секретар с/з Надія ВАШКЕВИЧ

Представників сторін:

від позивача: Насібов А.К. - директор

від відповідача: не з`явився.

1. ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Добробут" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Комунального підприємства "Управляюча компанія "Комфортний Стрий" Стрийської міської ради про визнання недійсним Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 23.07.2024.

3. Ухвалою суду від 18.02.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви 10 (десять) днів з дня вручення цієї ухвали шляхом подання заяви про усунення недоліків.

4. 04.03.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх. №5503/25).

5. Ухвалою від 06.03.2025 прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 02.04.2025

6. Розгляд справи 02.04.2025 не відбувся, у зв`язку з н поступленням повідомлення про замінювання будівлі суду. Ухвалою від 02.04.2025 підготовче засідання призначено на 09.04.2025.

7. Ухвалою суду від 09.04.2025 продовжено строки підготовчого провадження та відкладено розгляд справи на 30.04.2025.

8. Ухвалою-повідомленням від 30.04.2025 підготовче засідання відкладено на 14.05.2025.

9. 13.05.2025 через систему "Електронний Суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №12445/25).

10. Ухвалою суду від 14.05.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду п суті на 04.06.2025.

11. Представник позивача в судове засідання 04.06.2025 з`явився, позовні вимоги підтримав.

12. Відповідач явки представника в судове засідання 04.06.2025 не забезпечив, через «Електронний суд» подав заяву від 04.06.2025 про проведення засідання за відсутності представника відповідача (вх№14853/25).

13. Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

14. Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст.13 ГПК України, учасникам справи створювались необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

15. В судовому засіданні 04.06.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

16. АРГУМЕНТИ СТОРІН

17. Аргументи позивача.

18. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що на балансі ТзОВ «Добробут» знаходиться житловий будинок за адресою м. Стрий вул. Січових стрільців, 5, який має статус гуртожитку. У ньому поселені мешканці, які не мають приватизованих квартир, а поселення здійснювалось відповідно до Ордерів для поселення.

19. ТзОВ «Добробут» як балансоутримувач здійснює всі передбаченні чинним законодавством платежі необхідні для утримання будинку, сплачує податки, здійснює всі необхідні ремонтні роботи для підтримання будинку у належному стані. Щомісячно мешканцям будинку виставляються рахунки для компенсації послуг що справляються з утримання будинку.

20. Проте, на території будинку було розміщено оголошення КП «УК «Комфортний Стрий» ( надалі відповідач) зі змісту якого вбачається, що з 01 серпня 2024 року будинок, що знаходиться за адресою: м. Стрий, вул. С. Стрільців, 5 переходить в управління відповідача, згідно Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (надалі Договір) від 23.07.2024 року.

21. Позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просить визнати договір недійсним, так він є укладеним з неуповноваженою на це особою, а сам договір порушує законні права та інтереси позивача.

22. У відповідь, позивач, отримав пояснення від відповідача, та відмову від розірвання спірного Договору з тих підстав, що відповідач вважає Договір укладеним з належною, уповноваженою на те особою, повноваження якої підтверджені протоколом зборів мешканців будинку.

23. Позивач вважає що, такий договір слід вважати недійсним, оскільки саме ТзОВ «Добробут» на сьогоднішній момент є єдиним власником, утримувачем даного будинку. Тому, будь які правочини, які укладаються без відома та попереднього погодження на те позивача є недійсними. А сам факт виставлення рахунків мешканцям будинку, за послуги, які відповідачем не надаються, грубо порушує права та інтереси позивача.

24. Позивач вважає підставою для визнання Договору недійсним є його укладення не уповноваженою на те особою. Позивачем, було доведено до відома відповідача, що особа, яка уклала Договір від імені мешканців гуртожитку не має відповідних повноважень для укладення відповідного договору. Відтак вважає, що КП «УК «Комфортний Стрий» не мав жодних правових підстав для укладення спірного договору.

25. Аргументи відповідача.

26. Відповідач у відзиві на позов заперечує проти заявлених позовних вимог, з огляду на наступне.

27. Відповідно до п 3.2. Статуту КП «Управляюча компанія «Комфортний Стрий» основним предметом діяльності Підприємства є надання послуги з управління багатоквартирними будинками.

28. Основний вид економічної діяльності, відповідно до Виписки з ЄДР є 81.10 - комплексне обслуговування об`єктів.

29. Відповідач стверджує, що багатоквартирний будинок за адресою м.Стрий, вул. Січових Стрільців, 5 - це колишній гуртожиток ВАТ «Стрийський завод КПО», передачу якого в статутний капітал ТзОВ «Добробут» було оскаржено мешканцями, оскільки це унеможливило їх право на приватизацію житла.

30. Відповідач зазначає, що ТзОВ «Добробут» не виконує рішення суду, які набули законної сили. Основним видом економічної діяльності ТзОВ «Добробут», відповідно до Витягу з ЄДР, є 62.80 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Тому, для забезпечення нормальних житлових умов мешканцями багатоквартирного будинку на зборах було ухвалено рішення про заключення відповідного договору управління з КП «Управляюча компанія «Комфортний Стрий».

31. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 2-158/11 від 12 травня 2011 року, визнано частково недійсним Наказ Міністерства машинобудування військово-промослового комплексу і конверсії України №1751 від 27 грудня 1994 року «Про передачу акцій ВАТ «Стрийський завод КПО» державному органу приватизації в частині включення гуртожитку по вул. Січових Стрільців, 5 у м. Стрий в статутний капітал ВАТ «Стрийський завод КПО», (пункт 17 переліку майна переданого до статутного капіталу ВАТ «Стрийський завод КПО») з наступною передачею його в статутний капітал дочірнього підприємства «Добробут» ВАТ «Стрийський завод КПО», приватизацію гуртожитку Стрийського заводу ковальсько-пресового обладнання по вул. Січових Стрільців,5, в м. Стрию Львівської області відкритим акціонерним товариством «Стрийський завод КПО». Дане рішення оскаржено не було та набрало законної сили.

32. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 456/2941/15-ц від 21 квітня 2017 року було визнано протиправним та скасовано акт Відкритого акціонерного товариства «Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання» від 1998 року в частині передачі гуртожитку за адресою Львівська область м.Стрий, вул. Січових Стрільців, 5 на баланс Дочірнього підприємства «Добробут» ВАТ «Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання». Дане рішення також набрало законної сили.

33. Відповідач стверджує, що право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Проте ТзОВ «Добробут» не надало жодного доказу, який би підтверджував його належним чином зареєстроване право власності на будинок за адресою м.Стрий, вул. Січових Стрільців, 5. Таким чином, ТзОВ «Добробут» безпідставно називає себе власником вищевказаного об`єкту нерухомості, та не має жодних правових підстав вимагати визнання недійсним договору з управління багатоквартирним будинком від 23.07.2024 року.

34. Відтак, відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

35. Аргументи позивача у відповіді на відзив

36. Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут» (рішення №1 установчих зборів учасників від 05 липня 2018 року) зазначає, що є правонаступником Дочірнього підприємства «Добробут» Відкритого акціонерного підприємства «Стрийський завод ковальсько -пресового обладнання».

37. Гуртожиток ліжкового типу не перебуває в комунальній власності, є власністю ВАТ «Стрийський завод КПО», та обслуговувався ДП «Добробут». Вказане, на переконання позивача, неодноразово встановлено у рішеннях судів у спорах про стягнення з мешканців гуртожитку заборгованості по квартплаті (456/2642/14, ухвала Апеляційного суду Львівської області від 4 лютого 2015 року, 456/2880/14-ц, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 5 лютого 2015 року) тощо.

38. За даними Статуту ДП «Добробут», затвердженого 12 лютого 1998 року загальними зборами акціонерів ВАТ «Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання» (засновника) - таке є структурним підрозділом ВАТ з правом юридичної особи.

39. За змістом п.3.1 Статуту підприємство створене з метою в тому числі покращення рівня обслуговування мешканців гуртожитку; забезпечення працівників АТ та інших громадян послугами громадського харчування на більш високому рівні; забезпечення працівників АТ та інших громадян послугами у сфері оздоровлення та відпочинку.

40. Згідно п.3.3. Статуту ТзОВ «Добробут» майно Товариства формується з джерел, не заборонених законом. Товариство є власником: майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

41. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав вбачається, що спірний гуртожиток зареєстрований за ВАТ «Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання».

42. Сам гуртожиток по вул. Січових Стрільців, 5 у м.Стрий на момент приватизації у 90-ті роки належав Виробничому об`єднанню Стрийський завод по випуску ковальсько-пресового обладнання/ВО» Стрийський завод КПО», входив до основних засобів цілісного майнового комплексу заводу та був побудований ще у 1978 році та є його приватною власністю.

43. Позивач зазначає, що до 26.05.2004 року гуртожитки не відносилися до об`єктів державного житлового фонду, який підлягав приватизації громадянами України чи підлягав передачі у власність відповідних Рад, і могли бути включені до вартості майна підприємств, які підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони не існувало.

44. На переконання Позивача сам факт визнання частково недійсним наказу Міністерства машинобудування військово-промослового комплексу і конверсії України № 1751 від 27 грудня 1994 року та скасування акту Відкритого акціонерного товариства «Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання» від 1998 року з процедурних питань в судовому порядку не впливає на статус такого майна. Адже на момент приватизації заводу гуртожитки не відносилися до об`єктів державного житлового фонду, який підлягав приватизації громадянами України чи підлягав передачі у комунальну власність відповідних Рад, і могли бути включені до вартості майна підприємств, які підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони не існувало.

45. Крім того, відсутні будь-які обставини, які свідчили б про оспорювання чи невизнання з боку Стрийської міської ради права власності на гуртожиток по вул.С.Стрільців, 5 у м.Стрий.

46. Позивач вважає, що спір між сторонами стосується не правомірності володіння позивачем об`єктом права власності - гуртожитку, а правомірності укладення договору на управління багатоквартирним будинком між відповідачем та мешканцями (користувачами) гуртожитком. А тому, предметом доказування є зовсім інші обставини.

47. Як вбачається з спірного договору, такий підписаний між КП «УК «Комфортний Стрий» в особі в.о. директора Раківського О.Р. та «співвласника» багатоквартирного житлового будинку за адресою вул. С.Стрільців,5 уповноваженого Шепіди Світлани Миколаївни. З договору вбачається, що документ, який представив підписант «співвласників багатоквартирного будинку» Шепіда Світлана Миколаївна є паспорт НОМЕР_1 . Жодного рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку як це вимагає Закон надано не було, таке не приймалося, його наявність КП УК «Комфортний Стрий» не з`ясовувалось. В протилежному випадку, про це рішення було б зазначено у самому спірному договорі.

48. Отже, на переконання Позивача, спірний Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 23 липня 2024 року було підписано від імені мешканців гуртожитку, такою ж мешканкою ОСОБА_1 , а не співвласницею будинку, без належних на те повноважень. І як наслідок, спірний Договір про надання послуг було підписано не уповноваженою на те особою.

49. За твердженнями Позивача оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину. Крім того, у розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа.

50. Позивач також вважає, що КП «Управляюча компанія «Комфортний Стрий» здійснюючи надання послуг із управління багатоквартирними будинками не міг не знати про наведені положення законодавства про те, що до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем щодо встановленої законодавством процедури.

51. Отже, укладаючи договір у даній справі відповідач мав усвідомлювати, що для його укладення необхідна наявність рішення зборів співвласників про це.

52. На думку Позивача ОСОБА_1 не вправі була укладати спірний договір, оскільки відсутність волевиявлення співвласників будинку у формі рішення, яке оформлено протоколом, не дозволяло вчиняти дії будь-які дії, направленні на встановлення договірних правовідносин з відповідачем щодо одержання послуг за цим договором, а із необхідністю такого волевиявлення співвласників шляхом оформлення його відповідним рішенням, безумовно мав бути обізнаний відповідач, що є підставою для визнання договору його недійсним.

53. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

54. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що житловий будинок (гуртожиток) за адресою м. Стрий вул. Січових стрільців, 5 зареєстрований за ВАТ «Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання».

55. Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут» є правонаступником Дочірнього підприємства «Добробут» Відкритого акціонерного підприємства «Стрийський завод ковальсько -пресового обладнання».

56. Між Комунальним підприємством "Управляюча компанія "Комфортний Стрий" Стрийської міської ради (далі - Управитель) в особі в.о. директора Раківського О.Р., що діє на підставі статуту , з однієї сторони та співвласники багатоквартирного будинку за адресою вул.Січових Стрільців, 5 в особі уповноваженої Шепіди Світлани Миколаївни, що діє на підставі паспорта, уклали договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 23.07.2024.

57. Відповідно до п.1 Договору Управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою вул.С.Стрільців, 5 у м.Стрию, а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.

58. Список співвласників і площа квартир та приміщень, що перебувають у їх власності, станом на дату укладення договору, зазначаються у додатку №1 до договору, що є невід`ємною його частиною.

59. Згідно п.28 Договору цей договір набирає чинності з 01 серпня 2024 і діє до 31.12.2024.

60. У п.29 Договору узгоджено, що якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на один рік.

61. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 2-158/11 від 12 травня 2011 року, визнано частково недійсним Наказ Міністерства машинобудування військово-промослового комплексу і конверсії України №1751 від 27 грудня 1994 року «Про передачу акцій ВАТ «Стрийський завод КПО» державному органу приватизації в частині включення гуртожитку по вул. Січових Стрільців, 5 у м. Стрий в статутний капітал ВАТ «Стрийський завод КПО», (пункт 17 переліку майна переданого до статутного капіталу ВАТ «Стрийський завод КПО») з наступною передачею його в статутний капітал дочірнього підприємства «Добробут» ВАТ «Стрийський завод КПО», приватизацію гуртожитку Стрийського заводу ковальсько-пресового обладнання по вул. Січових Стрільців,5, в м. Стрию Львівської області відкритим акціонерним товариством «Стрийський завод КПО». Дане рішення оскаржено не було та набрало законної сили.

62. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 456/2941/15-ц від 21 квітня 2017 року було визнано протиправним та скасовано акт Відкритого акціонерного товариства «Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання» від 1998 року в частині передачі гуртожитку за адресою Львівська область м.Стрий, вул. Січових Стрільців, 5 на баланс Дочірнього підприємства «Добробут» ВАТ «Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання». Дане рішення також набрало законної сили.

63. ОЦІНКА СУДУ.

64. Відповідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

65. Частинами 1, 2, 4 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

66. Цивільний кодекс України (ст. 204) установлює презумпцію правомірності правочину, а саме - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

67. Відповідно до положень статті 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

68. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

69. Загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину (стаття 203 ЦК України), зокрема, є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

70. Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3 , 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

71. Частинами 1 і 2 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

72. Згідно з ч.ч. 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

73. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

74. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

75. На підставі ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

76. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

78. За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22.06.2020 у справі №177/1942/16-ц, наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення, тобто недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

79. Оспорюваний правочин Цивільний кодекс України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку на вимогу однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину в порядку, передбаченому процесуальним законом.

80. Оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, та в силу презумпції правомірності правочину за ст. 204 Цивільного кодексу України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

81. Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

82. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

83. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

84. Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

85. Реалізуючи передбачене ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до господарського суду, особа зазначає в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

86. Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

87. Водночас указані норми права не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близькі за змістом правові висновки викладені в п. 8.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, п. 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18, п. 112 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

88. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

89. Особа, яка звертається до суду з позовом, зазначає в позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

90. Оцінка предмета заявленого позову, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним указується в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

91. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21.

92. В межах даної справи позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 23.07.2024 на підставі ст. 215 та 203 ЦК України.

93. В обґрунтування наявності порушеного цивільного права (інтересу) позивач зазначив про те, що відповідач уклав даний договір з не уповноваженою особою ТзОВ «Добробут», а відтак порушує його права та законні інтереси.

94. При цьому, позивач не довів та не надав жодних доказів наявності в нього порушеного права та інтересу.

95. Водночас ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, шляхом укладання правочинів суб`єкти правовідносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

96. Згідно зі статтями 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

- пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;

- наявність підстав для оспорювання правочину;

- встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

97. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала в певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав, тобто особа має обґрунтувати юридичну зацікавленість щодо наявності/відсутності цивільних прав.

98. Свобода договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльність, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного та господарського права, закріпленими у статтях 3, 627 Цивільного кодексу України, статтях 6, 43 Господарського кодексу України. Визнання договорів недійсними за позовом третьої особи, не сторони договорів, є істотним втручанням держави в указані принципи, при цьому порушений інтерес особи має бути таким, що вимагає такого втручання, а таке втручання має бути єдиним можливим способом виправлення правової ситуації.

99. Аналогічний правовий висновок сформований у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20.

100. У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 міститься правовий висновок про те, що тлумачення статей 15, 16 Цивільного кодексу України свідчить, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

101. Крім того, за правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.09.2024 у справі № 352/1070/17, застосування позову про оспорення правочину (ресцисорного позову) потребує не лише встановлення підстав для оспорення, але й порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду.

102. Для приватного права, з урахуванням принципу розумності, є неприйнятним використання правомірних приватно-правових конструкцій (зокрема, конструкції оспорюваного правочину). Правопорядок не може допускати ситуації, коли правомірна конструкція (зокрема, конструкції оспорюваного правочину) застосовується не для тієї мети, для якої вона призначена, та за відсутності умов, за яких вона може бути застосована (зокрема, за відсутності порушеного приватного права чи інтересу, чи коли при застосуванні конструкції оспорюваного правочину не здійснюється присікання порушеного приватного права чи/та інтересу або ж їх відновлення).

103. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

104. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

105. Під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

106. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18 та від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, постановах Верховного Суду від 10.06.2021 у справі № 904/2981/20 та від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20.

107. Разом із цим, у наведених постановах Верховного Суду також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.

108. Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

109. Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

110. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

111. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

112. Вказана правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/3055/18, від 13.08.2019 у справі №910/11164/16.

113. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" №28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII).

114. У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що відповідно до п.41 Доповіді, схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), "Верховенство права" одним з обов`язкових елементів поняття "верховенство права" є юридична визначеність.

115. Як встановлено судом, передача в статутний капітал ТзОВ «Добробут» багатоквартирного будинку за адресою м.Стрий, вул. Січових Стрільців, 5 - це колишній гуртожиток ВАТ «Стрийський завод КПО», було предметом розгляду Стрийського міськрайонного суду Львівської області. Так, зокрема, у справі № 2-158/11 від 12 травня 2011 року, визнано частково недійсним Наказ Міністерства машинобудування військово-промослового комплексу і конверсії України №1751 від 27 грудня 1994 року «Про передачу акцій ВАТ «Стрийський завод КПО» державному органу приватизації в частині включення гуртожитку по вул. Січових Стрільців, 5 у м. Стрий в статутний капітал ВАТ «Стрийський завод КПО», (пункт 17 переліку майна переданого до статутного капіталу ВАТ «Стрийський завод КПО») з наступною передачею його в статутний капітал дочірнього підприємства «Добробут» ВАТ «Стрийський завод КПО», приватизацію гуртожитку Стрийського заводу ковальсько-пресового обладнання по вул. Січових Стрільців,5, в м. Стрию Львівської області відкритим акціонерним товариством «Стрийський завод КПО». Дане рішення оскаржено не було та набрало законної сили.

116. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 456/2941/15-ц від 21 квітня 2017 року було визнано протиправним та скасовано акт Відкритого акціонерного товариства «Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання» від 1998 року в частині передачі гуртожитку за адресою Львівська область м.Стрий, вул. Січових Стрільців, 5 на баланс Дочірнього підприємства «Добробут» ВАТ «Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання». Дане рішення також набрало законної сили.

117. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, і матеріали справи не містять жодних доказів того, що ТзОВ «Добробут» є балансоутримувачем чи власником на законних підставах будинку за адресою м.Стрий, вул. Січових Стрільців, 5.

118. За наведених вище обставин, суд не вбачає порушення спірним договором прав ТзОВ «Добробут».

119. Відтак, встановивши те, що оспорюваний правочин не порушує прав і законних інтересів позивача, суд не вбачає підстав вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності підстав для визнання Договору недійсним, адже відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові.

120. Враховуючи, що позивачем в процесі розгляду справи не було доведено належними та допустимими доказами порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів під час укладення спірного договору, у задоволенні позову слід відмовити.

121. СУДОВІ ВИТРАТИ

122. Судовий збір за подання позову на підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України залишається за позивачем.

З огляду на вищенаведене та керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 233-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 23.06.2025.

Суддя Щигельська О.І.