cправа № 920/1481/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,
за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р.К.
представники сторін в судове засідання не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Селянського (фермерського) господарства "Лан" про ухвалення додаткового рішення
за касаційною скаргою Буринської міської ради
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025
та рішення Господарського суду Сумської області від 24.12.2024
у справі № 920/1481/23
за позовом Селянського (фермерського) господарства "Лан"
до Буринської міської ради
про поновлення договору оренди землі,
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.05.2025 касаційну скаргу Буринської міської ради залишено без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 та рішення Господарського суду Сумської області від 24.12.2024 у справі № 920/1481/23 залишено без змін.
До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 28.05.2025 надійшло клопотання Селянського (фермерського) господарства «Лан» про ухвалення додаткового рішення та вирішення питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.05.2025 клопотання Селянського (фермерського) господарства «Лан» про ухвалення додаткового рішення та вирішення питання про розподіл судових витрат призначено до розгляду на 17.06.2025 (з урахуванням розумного строку, тобто такого, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту).
Розглянувши вказану заяву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
У відзиві на касаційну скаргу Буринської міської ради позивач повідомив Верховний Суд, що орієнтовний розрахунок судових витрат складається з витрат на правничу допомогу у сумі 20 000 грн, та зазначив, що докази, які підтверджують такі витрати, будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частинами 1, 3 ст. 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Зазначеним приписам Конституції України кореспондує ст. 16 ГПК України, положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Виходячи з аналізу положень ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.
Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права у суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Виходячи з аналізу положень ч. 8 ст. 129, ч. 3 ст. 126 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі доказів, які подаються сторонами до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку із недоведеністю їх наявності у порядку, передбаченому положеннями ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ст.ст. 76-77 ГПК України.
Водночас, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог, передбачених ч. 4 ст. 126 ГПК України щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, ціною позову. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Разом з тим, слід розділяти поняття "зменшення судових витрат" та "розподіл судових витрат", тому колегія суддів звертає увагу на таке.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, та відповідно до яких суд наділений дискреційними повноваженнями щодо встановлення обставин виникнення судових витрат та визначення їх розміру, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним щодо предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20, від 11.11.2021 у справі № 873/137/21, у додатковій постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі № 925/367/20 (925/107/21).
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).
Зазначені висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18, від 04.06.2019 у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у зазначеній справі від 12.09.2019, а також у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 26.05.2020 у справі № 908/299/18.
Так до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 28.05.2025 надійшло клопотання Селянського (фермерського) господарства «Лан» про ухвалення додаткового рішення та вирішення питання про розподіл судових витрат, у якому представник просить розглянути клопотання без його участі та стягнути з позивача на користь відповідача 38 400 грн судових витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді касаційної інстанції.
Відповідачем в якості доказів понесення останнім витрат на правничу допомогу під час розгляду справи № 920/1481/23 в суді касаційної інстанції надано: копію договору № 424 від 22.12.2023 про надання правничої допомоги; копію додаткової угоди б/н від 07.04.2025 до договору про надання правничої допомоги від 22.12.2023; копію рахунка-фактури № 368 від 14.05.2025 на суму 18 400 грн (у якій зазначено - компенсація витрат на поїздку до м. Києва на судове засідання 20.05.2025 (відшкодування вартості палива, амортизація ТЗ з урахуванням 750 км, витрати на харчування та проживання в Києві 1 доба)); платіжні інструкції від 16.04.2025 та від 16.05.2025 на загальну суму 38 400,00 грн; копію акта № 3 від 28.05.2025 про надання послуг (здачі-приймання) до договору № 424 про надання правничої допомоги від 23.12.2023 та додаткової угоди від 07.04.2025; копію ордера серії ВМ № 1064772, відповідно до договору № 424 від 22.12.2023 правової допомоги виданого Адвокатським бюро «Коваленко і партнери» на ім`я Ковалено Олександра Івановича; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії СМ № 000417 від 05.02.2015 на ім`я Ковалено Олександра Івановича.
07.04.2025 сторони уклали додаткову угоду, відповідно до якої внесли зміни до договору, а саме:
- доповнити п. 2.4. договору наступним змістом «Вартість гонорару адвоката за представництва клієнта в суді касаційної інстанції визначається у фіксованому розмірі та становить 20 000,00 грн., яку необхідно сплатити протягом 5 днів з моменту підписання договору.
У акті № 3 від 28.05.2025 про надання послуг (здачі-приймання) до договору № 424 про надання правничої допомоги від 23.12.2023 та додаткової угоди від 07.04.2025 вказані найменування робіт, кількість годин, вартість години та загальна кількість коштів, які підлягають сплаті клієнтом: ознайомлення та аналіз касаційної скарги (3 години), складання проекту заперечення проти відкриття касаційного провадження (4 години), підготовка відзиву на касаційну скаргу (3 години), участь у судовому засіданні (2 години), всього у фіксованому розмірі 20 000 грн; компенсація витрат на поїздку до м. Києва на судове засідання 20.05.2025 у розмірі 18 400 грн. Всього - 38 400 грн.
Відповідно до копії рахунка-фактури № 368 від 14.05.2025 на суму 18 400 грн, у ньому вказана сума складається з - компенсації витрат на поїздку до м. Києва на судове засідання 20.05.2025 (відшкодування вартості палива, амортизація ТЗ з урахуванням 750 км, витрати на харчування та проживання в Києві 1 доба)).
Згідно з платіжного доручення № 732 від 16.04.2025 сплачено 20 000,00 грн.
Згідно з платіжного доручення № 732 від 16.05.2025 сплачено 18 400,00 грн.
Верховний Суд частково не погоджується з доводами заявника, викладеними у заяві про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, та зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
У акті № 3 від 28.05.2025 про надання послуг (здачі-приймання) до договору № 424 про надання правничої допомоги від 23.12.2023 та додаткової угоди від 07.04.2025 не визначено ціну кожної з послуг окремо та не обґрунтовано, які умови та чинники вплинули на визначений розмір оплати за надання зазначених послуг саме в розмірі 20 000 грн та 18 400 грн.
Колегія суддів у цій справі вважає за доцільне звернутися до правової позиції, викладеної у додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 та постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 873/26/20, від 01.02.2022 у справі № 873/213/21, зокрема до таких правових висновків Верховного Суду у згаданій постанові: "Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково".
При цьому договором про надання правової допомоги та додатком до нього визначено порядок погодження розрахунку гонорару у фіксованому розмірі.
Аналізуючи надані адвокатом позивача послуги, колегія суддів зазначає, що такі послуги ознайомлення та аналізу касаційної скарги (3 години), складання проекту заперечення проти відкриття касаційного провадження (4 години), підготовка відзиву на касаційну скаргу (3 години), участь у судовому засіданні (2 години) є обґрунтованими з урахуванням того, що у справі № 920/1481/23 Верховним Судом було проведено 2 судових засідання.
З огляду на те, що розмір та порядок нарахування таких витрат визначено у фіксованому розмірі, такі витрати у загальному розмірі відповідають критеріям справедливості, пропорційності, їх розмір не є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, колегія суддів зазначає про наявність підстав для їх задоволення.
Водночас Верховний Суд вважає безпідставними та необґрунтованими витрати, які пов`язані з компенсацію витрат на поїздку до м. Києва на судове засідання 20.05.2025 (відшкодування вартості палива, амортизація ТЗ з урахуванням 750 км, витрати на харчування та проживання в Києві 1 доба)), оскільки ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.05.2025 було задоволено клопотання представника Селянського (фермерського) господарства «Лан» про участь в судовому засіданні адвоката Коваленка Олександра Івановича у справі № 920/1481/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Відтак, дійсної необхідності на поїздку до м. Києва на судове засідання 20.05.2025 у представника позивача не було, оскільки Судом було забезпечено можливість участі представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Крім цього, у відповідному розрахунку не міститься жодного обґрунтування щодо визначення розміру та порядку нарахування таких витрат, як і не додано доказів на їх підтвердження.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні витрат у розмірі 18 400 грн.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат за надання правової допомоги, з урахуванням критеріїв пропорційності задоволення вимог скаржника, розумності і реальності таких витрат, їх співмірності зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з урахуванням наданих стороною доказів на підтвердження таких витрат, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з 38 400 грн до 20 000 грн.
Керуючись ст.ст. 126, 129, 244, ГПК України, Верховний Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Заяву Селянського (фермерського) господарства "Лан" задовольнити частково.
У задоволенні заяви Селянського (фермерського) господарства "Лан" про покладення на Буринську міську раду витрат на професійну правничу допомогу в іншій частині відмовити.
Доручити Господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя Могил С.К.
Судді: Волковицька Н.О.