РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.06.2025Справа № 910/1835/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія Транс Ойл»

до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека)

про стягнення 42 534,44 грн,

Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія Транс Ойл» (далі - позивач, ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл») звернулося до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовом про стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі - відповідач) 42 534,44 грн, з яких 38 000,00 грн безпідставно отриманих коштів, 3 711,75 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 822,69 грн.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для повернення позивачу повторно стягнутих штрафів згідно постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ018695 від 15.11.2023 та № ПШ057565 від 24.01.2024.

Автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 910/1835/25 та справу передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою суду від 19.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 20 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

11.03.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач відповідно до п. 28 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, не повідомив територіальний орган Укртрансбезпеки про сплату штрафів, а тому відповідні постанови були направлено для примусового виконання, оскільки без повідомлення про сплату (пред`явлення платіжної інструкції) Укртрансбезпека не знає про факт сплати, не бачить такі кошти, оскільки вони надходять до Державного Бюджету, а платіжні інструкції про сплату позивач надав до Відділу вже після того, як отримав постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі згідно розпорядження державного виконавця від 29.05.2024.

Також відповідач зазначав, що повернення помилково та надміру зарахованих платежів, визначний приписами частини другої ст. 45 Бюджетного кодексу України та п.п. 3, 5 Порядку про розгляд зави на повернення коштів, в якій зазначено, що повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерством фінансів України № 787 від 03.09.2013, а стягнення на користь платника суми сплаченого ним до Державного бюджету України штрафу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України суперечить приписам норм бюджетного законодавства, адже в такому випадку сплачена сума обліковуватися як дохід бюджету за одним видом класифікації доходів бюджету, а стягнення коштів з Державного бюджету України на підставі с. 1212 Цивільного кодексу України призведе до витрат бюджету за іншою бюджетною програмою.

Крім того, на думку відповідача, у спірному випадку він не є набувачем заявлених до стягнення коштів, а відповідно до бюджетного законодавства лише контролює надходження за кодом бюджетної класифікації 21081100 - адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, водночас заявлені до стягнення кошти позивачем були перераховані на рахунок відділу державної виконавчої служби, відкритого у Державній казначейській службі України, яка відповідно до бюджетного законодавства контролює надходження за кодом бюджетної класифікації 21081100 - за виконавчими документами, які перебувають / перебували на виконанні та є уповноваженою особою скласти подання про повернення коштів з бюджету на підставі приписів частини другої ст. 45 Бюджетного кодексу України та пп. 3, 5 Порядку № 787, у зв`язку з чим правовідносини щодо повернення з Державного бюджету України суми сплаченого адміністративного штрафу існують між позивачем (платником) та відділом державної виконавчої служби, а не Укртрансбезпекою, в яких відсутній правовий спір щодо повернення з Державного бюджету України сплаченої позивачем суми штрафу, оскільки позивач не звертався до органу виконавчої служби із заявою про повернення цих коштів.

Також позовна заява не містить аргументів, які б засвідчували про бездіяльність або протиправність поведінки відповідача щодо предмету цієї судової справи. Виконавчий збір є сумою, що стягується виконавчою службою на її користь, а у разі надання відділом державної виконавчої служби до Укртрансбезпеки правильно оформленого повного пакету документів, останній за результатами його розгляду ухвалить відповідне рішення щодо підготовки відповідного подання.

12.03.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначав, що п. 28 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 не передбачено як саме має бути повідомлений орган Укртрансбезпеки, а позивач повідомив про плату штрафів в телефонному режимі із зазначенням реквізитів відповідних платіжних інструкцій.

На думку позивача, саме відповідач повинен контролювати та своєчасно виявляти надходження коштів від сплати штрафів на відповідні рахунки, зазначені в постановах по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті.

Позивач своєчасно оплатив штрафи Уктрансбезпеки за відповідним кодом бюджетної класифікації, контроль за своєчасністю надходження яких покладено відповідно до законодавства, зокрема п. 2 ПКМУ від 16.02.2011 № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету», саме на відповідача, а отже останній абсолютно безпідставно подав постанови до примусового виконання, що призвело до подвійного стягнення.

Також позивач стверджує, що Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, застосовується у випадку помилково або надміру зарахованих коштів, а оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку відповідач безпідставно подав до повторного стягнення, не є помилково чи надміру зарахованою, даний порядок на спірні правовідносини не поширюється.

Згідно з частиною четвертою ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.10.2023 посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївський області Державної служби України з безпеки на транспорті було складено Акт № 320741 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким виявлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 3 частини першої ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відділом державного нагляду (контролю) у Миколаївський області Державної служби України з безпеки на транспорті було оформлено Запрошення у розгляді справи за Актом № 320741 про скоєння правопорушення законодавства про автомобільний транспорт, в якому ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл» просили прибути 26.10.2023 у Відділ державного нагляду (контролю) у Миколаївський області для участі у розгляді справи на 10:00 год.

На підтвердження отримання вказаного запрошення позивачем 23.10.2023, відповідачем надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Укрпошти.

Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 018695 від 15.11.2023, винесеною в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївський області Державної служби України з безпеки на транспорті, на ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл» накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000,00 грн за вчинення порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 3 частини першої ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вказана постанова із супровідним листом № 90215/32/24-23 від 16.11.2023 була надіслана ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл» та отримана останнім 29.11.2023, на підтвердження чого відповідачем надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Укрпошти.

У супровідному листі № 90215/32/24-23 від 16.11.2023 було інформовано, що перевізник протягом 15 днів після одержання постанови інформує про добровільне її виконання Відділ державного нагляду (контролю) у Миколаївський області (направлення на їх адресу: 54056, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 61, оригіналів квитанцій, платіжних доручень, тощо), у разі несплати штрафу в установлений строк матеріали справ направляються до Державної виконавчої служби.

Як зазначає позивач, ним 06.12.2023 було здійснено оплату адміністративно-господарського штрафу за зазначеною постановою на суму 17 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 573 з призначенням платежу: «адміністративно-господарський штраф», отримувач: Миколаїв.ГУК/Централ.р-н/21081100.

19.12.2023 посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті було складено Акт № 028655 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким виявлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 3 частини першої ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відділом державного нагляду (контролю) у Миколаївський області Державної служби України з безпеки на транспорті було складено лист (запрошення) для розгляду справи за Актом № 028655 про скоєння правопорушення законодавства про автомобільний транспорт, в якому ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл» просили прибути 18.01.2024 у Відділ державного нагляду (контролю) у Миколаївський області для участі розгляду справи з 09:00 до 12:00 год.

На підтвердження отримання вказаного листа (запрошення) позивачем 10.02.2024, відповідачем надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Укрпошти.

Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 057565 від 24.01.2024, винесеною в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївський області Державної служби України з безпеки на транспорті, на ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл» накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000,00 грн за вчинення порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 3 частини першої ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вказана постанова із супровідним листом № 6951/32/24-24 від 24.01.2024 була надіслана ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл» та отримана останнім, на підтвердження чого відповідачем надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Укрпошти.

У супровідному листі № 6951/32/24-24 від 24.01.2024 було інформовано, що відповідно до п. 28 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, адміністративно-господарський штраф повинен бути перерахований автомобільним перевізником на зазначений у постанові рахунок не пізніше ніж протягом п`ятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів, про що повідомляється (квитанція, платіжне доручення із зазначенням номера постанови) територіальний орган Укртрансбезпеки, посадовою особою якого винесено відповідну постанову.

Як зазначає позивач, ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл» було здійснено оплату адміністративно-господарського штрафу за зазначеною постановою на суму 17 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 618 від 02.02.2024 з призначенням платежу: « 147 адміністративно-господарський штраф згідно постанови № ПШ 057565 від 24.01.2024», отримувач: Миколаїв.ГУК/Централ.р-н/21081100.

Проте, Державною службою України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївський області постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 018695 від 15.11.2023 та № ПШ 057565 від 24.01.2024 були направлені у Центральний відділ ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на примусове виконання, що відображено у заявах № 3501/32/24-24 від 12.03.2024 та № 33459/32/24-24 від 18.04.2024.

24.05.2024 заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розглянуті вищезазначені заяви про примусове виконання та винесені постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 на примусове виконання постанови № ПШ 018695 від 15.11.2023 про стягнення штрафу у розмірі 17 000,00 грн та ВП № НОМЕР_1 на примусове виконання постанови № ПШ 057565 від 24.01.2024 про стягнення штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

28.05.2024 на виконання вказаних виконавчих проваджень, з ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл» було стягнуто 19 000,00 грн на підставі постанови № ПШ 018695 від 15.11.2023 та 19 000,00 грн на підставі постанови № ПШ 057565 від 24.01.2024, всього 38 000,00 грн, що підтверджується випискою за рахунками, сформованою 15.01.2025, копія якої надана в матеріали справи.

29.05.2024 заступником начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) були винесені постанови про закриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 та ВП № НОМЕР_1 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі.

Таким чином, в порядку примусового виконання, з ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл» було стягнуто всього 38 000,00 грн:

- 17 000,00 грн штрафу за постановою № ПШ 018695 від 15.11.2023 (платіжна інструкція № 13851 від 29.05.2024),

- 1 700,00 грн виконавчого збору за ВП НОМЕР_2 від 24.05.2024 (платіжна інструкція № 13850 від 29.05.2024),

- 231,00 грн банківської комісії (платіжна інструкція № 13849 від 29.05.2024),

- 69,00 грн банківської комісії (платіжна інструкція № 13848 від 29.05.2024),

- 17 000,00 грн штрафу за постановою № ПШ 057565 від 24.01.2024 (платіжна інструкція № 13847 від 29.05.2024),

- 1 700,00 грн виконавчого збору за ВП НОМЕР_1 від 24.05.2024 (платіжна інструкція № 13851 від 29.05.2024),

- 231,00 грн банківської комісії (платіжна інструкція № 13845 від 29.05.2024),

- 69,00 грн банківської комісії (платіжна інструкція № 13844 від 29.05.2024).

13.06.2024 позивач звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївський області із заявою вих. № 57 про повернення безпідставно стягнутих коштів, в якій позивач зазначав, що у відповідача були відсутні підстави для подання постанови № ПШ 018695 від 15.11.2023 та постанови № ПШ 057565 від 24.01.2024 до примусового виконання, оскільки штрафи за вказаними постановами були сплачені 06.12.2023 та 02.02.2024 відповідно, у зв`язку з чим стягнення коштів у розмірі 38 000,00 грн, з яких: 17 000,00 грн штрафу за постановою № ПШ 018695 від 15.11.2023, 17 000,00 грн штрафу за постановою № ПШ 057565 від 24.01.2024, 1 700,00 грн виконавчого збору за ВП НОМЕР_2 від 24.05.2024, 1 700,00 грн виконавчого збору за ВП НОМЕР_1 від 24.05.2024 та 600,00 грн банківської комісії за переказ вищезазначених платежів, відбулось безпідставно з грубим порушенням чинного законодавства та просив їх повернути.

У відповідь на вказану заяву вих. № 57 від 13.06.2024, Державною службою України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) надано лист № 6924/9.3/15-24 від 21.06.2024 про розгляд зави на повернення коштів, в якій зазначено, що повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджеті здійснюється згідно Порядку, затвердженого наказом Міністерством фінансів України № 787 від 03.09.2013, проте, подана заява не відповідає обов`язковій послідовності зазначення інформації та в ній не в повному обсязі зазначені необхідні реквізити відповідно до Порядку.

Також і було зазначено, зокрема, що до заяви не надано копії платіжних інструкцій про перерахування стягнутих за виконавчим провадженням коштів адміністративно-господарського штрафу до бюджету за кодом класифікації доходів бюджету 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції» Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () та у разі надсилання заяви про повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, складеної відповідно до вимог Порядку, та при підтвердженні факту існуючої переплати адміністративно-господарського штрафу за постановами від 15.11.2023 № ПШ018695 та від 24.01.2024 № Ш057565 копіями платіжних інструкцій про перерахування коштів до відповідного бюджету Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), буде розглянуто питання щодо формування подання відповідно до вимог чинного законодавства.

30.09.2024 відповідач повторно звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті із заявою вих. № 76 про повернення безпідставно стягнутих коштів із зазначенням даних з урахуванням відповіді Укртрансбезпеки № 6924/9.3/15-24 від 21.06.2024 та долученням відповідних документів.

У відповідь на вказану заяву від 30.09.2024 № 76 Державною службою України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) надано лист № 10834/19/15-24 від 12.11.2024 про розгляд заяви на повернення коштів, в якій відповідач зазначав, що в поданій позивачем заяві в неповному обсязі зазначені необхідні реквізити відповідно до Порядку про повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджеті, затвердженого наказом Міністерством фінансів України № 787 від 03.09.2013, а саме не зазначено місцезнаходження банку в якому відкрито рахунок отримувача коштів.

Також у вказаному листі відповідач зазначав, що додана до заяви копія платіжної інструкції від 06.12.2023 № 573, якою перераховано кошти до бюджету за кодом класифікації доходів бюджету 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», не містить інформацію щодо якої постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу здійснено зарахування коштів до бюджету, що не дає можливості дослідити на виконання якого документу виконано платіж.

Стосовно відшкодування понесених витрат виконавчого провадження у сумі 4 000,00 грн було запропоновано звернутись до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, оскільки відповідно до частини першої ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам. Відповідно до Переліку кодів бюджетної класифікації органом, що контролює справляння надходжень бюджету, за кодом класифікації доходів бюджету 22070000 «Виконавчий збір» є Міністерство юстиції України.

Оскільки у відповідача були відсутні підстави для примусового повторного стягнення сум адміністративно-господарських штрафів, оплачених позивачем в добровільному порядку, суми вказаних адміністративно-господарських штрафів, виконавчого збору та банківської комісії за здійснення платежів, стягнутих з позивача в процесі виконавчого провадження, на думку позивача, є безпідставно отриманими та такими, що підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, чого відповідачем здійснено не було, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За приписами частини першої ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, застосування ст. 1212 ЦК України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2018 у справі № 904/5844/17.

Положення глави 83 застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених ст. 11 ЦК України.

Традиційно в доктрині цивільного права зобов`язання, які є наслідком безпідставного збагачення, іменуються кондикційними (з лат. «condictiocausa» - повернення збагачення, одержаного без правової (справедливої) підстави).

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Аналогічний висновок у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі №6-3090цс15.

У постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 910/9665/17 сформовано висновок про те, що вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття чи збереження майна однією особою за рахунок іншої.

Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18.

Згідно з висновками Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду, викладених у постановах від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Одним із основних завдань Укртрансбезпеки є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (абзац другий п. 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 з подальшими змінами, у редакції, чинній на час винесення постанов щодо позивача).

Судом встановлено, що в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївський області Державної служби України з безпеки на транспорті було винесено постанови про застосування до ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл» адміністративно-господарського штрафу № ПШ 018695 від 15.11.2023 у сумі 17 000,00 грн та № ПШ 057565 від 24.01.2024 у сумі 17 000,00 грн.

Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є актом індивідуальної дії (правозастосовним актом), який стосується прав, обов`язків та інтересів визначеного у постанові суб`єкта (за обставинами справи - позивача), є обов`язковою для нього, а її дія вичерпується виконанням. Правовідносини сторін спору щодо накладення та сплати цього штрафу є публічно-правовими.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено оплату адміністративно-господарських штрафів, накладних зазначеними постановами на суму 17 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 573 від 06.12.2023 з призначенням платежу: «адміністративно-господарський штраф», отримувач: Миколаїв.ГУК/Централ.р-н/21081100 та на суму 17 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 618 від 02.02.2024 з призначенням платежу: « 147 адміністративно-господарський штраф згідно постанови № ПШ 057565 від 24.01.2024», отримувач: Миколаїв.ГУК/Централ.р-н/21081100.

Слід зазначити, що судом прийнято до уваги відсутність у призначені платежу в платіжній інструкції № 573 від 06.12.2023 посилання на постанову № ПШ 018695 від 15.11.2023, проте докази оплати адміністративно-господарського штрафу за порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, накладеного іншою постановою, ніж яка є предметом розгляду у даній справі, саме у сплачену розмірі в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, станом на 02.02.2024 постанови № ПШ 018695 від 15.11.2023 та № ПШ 018695 від 15.11.2023 були виконані в повному обсязі.

Проте, 12.03.2024 та 18.04.2024 постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 018695 від 15.11.2023 та № ПШ 057565 від 24.01.2024 були направлені на примусове виконання, що відображено у заявах № 3501/32/24-24 та № 33459/32/24-24, в результаті розгляду яких, були відкриті ВП № НОМЕР_2 на примусове виконання постанови № ПШ 018695 від 15.11.2023 про стягнення штрафу у розмірі 17 000,00 грн та ВП № НОМЕР_1 на примусове виконання постанови № ПШ 057565 від 24.01.2024 про стягнення штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

В порядку виконавчого провадження, 28.05.2024 з ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл» було стягнуто 19 000,00 грн на підставі постанови № ПШ 018695 від 15.11.2023 та 19 000,00 грн на підставі постанови № ПШ 057565 від 24.01.2024, всього 38 000,00 грн, що підтверджується випискою за рахунками, сформованою 15.01.2025, у зв`язку з чим 29.05.2024 були винесені постанови про закриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 та ВП № НОМЕР_1.

Таким чином, в порядку примусового виконання з ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл» повторно було стягнуто: 17 000,00 грн штрафу за постановою № ПШ 018695 від 15.11.2023, що також підтверджується платіжною інструкцією № 13851 від 29.05.2024 та 17 000,00 грн штрафу за постановою № ПШ 057565 від 24.01.2024, що також підтверджується платіжною інструкцією № 13847 від 29.05.2024.

Проте, як встановлено судом, дія постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 018695 від 15.11.2023 та № ПШ 018695 від 15.11.2023 була вичерпана їх виконанням, а тому підстави для звернення відповідача з примусовим виконанням вказаних постанов та повторне стягнення з відповідача сум штрафів у розмірі 17 000,00 грн та у розмірі 17 000,00 грн у виконавчих продовженнях, були відсутні, то такі кошти утримуються у Державному бюджеті України без достатньої правової підстави.

Тобто фактично стягнення з позивача коштів 28.05.2024 відбулось без достатньої правової підстави, а кошти у розмірі 34 000,00 грн є такими, що набуті безпідставно.

Позивач має право на повернення сплачених на підставі вказаних постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу грошових коштів в загальній сумі 34 000,00 грн, якому кореспондує відповідний обов`язок відповідача вчинити дії, спрямовані на повернення грошових коштів в розмірі 34 000,00 грн.

Щодо доводів відповідача про відсутність обставин, які вказують на наявність спору між позивачем та відповідачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 15.02.2022 у справі № 910/6175/19, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19, у випадку, коли держава вступає в цивільні, у тому числі господарські, правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи

В судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Це випливає, зокрема, з частини четвертої ст. 56 ГПК України. Тобто під час провадження у справі стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Слід звернути увагу, що при визначенні складу учасників справи та формулювання резолютивної частини судових рішень у справах за зазначеними позовами про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору необхідно звернутися до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16. За змістом зазначеної правової позиції спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України, оскільки, з огляду на положення статей 2, 170 ЦК України та частини четвертої статті 56 ГПК України, відповідачем у таких справах є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 червня 2024 року у справі № 910/12267/23.

Отже, те, що позивач вказав відповідачем у справі щодо стягнення з Державного бюджету України коштів, які утримуються там без достатньої правової підстави, певний орган державної влади - Укртрансбезпеку - не означає, що у спірних правовідносинах відповідальним суб`єктом є не держава, а саме цей орган. Інакше кажучи, у кондикційних спірних правовідносинах орган держави є представником її інтересів, а не суб`єктом владних повноважень, який здійснює щодо позивача публічно-владні управлінські функції. Останні він реалізував тоді, коли виніс постанови про застосування штрафів та забезпечив стягнення останніх до бюджету. Подальше намагання позивача повернути з Державного бюджету України відповідну суму, заявивши вимогу про її стягнення, не пов`язане з виконанням органами державної влади, зокрема Укртрансбезпекою, публічно-владних управлінських функцій щодо позивача.

У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить Державі Україна. Від імені та в інтересах Держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга ст. 326 ЦК України).

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга ст. 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша ст. 167 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (ст. 174 ЦК України).

З огляду на наведені приписи, а також враховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарських штрафів, які утримуються на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Укртрансбезпека.

Щодо доводів відповідача, що повернення помилково сплачених сум штрафів з Державного бюджету України має відбуватись відповідно до приписів частина другої ст. 45 Бюджетного кодексу України та пп. 3, 5 Порядку про розгляд зави на повернення коштів, в якій зазначено, що повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерством фінансів України № 787 від 03.09.2013, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою ст. 45 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 13.09.2013 року № 787 (далі - Порядок № 787).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 787 (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявами про повернення безпідставно стягнутих кошів) передбачено, що цей Порядок визначає процедури: повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме, зокрема: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету.

Надміру зараховані кошти - сума коштів, що становить позитивну різницю між сумою фактично сплачених коштів та сумою коштів, яку повинен сплатити до відповідного бюджету платник платежів (зборів), що визначені відповідним законодавством, для повного виконання покладеного на нього грошового зобов`язання (п. 1 розділу І Порядку № 787).

Помилково зараховані кошти - кошти, що сплачені платником за видом доходів, який не відповідає суті платежу (збору), визначеного в абзаці третьому цього пункту, та/або до невідповідного бюджету (п. 1 розділу І Порядку № 787).

Суд зазначає, що у даному випадку кошти, які отримані державним бюджетом внаслідок пред`явлення до примусового виконання фактично виконаних постанов, які вичерпали свою дію, не є помилково чи надмірно зарахованими, а є саме безпідставно отриманими та такими, що утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави, а тому на спірні правовідносини не поширюється дія Порядку № 787.

Отже, у даному випадку на спірні правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК України.

Разом з тим, слід зазначити, що позивачем 30.09.2024 було подано до Державної служби України з безпеки на транспорті заяву вих. № 76 про повернення безпідставно стягнутих коштів із зазначенням даних з урахуванням відповіді Укртрансбезпеки № 6924/9.3/15-24 від 21.06.2024 про не відповідність попередньо поданої заяви на повернення коштів Порядку № 787 від 03.09.2013, на яку відповідачем було надано відповідь № 10834/19/15-24 від 12.11.2024, що в поданій позивачем заяві в неповному обсязі зазначені необхідні реквізити відповідно до вказаного Порядку, а саме не зазначено місцезнаходження банку в якому відкрито рахунок отримувача коштів.

Відповідно до абз. 1 п. 5 розділу І Порядку № 787, повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності, зокрема: найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи), місцезнаходження юридичної особи та номер контактного телефону (за згодою), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка, номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності) (абз. 9 п. 5 розділу І Порядку № 787).

Відповідач у листі № 10834/19/15-24 від 12.11.2024 посилався на умови абз. 2 п. 5 розділу І Порядку № 787, що у разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

На те, що позивач у відповідності до приписів Порядку № 787 повинен був звернутись до відповідача для формування подання до Казначейства, відповідач зазначав і у відзиві на позовну заяву.

Так, п. 19 форми Подання на повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету, наведеної у Додатку 1 до Порядку № 787, має посилання на реквізити: «найменування та місцезнаходження банку отримувача коштів 7,1».

Проте, зазначений пункт має відсилку на те, що 7 - у разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті інформація не заповнюється.

Також у листі № 10834/19/15-24 від 12.11.2024 відповідач зазначав, що додана позивачем до заяви копія платіжної інструкції від 06.12.2023 № 573, якою перераховано кошти до бюджету за кодом класифікації доходів бюджету 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», не містить інформацію щодо якої постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу здійснено зарахування коштів до бюджету, що не дає можливості дослідити на виконання якого документу виконано платіж.

Як вбачається з матеріалів справи, за платіжною інструкцією № 573 від 06.12.2023 позивачем було здійснено оплату адміністративно-господарського штрафу на суму 17 000,00 грн саме за постановою № ПШ 018695 від 15.11.2023.

Так, умовами п. 28 Порядку № 1567 передбачено, що адміністративно-господарський штраф повинен бути перерахований автомобільним перевізником на зазначений у постанові рахунок не пізніше ніж протягом п`ятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів, про що повідомляється територіальний орган Укртрансбезпеки, посадовою особою якого винесено відповідну постанову.

Однак, форму такого повідомлення не зазначено.

Між тим, постанова № ПШ 018695 від 15.11.2023 була надіслана ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл» супровідним листом № 90215/32/24-23 від 16.11.2023, в якому було інформовано, що перевізник протягом 15 днів після одержання постанови інформує про добровільне її виконання Відділ державного нагляду (контролю) у Миколаївський області (направлення на їх адресу: 54056, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 61, оригіналів квитанцій, платіжних доручень, тощо).

Таким чином, позивачем при звернені до Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївський області Державної служби України з безпеки на транспорті (54056, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 61) була долучена інструкція № 573 від 06.12.2023, що відповідає вимогам щодо форми надання, визначеної самим відповідачем у супровідному листі № 90215/32/24-23 від 16.11.2023.

Крім того, згідно з пп. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» постановлено органам, що контролюють справляння надходжень бюджету: забезпечити відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків, зборів, платежів та інших доходів згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

У спірних правовідносинах органом, що здійснює контроль справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету та за поданням якого мало б здійснюватись повернення коштів, які були помилково сплачені до Державного бюджету України, є Державна служба України з безпеки на транспорті.

У разі, коли орган, що здійснює контроль справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету в установлений законом строк не надає відповідне подання органу державного казначейства, платник може скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру/помилково сплаченої суми) з Державного бюджету України.

Таким чином, спірна сума коштів підлягає стягненню на користь позивача саме з Державного бюджету України. Згідно з цим висновком Господарський процесуальний кодекс України не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення (пункти 6.21, 7.1, 7.2 відповідної постанови).

Наведені вище висновки узгоджуються з правовими позиціями викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, від 05.02.2020 у справі № 910/15295/18, від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21.

Оскільки списання коштів відбулось після добровільного виконання позивачем постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 018695 від 15.11.2023 та № ПШ 018695 від 15.11.2023, то правові підстави для списання та утримання Державою вже сплаченого позивачем адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000 грн та у сумі 17 000,00 грн відсутні.

При цьому, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів повернення позивачу грошових коштів у сумі 34 000,00 грн, і зворотного належними доказами не доведено.

За приписами ст.ст. 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Частинами першою та другою ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, враховуючи встановлене та наведене, суд дійшов про наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача безпідставно стягнутих коштів у розмірі 34 000,00 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з Державного бюджету України суми виконавчого збору у розмірі 3 400,00 грн та банківської комісії за переказ платежів за виконавчими провадженнями у розмірі 600,00 грн, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, з позивача в порядку примусового виконання постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 018695 від 15.11.2023 та № ПШ 057565 від 24.01.2024 були стягнені, зокрема: 1 700,00 грн виконавчого збору за ВП НОМЕР_2 від 24.05.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № 13850 від 29.05.2024, 231,00 грн банківської комісії, що підтверджується платіжною інструкцією платіжна інструкція № 13849 від 29.05.2024, 69,00 грн банківської комісії, що підтверджується платіжною інструкцією № 13848 від 29.05.2024); 1 700,00 грн виконавчого збору за ВП НОМЕР_1 від 24.05.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № 13851 від 29.05.2024, 231,00 грн банківської комісії, що підтверджується платіжною інструкцією № 13845 від 29.05.2024, 69,00 грн банківської комісії, що підтверджується платіжною інструкцією № 13844 від 29.05.2024, всього 4 000,00 грн.

Таким чином, вказані кошти були списані Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах вказаних виконавчих проваджень, а тому належним відповідачем у справі в цій частині є відповідний Відділ державної виконавчої служби, проте позивач звертаючись до суду з даним позовом, не визначив Відділ державної виконавчої служби як відповідача.

З огляду на викладене суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Державного бюджету України 4 000,00 грн безпідставно отриманих коштів.

Аналогічної позиції дотримується Північний апеляційний господарський суд у постанові від 11.02.2025 у справі № 910/7625/24.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3 711,75 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 822,69 грн, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/3831/22, де досліджуючи обставини щодо початку періоду прострочення з часу безпідставного набуття відповідачем грошових коштів, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або коли підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала.

Отже, з урахуванням викладених вище висновків та встановлених судом обставин безпідставного набуття (стягнення) відповідачем грошових коштів 29.05.2024 (зарахування до Державного бюджету України), початком періоду прострочення, а також нарахування 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням положень ст. 253 ЦК України, має бути 30.05.2024, закінченням - 16.02.2025 (заявлена позивачем), оскільки грошові кошти повернуто відповідачем не було.

Перевіривши надані розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що розрахунок 3% річних здійснений позивачем за період з 29.05.2024 по 16.02.2025, а розрахунок інфляційних втрат - за період червень-грудень 2024 року на суму 38 000,00 грн, однак суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 34 000,00 грн безпідставно отриманих коштів, а тому нарахування слід здійснювати на вказану суму, враховуючи початок нарахування з 30.05.2024.

Враховуючи вищенаведене, судом, здійснено власний розрахунок 3% річних, згідно з яким позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 733,31 грн.

Також, судом, здійснено власний розрахунок інфляційних втрат, згідно з яким позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 321,04 грн.

Приймаючи до уваги викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (сплачений позивачем з урахуванням понижуючого коефіцієнта у розмірі 0,8), відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, позивачем у позовній заяві зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат позивача становить 12 422,40 грн, з яких: судовий збір - 2 422,40 грн, витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів - 5 000,00 грн, витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду - 5 000,00 грн.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія Транс Ойл» (54001, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Фалєєвська, будинок 1; ідентифікаційний код 42366284) безпідставно стягнуті кошти у розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн 00 коп.

3. Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (03150, місто Київ, вул. Антоновича, будинок 51; ідентифікаційний код 39816845) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія Транс Ойл» (54001, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Фалєєвська, будинок 1; ідентифікаційний код 42366284) 3 321 (три тисячі триста двадцять одна) грн 04 коп. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 733 (сімсот тридцять три) грн 31 коп., а також судовий збір у розмірі 2 167 (дві тисячі сто шістдесят сім) грн 25 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова