ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Справа № 924/93/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Мельник О.В.

судді Петухов М.Г.

секретар судового засідання Новосельська О.В.

за участю представників:

позивача: Головко В.П. адвокат

відповідача: Ткачук Б.М. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.04.2025 у справі №924/93/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій в сумі 1 462 731,91 грн (суддя Танасюк О.Є., м. Хмельницький, повний текст складено 17.04.25)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Трейдком»

про стягнення штрафних санкцій в сумі 1 828 414,88 грн за неналежне виконання зобов`язань за договорами поставки від 07.06.2024 № ЦЗВ-02-02724-01 та від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02824-01

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство „Українська залізниця звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Трейдком» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Трейдком» на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» штрафні санкції в сумі 1 828 414,88 грн за неналежне виконання зобов`язань за договорами поставки від 07.06.2024 № ЦЗВ-02-02724-01 та від 07.06.2024 № ЦЗВ-02-02824-01.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 17.04.2025 у справі №924/93/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Поділля Трейдком на користь Акціонерного товариства „Українська залізниця в особі філії „Центр забезпечення виробництва Акціонерного товариства „Українська залізниця 365 682,97 грн штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань за договорами поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 та від 07.06.2024 № ЦЗВ-02-02824-01, 21940,98 грн витрат по оплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись частково з ухваленим рішенням, Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.04.2024 у справі №924/93/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Трейдком» на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» штрафних санкцій в сумі 1 462 731,91 грн, з яких 1 085 111,66 грн штрафу та 377 620,25 грн пені, та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» задовольнити.

Ухвалою суду від 19.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.04.2025 у справі №924/93/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18 червня 2025 року.

09 червня 2025 року ТОВ «Поділля Трейдком» подано через систему «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17 квітня 2025 року у справі №924/93/25. Залишити в силі рішення Господарського суду Хмельницької області від 17 квітня 2025 року у справі №924/93/25.

Представник позивача в судовому засіданні 18.06.2025 підтримав доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Просив суд скасувати рішення першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій в сумі 1 462 731,91 грн, з яких 1 085 111,66 грн штрафу та 377 620,25 грн пені, та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні 18.06.2025 представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, зазначив, що відповідно до умов договору від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01, згідно з Рознарядкою 1, відповідачем 05.11.2024 та 29.11.2024 поставлений товар на загальну суму 1042800,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №22 від 05.11.2024 на суму 469260,00 грн., №31 від 29.11.2024 на суму 573540,00 грн. та товарно-транспортними накладними № Р22 від 05.11.2024, №31 від 29.11.2024.

Також на виконання умов договору від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02824-01, згідно з Рознарядкою 2, відповідачем у період з 05.11.2024 по 29.11.2024 поставлений товар на загальну суму 7999797,12 грн., що підтверджується видатковими накладними №23 від 05.11.2024 на суму 17078242,48 грн., №24 від 07.11.2024 на суму 778559,04 грн., №25 від 12.11.2024 на суму 1498417,20 грн., №26 від 18.11.2024 на суму 1245076,56 грн., №28 від 21.11.2024 на суму 1405731,60 грн., №29 від 22.11.2024 на суму 1359388,80 грн., №30 від 26.11.2024 на суму 514920,00 грн., №32 від 29.11.2024 на суму 119481,44 грн. та товарно-транспортними накладними № Р23 від 05.11.2024, № Р24 від 07.11.2024, № Р25 від 12.11.2024, № Р26 від 18.11.2024, № Р28 від 21.11.2024 , № Р29 від 22.11.2024, № Р30 від 26.11.2024, №Р32 від 29.11.2024.

Таким чином, відповідач неналежно виконав свої зобов`язання щодо поставки товару у встановлений договорами поставки строк, чим порушив вимоги п. 4.2. договорів поставки.

Підпунктом 9.3.1. пункту 9.3 договорів передбачено, що при порушенні строків постачання Постачальник оплачує Покупцю штраф у розмірі 15 % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2. договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення.

У зв`язку з простроченням поставки товару за договором поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 (за рознарядкою 1) позивачем на підставі п.п. 9.3.1. пункту 9.3 договору нараховано відповідачу штрафні санкції в розмірі 212939,76 грн, з яких: 156420,00 грн штраф та 56519,76 грн пеня, про сплату яких 16.12.2024 на адресу відповідача направлена претензія від 13.12.2024.

Перевіривши розрахунків АТ „Укрзалізниця, судом першої інстанції встановлено правильність нарахування штрафу в розмірі 156420,00 грн та пені в розмірі 56519,76 грн відповідно до п.п. 9.3.1. пункту 9.3 договору поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01, приписів та методології чинного законодавства України.

Також у зв`язку з простроченням поставки товару за договором поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02824-01 (за рознарядкою 2) позивачем на підставі п.п. 9.3.1. пункту 9.3 договору нараховано відповідачу штрафні санкції в розмірі 1615475,12 грн, з яких: 1199969,57 грн штраф, 415505,55 грн. пеня.

Перевіривши розрахунки АТ „Укрзалізниця, судом першої інстанції встановлено правильність нарахування штрафу в розмірі 1199969,57 грн та пені в розмірі 415505,55 грн відповідно до п.п. 9.3.1. пункту 9.3 договору поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02824-01, приписів та методології чинного законодавства України.

Контррозрахунку, заперечень з приводу правильності здійснених позивачем нарахувань відповідачем до суду першої інстанції не надано.

З огляду на вище викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій в сумі 1 828 414,88 грн за неналежне виконання зобов`язань за договорами поставки від 07.06.2024 № ЦЗВ-02-02724-01 та від 07.06.2024 № ЦЗВ-02-02824-01 є обґрунтованими та підтвердженні матеріалами справи.

Разом з тим, відповідач у відзиві просить зменшити штрафні санкції до 50000,00 грн., якщо суд дійде висновків про обґрунтованість позовних вимог.

Судом першої інстанції враховано, що на момент звернення з позовом до суду відповідачем поставлено товар за договорами поставки, затримка у поставці товару відбулася через узгодження між сторонами зразків матраців, які поставляються, зважаючи на майновий стан відповідача, оскільки штрафні санкції (пеня, штраф) покликані стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинні перетворюватись на непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання додаткових прибутків для кредитора, а тому при зменшенні їх розміру позивач не нестиме негативного наслідку в своєму фінансовому становищі. Таким чином, суд першої інстанції, беручи до уваги інтереси обох сторін, дійшов висновку за можливе зменшити розмір штрафних санкцій, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 80%, що є співрозмірним у контексті інтересів обох сторін, та стягнути з відповідача на користь позивача 365 682,97 грн штрафних санкцій (за договором поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 згідно рознарядки 1 42587,95 грн штрафних санкцій, з яких: 31284,00 грн штраф та 11303,95 грн пеня; за договором поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02824-01, згідно рознарядки 2 323095,02 грн, з яких: 239993,91 грн штраф та 83101,11 грн пеня).

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення іншого учасника справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні позову позивача в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 1 462 731,91 грн, суд першої інстанції послався, зокрема, на майновий стан відповідача та відсутність негативних наслідків для фінансового становища позивача. Проте, наведені судом першої інстанції доводи щодо незадовільності майнового стану ТОВ «Поділля Трейдком» не відповідають дійсним обставинам справи. Позивач зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що у відповідності до усталеної судової практики штрафні санкції можуть бути зменшені, якщо боржник має збитковий фінансовий результат. Однак, в матеріалах справи № 924/93/25 відсутні будь-які докази, які б свідчили про незадовільний фінансовий стан відповідача. Натомість, матеріали справи містять довідку про відсутність заборгованості, довідку з податкової служби про відсутність відповідача в реєстрі ризикових платників податків, довідку про відсутність процедури банкрутства, а фінансова звітність відповідача та наявність контрактів на поставку товарів з платоспроможними замовниками, зокрема, ПАТ «Укрнафта» свідчить про фактичну та потенційну прибутковість ТОВ «Поділля Трейдком».

Позивач звертає увагу суду, що АТ «Укрзалізниця» відноситься до підприємства державного сектору економіки, є стратегічним підприємством залізничного транспорту, яке після початку широкомасштабної збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій Україні.

Отже, позивач вважає, що суд першої інстанції застосував свої дискреційні повноваження щодо зменшення пред`явлених позивачем до відповідача штрафних санкцій за відсутністю в матеріалах справи доказів (що є порушенням норм процесуального права, а саме: ст. ст. 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України), які мають підтверджувати незадовільний майновий стан ТОВ «Поділля Трейдком». Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, безпідставно застосувавши до спірних правовідносин ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Заперечуючи доводи позивача в апеляційній скарзі відповідач у відзив на апеляційну скаргу зазначив, що фактичне погодження поставки товару стороною замовника відбулося лише 21.10.2024 року, при цьому рознарядки були надіслані ще 09.07.2024 року, а строк поставки не призупинявся, незважаючи на наявність об`єктивних підстав та ігнорування прохання відповідача призупинити строк поставки на період погодження зразків товару. Таким чином, постачальник вважає, що вказаними діями покупець міг зловживати своїми правами, оскільки з усього переліку вимог покупець систематично не погоджував товар через незначні відхилення, які не впливали на загальну конструктивну придатність та можливість використання товару за призначенням. При цьому покупцю було достеменно відомо про встановлений строк поставки та відповідальність за його порушення, проте він безпідставно відмовився призупиняти строк поставки на період погодження зразків товару.

Також відповідач звертає увагу суду на те, що постачання товару відповідачем безпосередньо залежить від виробничих потужностей, які, у свою чергу, залежать від стабільності енергетичної системи. У вказаний період в Україні відбувалися цілеспрямовані атаки на енергосистему, що неодноразово підтверджувалося офіційними даними НЕК «Укренерго» (https://ua.energy/). Внаслідок цього відбувалися регулярні аварійні відключення електроенергії, які суттєво подовжували термін виготовлення товару, що зазвичай був значно меншим за умов стабільної роботи енергосистеми, ускладнюючи і без того складний виробничий процес.

Таким чином, відповідач вважає, що сумлінно дотримувалася виконання умов договору, поставив товар у повному обсязі, чим належним чином виконав його умови. Вказаними діями відповідач не завдав шкоди позивачу, а виявлені у відповідних актах порушення мали незначний характер і не впливали на можливість використання товару за призначенням. Проте через вказані обставини строк поставки було незначно затримано, у чому на думку відповідача відсутня його вина.

Відповідач вважає, що нараховані позивачем штрафні санкції у розмірі 1 462 731,91 грн є неспівмірними з характером допущеного порушення, мають «каральний характер» та суперечать принципам справедливості, добросовісності й розумності, закріпленим у статтях 3, 509, 627 Цивільного кодексу України.

Поряд з цим, відповідач зазначає, що ним подано обґрунтовані та належні докази свого фактичного фінансового становища, зокрема підтверджено чистий прибуток за 2024 рік у розмірі 56 100,00 грн. Водночас доводи позивача ґрунтуються лише на загальних припущеннях про платоспроможність, зокрема на відсутності податкової заборгованості та наявності діючих контрактів без належного спростування фактичних фінансових показників, поданих відповідачем. Таким чином, з урахуванням повного виконання відповідачем основного зобов`язання щодо поставки товару, об`єктивного характеру затримки, відсутності фактичної шкоди для позивача, неспівмірності між розміром санкцій та фінансовими можливостями, відповідач вважає, що рішення Господарського суду Хмельницької області є законним, обґрунтованим та відповідає, як принципам співмірності відповідальності, так і загальним засадам справедливості у господарському судочинстві.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

07 червня 2024 року між Акціонерним товариством „Українська залізниця в особі філії „Центр забезпечення виробництва АТ „Укрзалізниця (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Поділля Трейдком (Постачальник) за результатами проведення закупівлі відповідно до вимог Закону України „Про публічні закупівлі, з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України „Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178, зі змінами, оголошення №UA-2024-02-22-012949-а (Лот № 2, Лот № 3) укладені два договори поставки №ЦЗВ-02-02724-01 та №ЦЗВ-02-02824-01 (далі договори) відповідно (а.с.14-23, а.с. 24 на звороті-34 т.1).

Пунктом 1.1. договорів унормовано, що Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю товар, відповідно до Специфікацій, що є невід`ємними частинами цих Договорів, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей Товар на умовах договорів.

Найменування товару: меблі для дому (Матрац для вагонів габариту РІЦ, товар) (п. 1.2. договорів).

Відповідно до п. 2.1. договорів постачальник повинен поставити покупцеві товар, якість якого відповідає нормативно-технічним документам та характеристикам, зазначеним у Специфікації до договору та вимогам, визначеним у договорі, зокрема, учасник повинен надати підтвердження відповідно Додатку 1 до тендерної документації щодо відповідності, а саме: продукція, щодо якої виробник проводить добровільну оцінку відповідності заявленим вимогам.

У розділі 4 договорів сторони передбачили умови і строки постачання товару.

Згідно з п. 4.1. договорів Постачальник здійснює поставку товару автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (Перевезення сплачено до…) пункт призначення - Київська обл., м. Фастів (або згідно рознарядки Покупця) відповідно до „ІНКОТЕРМС у редакції 2020 року.

Згідно з п. 4.2. договорів поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договорів тільки на підставі наданих письмових рознарядок Покупця, які вважаються дозволами на поставку та є підтвердженням готовності Покупця до прийому товару.

Строк поставки товару протягом 60 календарних днів з моменту надання письмових рознарядок Покупцем.

Право власності на товар переходить до Покупця з дати поставки товару.

У п. 4.5. договорів сторони домовились, що рознарядки Покупця на товар направляються Постачальнику в один з таких способів: на поштову адресу Постачальника, зазначену в договорах (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення); вручаються уповноваженому представнику Постачальника під розпис; шляхом відправлення на електронну адресу Постачальника (зазначену в договорах) сканкопій відповідних рознарядок в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документів. Документи вважаються отриманими Постачальником з дати їх направлення Покупцем на електронну адресу Постачальника, підтвердженням чого є відповідні роздруківки з поштового програмного забезпечення Покупця.

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами Акта прийому-передачі товару та/або видаткової накладної (п. 4.6. договорів).

У п. 6.3. визначена загальна ціна договорів 1042800,00 грн. за договором №ЦЗВ-02-02724-01 та 16647363,60 грн. за договором №ЦЗВ-02-02824-01.

Підпунктом 9.3.1. пункту 9.3 договорів передбачено, що при порушенні строків постачання Постачальник оплачує Покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк Товару на умовах, передбачених п. 4.2. договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення.

У п. 10.1. договорів сторони домовилися, про звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин або подій непереборної сили, які виникли після укладення договору та виникли поза волею сторін.

Сторона, що не може виконати зобов`язання за договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 5 робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 робочих днів. Належним доказом наявності вищезазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами (п. 10.2. договорів).

У п. 16.1. договорів визначено строк їх дії з дня укладення та протягом дії правового режиму воєнного стану в Україні і протягом 90 днів з дня його припинення або скасування. Але не пізніше ніж до 31.12.2024. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від обов`язку виконання у повному обсязі взятих на себе за договором зобов`язань щодо поставки та оплати товару, а також гарантійних зобов`язань на товар, в межах строків, визначених умовами договору.

У Специфікаціях №1 до договорів поставки визначено найменування, характеристики, кількість та вартість товару, який поставляється:

- за договором від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 матраци для вагонів габариту РІЦ 1730 (+/ 10) х 720 (+/ 10) х 50 (+/ 5) мм, ДСТУ ГОСТ 19917:2016, (ГОСТ 19917-2014), 1000 штук, загальною вартістю 1 042 800,00 грн (а.с. 24 т.1);

- за договором від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02824-01 матраци для купейних та спальних вагонів 1900 (+/ 20) х 600 (+/ 15) х 50 (+/ 5) мм, ДСТУ ГОСТ 19917:2016, (ГОСТ 19917-2014), 16165 штук, загальною вартістю 16 647 363,60 грн (а.с. 34 на звороті).

На виконання умов договорів позивачем 10.07.2024 на електронну адресу відповідача направлені рознарядки, а саме:

- від 09.07.2024 №ЦЗВ-20/3227 щодо надання дозволу на поставку товару за договором поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 на загальну суму 1042800,00 грн. (далі рознарядка 1) (а.с.35 т.1);

- від 09.07.2024 №ЦЗВ-20/3214 щодо надання дозволу на поставку товару за договором поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02824-01 на загальну суму 7999797,12 грн. (далі рознарядка 2) (а.с. 35 на звороті т.1).

30 липня 2024 року Філією „Центр забезпечення виробництва АТ „Укрзалізниця складено Акт розгляду зразків матраців для вагонів габариту РІЦ, купейних, спальних вагонів, в якому за результатами огляду зразків продукції матраців згідно договорів від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 та №ЦЗВ-02-02824-01 встановлено невідповідність технічним параметрам (а.с.137-138 т.1).

02 серпня 2024 року позивач листом повідомив відповідача, що філією „Пасажирська компанія АТ „Укрзалізниця розглянуто надані зразки матраців для вагонів габариту РІЦ, купейних та спальних вагонів габариту на відповідність вимогам укладених договорів поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 та №ЦЗВ-02-02824-01 та складено відповідний акт. Позивачем запропоновано усунути виявлені невідповідності матраців та в найкоротші терміни повторно надати зразки матраців (а.с.122 т.1).

16 серпня 2024 року за результатами розгляду листа АТ „Укрзалізниця від 12.08.2024 №ЦЗВ-18/6036 щодо погодження наданих зразків продукції матраців для пасажирських вагонів виробництва ТОВ „Поділля Трейдком, Філія „Пасажирська компанія АТ „Укрзалізниця листом повідомила, що надані зразки не погоджуються до усунення постачальником зауважень, а саме (а.с.131 т.1):

- матрац для вагонів габариту РІЦ зразок не відповідає технічним вимогам на продукцію у частині лінійних розмірів виробу, а саме, довжини 1717 мм (відхилення 3 мм від допустимого);

- в обох зразках матраців (матрац для вагонів габариту РІЦ, матрац для купейних та спальних вагонів фіксаційні елементи ремені та петлі виготовлені з матеріалу, на якому залишаються нитки після контакту липучки з тканиною фіксаційних елементів, що створює не естетичний та пошкоджений вигляд виробу (додаток 1 - фото);

- при скручування матраців та фіксації ременів через петлі, встановлено не достатньо прикріплені кінці фіксаційних петель до тканини виробу (додаток 2, 3 фото).

19 серпня 2024 року позивач листом повідомив відповідача, що філією „Пасажирська компанія АТ „Укрзалізниця повторно розглянуто надані зразки матраців для вагонів габариту РІЦ, купейних та спальних вагонів виробництва ТОВ „Поділля Трейдком на відповідність вимогам укладених договорів поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 та №ЦЗВ-02-02824-01 та складено відповідний акт (а.с.133 т.1).

26 серпня 2024 року ТОВ „Поділля Трейдком у листі №26-08/5 просило Філію „Центр забезпечення виробництва АТ „Укрзалізниця призупинити терміни виконання рознарядок від 09.07.2024 №ЦЗВ-20/3227 та №ЦЗВ-20/3214 про постачання матраців (а.с.136 т.1).

09 вересня 2024 року листом №09-09/07 ТОВ „Поділля Трейдком повідомило Філію „Центр забезпечення виробництва АТ „Укрзалізниця про направлення товару (матраци для купейних та спальних вагонів) для проведення добровільної оцінки відповідності вимогам згідно Додатку 1 до тендерної документації із документами: паспорт якості, декларація відповідності, копія висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи, експлуатаційний лист на виконання п. 2.1. договору поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 (а.с.123 т.1).

09 вересня 2024 року листом від №09-09/08 ТОВ „Поділля Трейдком повідомило Філію „Центр забезпечення виробництва АТ „Укрзалізниця про направлення товару (матраци для вагонів габариту РІЦ) для проведення добровільної оцінки відповідності вимогам згідно Додатку 1 до тендерної документації із документами: паспорт якості, декларація відповідності, копія висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи, експлуатаційний лист на виконання п. 2.1. договору поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 (а.с.123 на звороті).

16 вересня 2024 року за результатами розгляду листа АТ „Укрзалізниця від 12.09.2024 №ЦЗВ-18/6971 щодо погодження наданих зразків продукції матраців для пасажирських вагонів виробництва ТОВ „Поділля Трейдком, Філія „Пасажирська компанія АТ „Укрзалізниця від звернула увагу, що довжина матраців не відповідає заявленим технічним вимогам та складає: зразок матрацу для купейних та спальних вагонів 1850 мм, відхилення 30 мм від допустимого; зразок матрацу для вагонів габариту РІЦ 1700 мм, відхилення 20 мм від допустимого. Зауваження (направлені листом від 16.07.2024 №ПК-06/9835) щодо якості тканини та кріплення фіксаційних ременів матраців усунені. В листі вказано, що дані зразки погоджуються за умови, що при постачанні, розміри виробів (довжина) відповідатимуть заявленим технічним вимогам (а.с.124 т.1).

23 вересня 2024 року позивач листом повідомив відповідача, що філією „Пасажирська компанія АТ „Укрзалізниця розглянуто надані зразки матраців для вагонів габариту РІЦ, купейних та спальних вагонів габариту на відповідність вимогам укладених договорів поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 та №ЦЗВ-02-02824-01 та складено відповідний акт. Позивачем запропоновано усунути виявлені невідповідності матраців та розпочати відвантаження (а.с.135 т.1).

18 жовтня 2024 року листом №18/10/2 ТОВ „Поділля Трейдком повідомило Філію „Пасажирська компанія АТ „Укрзалізниця, що на виконання договорів поставки 23.10.2024 планується відвантаження: матраців для вагонів габарит РІЦ у кількості 1000 шт. та матраців для купейних та спальних вагонів у кількості 600 шт. Повідомлено, що надалі відвантаження буде здійснюватися тричі на тиждень з орієнтовною кількістю 1600 шт. матраців для купейних та спальних вагонів (а.с. 132 т.1).

21 жовтня 2024 року АТ „Укрзалізниця у відповідь на лист від 18.10.2024 №18/10/2 повідомлено ТОВ „Поділля Трейдком місце поставки товару, вантажоодержувача та контактний номер телефону (а.с.134 т.1).

На виконання умов договору від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02824-01, згідно з Рознарядкою 2, відповідачем у період з 05.11.2024 по 29.11.2024 поставлений товар на загальну суму 7999797,12 грн., що підтверджується видатковими накладними №23 від 05.11.2024 на суму 17078242,48 грн., №24 від 07.11.2024 на суму 778559,04 грн., №25 від 12.11.2024 на суму 1498417,20 грн., №26 від 18.11.2024 на суму 1245076,56 грн., №28 від 21.11.2024 на суму 1405731,60 грн., №29 від 22.11.2024 на суму 1359388,80 грн., №30 від 26.11.2024 на суму 514920,00 грн., №32 від 29.11.2024 на суму 119481,44 грн. та товарно-транспортними накладними № Р23 від 05.11.2024, № Р24 від 07.11.2024, № Р25 від 12.11.2024, № Р26 від 18.11.2024, № Р28 від 21.11.2024 , № Р29 від 22.11.2024, № Р30 від 26.11.2024, №Р32 від 29.11.2024.

16 грудня 2024 року позивачем у зв`язку з порушенням строку поставки товару направлено на адресу відповідача претензії від 13.12.024 про сплату штрафних санкцій, нарахованих відповідно до п.п. 9.3.1. п. 9.3. договорів, а саме: за договором від 07.06.2024 № ЦЗВ-02-02724-01 - 212939,76 грн., з яких: 156420,00 грн. штраф, 56519,76 грн. пеня та за договором від 07.06.2024 № ЦЗВ-02-02824-01 1615475,12 грн., з яких: 1199969,57 грн. штраф, 415505,55 грн. пеня (а.с.48-55 т.1).

Враховуючи, що відповідач не здійснив оплату штрафних санкцій, нарахованих відповідно до умов договорів у зв`язку з порушенням терміну поставки товару, позивач звернувся з даним позовом до суду.

4. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин та правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги

Як вбачається з апеляційної скарги Акціонерне товариство „Українська залізниця оскаржує рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.12.2024 у справі №924/93/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Трейдком» на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» штрафних санкцій в сумі 1 462 731,91 грн, з яких 1 085 111,66 грн штрафу та 377 620,25 грн пені. В решті вказане рішення позивачем не оскаржується.

Отже, рішення Господарського суду Хмельницької області від 16.12.2024 у справі №924/93/25, з урахуванням вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України переглядається в апеляційному порядку лише в оскаржуваній частині, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Трейдком» на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» штрафних санкцій в сумі 1 462 731,91 грн, з яких 1 085 111,66 грн штрафу та 377 620,25 грн

Пунктом 2 статті 11 Цивільного кодексу України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів статей 526 Цивільного кодексу України та статі 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В частині 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Підпунктом 9.3.1. пункту 9.3 договорів передбачено, що при порушенні строків постачання Постачальник оплачує Покупцю штраф у розмірі 15 % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2. договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення.

У зв`язку з простроченням поставки товару за договором поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 (за рознарядкою 1) позивачем на підставі п.п. 9.3.1. пункту 9.3 договору нараховано відповідачу штрафні санкції в розмірі 212 939,76 грн, з яких: 156 420,00 грн штраф та 56 519,76 грн пеня, про сплату яких 16.12.2024 на адресу відповідача була направлена претензія від 13.12.2024.

За результатами перевірки розрахунків АТ „Укрзалізниця, судом першої інстанції встановлено правильність нарахування штрафу в розмірі 156 420,00 грн та пені в розмірі 56 519,76 грн відповідно до п.п. 9.3.1. пункту 9.3 договору поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01, приписів та методології чинного законодавства України.

Також у зв`язку з простроченням поставки товару за договором поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02824-01 (за рознарядкою 2) позивачем на підставі п.п. 9.3.1. пункту 9.3 договору нараховано відповідачу штрафні санкції в розмірі 1 615 475,12 грн, з яких: 1 199 969,57 грн штраф, 415 505,55 грн. пеня.

Перевіривши розрахунки АТ „Укрзалізниця, судом встановлено правильність нарахування штрафу в розмірі 1 199 969,57 грн та пені в розмірі 415 505,55 грн відповідно до п.п. 9.3.1. пункту 9.3 договору поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02824-01, приписів та методології чинного законодавства України.

Контррозрахунку, заперечень з приводу правильності здійснених позивачем нарахувань відповідачем до суду не надано.

Перевіривши правильність нарахування позивачем штрафу та пені, колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій в сумі 1 828 414,88 грн (212 939,76 грн + 1 615 475,12 грн = 1 828 414,88 грн) за неналежне виконання зобов`язань за договорами поставки від 07.06.2024 № ЦЗВ-02-02724-01 та від 07.06.2024 № ЦЗВ-02-02824-01 є обґрунтованими та підтвердженні матеріалами справи.

Поряд з цим, вирішуючи питання щодо остаточного розміру суми штрафних санкцій, які підлягають стягненню, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення на 80 % суми нарахованих штрафних санкцій (пені та штрафу). Враховуючи, що на момент звернення з позовом до суду відповідачем поставлено товар за договорами поставки, затримка у поставці товару відбулася через узгодження між сторонами зразків матраців, які поставляються, зважаючи на майновий стан відповідача, оскільки штрафні санкції (пеня, штраф) покликані стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинні перетворюватись на непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання додаткових прибутків для кредитора, а тому при зменшенні їх розміру позивач не нестиме негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, суд першої інстанції дійшов висновку що стягненню з відповідача підлягає 365 682,97 грн штрафних санкцій (за договором поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 згідно рознарядки 1 42 587,95 грн штрафних санкцій, з яких: 31 284,00 грн штраф та 11 303,95 грн пеня; за договором поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02824-01 згідно рознарядки 2 323 095,02 грн, з яких: 239 993,91 грн штраф та 83 101,11 грн пеня). Водночас, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 1 462 732,91 грн штрафних санкцій (за договором поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 згідно рознарядки 1 170 351,81 грн штрафних санкцій, з яких: 125 136,00 грн штраф та 45 215,81 грн пеня; за договором поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02824-01 згідно рознарядки 2 1 292 380,10 грн, з яких: 959 975,66 грн та 332 404,44 грн пеня).

Щодо доводів скаржника в частині відмови у стягненні 1 462 731,91 грн, з яких 1 085 111,66 грн штрафу та 377 620,25 грн пені, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій до 50 000,00 грн. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на те, що розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій носить не компенсаторний характер, а каральний. Будь-яких збитків відповідач позивачу не заподіяв. Матеріали справи таких відомостей не містять. Також зазначає, що відповідач не мав умислу не виконати (не своєчасно) виконати договірні зобов`язання. Натомість, настання таких обставин зумовлені обставинами непереборної сили обстріли російською федерацією виробничо-перевантажувальних комплексів, елеваторів та інших об`єктів портової та промислової інфраструктури України, а також певною внутрішньою затримкою погодження зразку товару про яку не було відомо відповідачу та не вказано у договорі.

Поряд з цим, відповідач зазначив, що майновий стан відповідача не надає можливості відшкодувати штрафні санкції в заявленому розмірі, оскільки: підприємство не має у власності достатнього майна для покриття такої суми штрафних санкцій; згідно звіту про фінансовий результат за 2024 рік дохід відповідача складає 56 100,00 грн (копія звіту додається) (а.с.196 т.1); на підприємстві працевлаштовано 5 працівників яких товариство забезпечує робочими місцями та соціальними гарантіями (копія довідки додається) (а.с.114-117 т.1).

Крім того, відповідач зазначив, що у разі задоволення позову без зменшення розміру штрафних санкцій відповідач опиниться у критичному фінансовому стані, що призведе до його банкрутства. Це в свою чергу спричинить неможливість виконання інших договірних зобов`язань, зокрема постачання стратегічно важливих товарів для підприємств на території України, що, у свою чергу, може завдати шкоди виробничим процесам контрагентів та негативно вплинути на економічну стабільність у відповідних секторах. Банкрутство відповідача також матиме низку юридичних наслідків, включаючи ініціювання нових судових процесів з боку контрагентів через невиконання договорів та стягнення гарантійних забезпечень. Це може призвести до накладення додаткових фінансових санкцій, примусового стягнення майна, арешту рахунків і втрати активів, що взагалі зруйнує можливість відновлення діяльності підприємства. Окрім цього, банкрутство матиме серйозні соціально-економічні наслідки. Наймані працівники відповідача втратять робочі місця та єдине джерело доходу, що може спричинити зростання рівня безробіття в регіоні. Втрата кваліфікованих кадрів та зниження купівельної спроможності населення може негативно позначитися на місцевій економіці та створити додаткове навантаження на соціальні служби.

Таким чином, відповідач вважає, що непропорційне застосування штрафних санкцій та відсутність гнучкого підходу до вирішення спору можуть мати комплексні негативні наслідки не лише для самого відповідача, а й для його контрагентів, працівників та економічного середовища загалом в країні, а отже зменшення розміру штрафних санкцій до вказаного розміру забезпечить можливість виконання рішення суду, повністю компенсує збитки позивача, якщо вони існують.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм Господарського та Цивільного кодексів України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав, якщо: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміром неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та/або його наслідків тощо.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18).

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20).

Колегія суддів також зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі №923/536/18, від 10.04.2019 у справі №905/1005/18, від 06.09.2019 у справі №914/2252/18, від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 02.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/2455/20).

Цієї позиції притримується і Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22, зазначивши, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції, врахувавши встановлені у справі обставини, дійшов правомірного висновку про зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки їх повне стягнення призвело б до необґрунтованого та несправедливого обтяження сторони, що припустилася порушення.

Доводи позивача про відсутність у матеріалах справи доказів незадовільного фінансового стану відповідача не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, оскільки такий фактор не є виключною умовою для застосування положень ст. 551 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №910/19152/20, на яку посилається сам позивач, зазначено, що суд має враховувати сукупність факторів, серед яких: значне перевищення розміру неустойки над розміром завданих збитків, незначність прострочення, ступінь виконання зобов`язання, поведінку сторін, добровільне усунення порушення, соціальну значущість підприємства тощо.

Крім того, судова колегія зазначає, що відсутність документального підтвердження погіршеного фінансового стану відповідача не нівелює встановлених судом першої інстанції обставин, зокрема: на момент звернення з позовом до суду відповідачем поставлено товар за договорами поставки; затримка у поставці товару відбулася через узгодження між сторонами зразків матраців, які поставляються; відсутність реального впливу прострочення на фінансову або господарську діяльність позивача; надмірність суми штрафних санкцій порівняно з терміном прострочення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01, згідно з Рознарядкою від 09.07.2024 р., № ЦЗВ-20/3227 відповідачем 05.11.2024 та 29.11.2024 поставлений товар на загальну суму 1042800,00 грн, що підтверджується: видатковими накладними №22 від 05.11.2024 на суму 469260,00 грн, №31 від 29.11.2024 на суму 573540,00 грн, та товарно-транспортними накладними № Р22 від 05.11.2024, №31 від 29.11.2024.

На виконання умов договору від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02824-01, згідно з Рознарядкою від 09.07.2024 р., № ЦЗВ-20/3214 відповідачем у період з 05.11.2024 по 29.11.2024 поставлений товар на загальну суму 7999797,12 грн, що підтверджується: видатковими накладними №23 від 05.11.2024 на суму 17078242,48 грн, №24 від 07.11.2024 на суму 778559,04 грн, №25 від 12.11.2024 на суму 1498417,20 грн, №26 від 18.11.2024 на суму 1245076,56 грн, №28 від 21.11.2024 на суму 1405731,60 грн, №29 від 22.11.2024 на суму 1359388,80 грн, №30 від 26.11.2024 на суму 514920,00 грн, №32 від 29.11.2024 на суму 119481,44 грн та товарно-транспортними накладними № Р23 від 05.11.2024, № Р24від 07.11.2024, № Р25 від 12.11.2024, № Р26 від 18.11.2024, № Р28 від 21.11.2024 , № Р29 від 22.11.2024, № Р30 від 26.11.2024, №Р32 від 29.11.2024.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач повністю виконав умови договорів, а товар поставлено в повному обсязі на момент звернення з позовом до суду.

Поряд з цим, затримка у поставці товару відбулася через узгодження між сторонами зразків матраців, які поставляються, що підтверджується листуванням між сторонами наявним в матеріалах справи.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах справи наявний лист ТОВ «Поділля Трейдком» від 26.08.2024 № 26-08/5, яким відповідач звернувся до Філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» з проханням призупинити строки виконання рознарядок від 09.07.2024 № ЦЗВ-20/3227 та № ЦЗВ-20/3214 щодо постачання матраців. Зазначене свідчить про те, що відповідач не ухилявся від виконання зобов`язань, а добросовісно повідомив позивача про обставини, які унеможливлювали своєчасне постачання товару. Вказані дії свідчать про добросовісну поведінку сторони договору та її бажання уникнути порушення шляхом узгодження нового порядку постачання, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтями 3, 6, 627, 629 Цивільного кодексу України.

Таким чином, вбачається, що відповідач вживав заходи для виконання зобов`язання за договором та докладав можливих зусиль для уникнення прострочення поставки товару, прострочення строку поставки товару виникло з причин, яких відповідач намагався уникнути, а зобов`язання за договорами виконано повністю. В матеріалах справи відсутні докази настання негативних наслідків від несвоєчасної поставки та того, що порушення зобов`язання у цій справі завдало позивачу або іншим учасникам господарських відносин збитків.

Зазначене свідчить про наявність виняткового випадку, що обґрунтовує зменшення штрафних санкцій.

Отже, з урахуванням того, що відповідач своєчасно повідомив позивача про наявність об`єктивних перешкод у виконанні рознарядок і не заперечував зобов`язань за договором, а також за відсутності доказів істотної шкоди для позивача внаслідок порушення строків постачання, розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій є неспівмірним з наслідками порушення та підлягає зменшенню судом.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що посилання позивача на наявність у матеріалах справи довідок про відсутність заборгованості, процедури банкрутства, відсутність у реєстрі ризикових платників податків, а також фінансової звітності відповідача та чинних контрактів із платоспроможними контрагентами, зокрема з ПАТ «УКРНАФТА» саме по собі не виключає права суду на зменшення розміру штрафних санкцій, передбаченого ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України. Чинне законодавство не обмежує можливість зменшення неустойки лише випадками незадовільного майнового стану боржника. Навпаки, суд повинен враховувати сукупність обставин, зокрема: характер порушення, його тривалість, поведінку сторін, співмірність розміру неустойки наслідкам порушення та наявність добровільних дій боржника щодо усунення порушення.

Таким чином, відсутність ознак неплатоспроможності у відповідача не може бути самостійною підставою для відмови в зменшенні штрафних санкцій, оскільки обґрунтованість такого зменшення випливає зі змісту зобов`язання, обставин його порушення та принципів справедливості, розумності й добросовісності, які згідно зі ст. 3 ЦК України є основними засадами приватного права.

Посилання позивача на статус АТ «Укрзалізниця», як акціонерного товариства зі 100% часткою держави, а також на соціальну та стратегічну роль підприємства у транспортній системі України, не можуть бути прийняті судом як підстава для відступу від норм матеріального права, що регулюють відповідальність за порушення господарських зобов`язань. Вказані обставини, незалежно від важливості функцій позивача, не надають йому процесуальних чи матеріально-правових преференцій в аспекті стягнення неустойки в повному обсязі. АТ «Укрзалізниця», діючи як сторона господарського договору, набуває прав і обов`язків на рівних умовах з іншими учасниками цивільного обігу. Його організаційно-правова форма як акціонерного товариства, незалежно від форми власності, не звільняє його від необхідності доводити правомірність розміру заявлених штрафних санкцій та не перешкоджає суду застосувати норми ч. 3 ст. 551 ЦК України і ч. 1 ст. 233 ГК України щодо їх зменшення.

Колегія суддів зазначає, що соціальна значущість товариства позивача може враховуватися при зменшенні неустойки на його користь, але не є критерієм для абсолютного стягнення санкцій проти іншої сторони договору, особливо у випадку, коли розмір неустойки є явно неспівмірним з наслідками порушення, а сам позивач не зазнав істотної шкоди.

Таким чином, наявність у АТ «Укрзалізниця» стратегічного статусу не спростовує право суду на зменшення штрафних санкцій у відповідності до положень матеріального права з урахуванням конкретних обставин справи та принципу справедливості.

Отже, судова колегія вважає, що нарахований позивачем до стягнення розмір пені і штрафів у сумі 1 828 414,88 грн є непропорційним наслідкам правопорушення, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

На переконання колегії суддів, стягнення з відповідача на користь позивача пені і штрафів у сумі 1 828 414,88 грн приведе до безпідставного надмірного збагачення позивача за рахунок відповідача, а неустойка у даному випадку буде носити каральний, а не компенсаторний характер.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія, враховуючи принцип збалансованості інтересів сторін, та виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені та штрафу на 80%, тобто до 365 682,97 грн. штрафних санкцій (за договором поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02724-01 згідно Рознарядки 1 42587,95 грн штрафних санкцій, з яких: 31284,00 грн штраф та 11303,95 грн пеня; за договором поставки від 07.06.2024 №ЦЗВ-02-02824-01 згідно Рознарядки 2 323095,02 грн, з яких: 239993,91 грн штраф та 83101,11 грн пеня).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги щодо стягнення штрафних санкцій підлягають частковому задоволенню в сумі 365682,97 грн. У решті позову щодо стягнення 1462731,91 грн штрафних санкцій слід відмовити.

5. Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Таким чином, у апеляційній скарзі Акціонерного товариства «Українська залізниця» не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість оскаржуваного судового рішення.

Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, суд апеляційної інстанції враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у оскаржуваному судовому рішенні неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, дійшов висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.04.2025 у справі №924/93/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій в сумі 1 462 731,91 грн без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.04.2025 у справі №924/93/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій в сумі 1 462 731,91 грн, без змін.

2. Справу №924/93/25 повернути Господарському суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "19" червня 2025 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.