ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" червня 2025 р. Cправа № 902/509/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., за участю секретаря судового засідання Ткача Д.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД" (вул. Стрийська, буд. 86В, кв. 1, м. Львів, 79026)

до: Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області (вул. Р. Скалецького, буд. 17, м. Вінниця, 21018)

про стягнення 787 991,88 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №15/04-01 від 15.04.2025 (вх. № 541/25 від 22.04.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД" з вимогами до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області про стягнення 787 991,88 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії споживачу №255-24 від 01.11.2024 в частині оплати за спожиту електричну енергію за період січень-березень 2025 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025, вказану позовну заяву розподілено судді Матвійчуку В.В.

Суд, ухвалою від 28.04.2025 за вказаним позовом відкрив провадження у справі №902/509/25 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 29.05.2025.

05.05.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла заява № б/н від 05.05.2025 (вх. № 01-34/4758/25 від 05.05.2025) відповідача про визнання позову.

13.05.2025 на адресу суду надійшла заява № 06/05-01 від 06.05.2025 позивача про повернення з державного бюджету 50 % судового збору.

У визначену судом дату (29.05.2025) розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Матвійчука В.В. на лікарняному, по закриттю якого, суд, ухвалою від 13.06.2025 повідомив, що підготовче судове засідання призначено на 19.06.2025.

17.06.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла заява № 17/06-01 від 17.06.2025 (вх. № 01-34/6466/25 від 17.06.2025) позивача про розгляд справи за відсутності представника ТОВ "ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД".

Позивач правом участі в засіданні суду не скористався. При цьому суд зважає на заяву № 17/06-01 від 17.06.2025 (вх. № 01-34/6466/25 від 17.06.2025) про розгляд справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД".

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався. При цьому суд зважає, що про дату, час та місце слухання справи останній повідомлений належним чином ухвалою суду від 13.06.2025, яка відповідно до сформованої в КП "ДСС" довідки про доставку електронного листа була доставлена до електронного кабінету відповідача 13.06.2025 о 20:46 год, та у відповідності до положень ч. 6 ст. 242 ГПК України, вважається врученою 16.06.2025.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (Закон України від 17.07.1997 № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України"). Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що представників сторін належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка останніх є підставою до розгляду справи за їх відсутності, що передбачено п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України.

При визнанні Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Вінницькій області позову суд зважає на таке.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши у судовому засіданні, яке відбулося 19.06.2025, заяву № б/н від 05.05.2025 (вх. № 01-34/4758/25 від 05.05.2025) начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області Білика В.В., який відповідно до закону не обмежений у повноваженнях на визнання позову, і визнання позову відповідає фактичним обставинам справи, які підтверджуються наявними у справі доказами, не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, тому визнання позову підлягає прийняттю господарським судом.

У судовому засіданні 19.06.2025 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2024 між Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Вінницькій області (відповідач, за Договором Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД" (позивач, за Договором Постачальник) укладено Договір № 255-24 про постачання електричної енергії споживачу (а.с. 10-14), за яким Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

У пункті 2.3 Договору сторони узгодили найменування товару: код ДК 021:2015 - 09310000-5 - Електрична енергія (Електрична енергія), а також його кількість - 119 000 кВт/год.

Відповідно до п. 3.1 Договору початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є Додатком № 1 до цього Договору.

Згідно із п. 3.4 Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачу електричну енергію в строк до 31.12.2024 року.

Пунктом 3.5 Договору визначено, що місце постачання електричної енергії наведено в Додатку № 1 до Договору.

Як передбачено пунктом 5.1 Договору Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком № 2 до цього Договору. Ціна 1 кВт/год електричної енергії, станом на дату укладання цього Договору, з урахуванням тарифу на послуги з передачі, становить 7,56 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна електричної енергії - 5,77143 грн; регульований тариф на послуги з передачі електричної енергії, у розмірі, встановленому НКРЕКП - 0,52857 грн; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії - 1,26 грн. Сума оплати за послуги з передачі електричної енергії включається в рахунок за електричну енергію.

Загальна вартість всього обсягу поставки електричної енергії складає 899 640,00 грн, з урахуванням ПДВ 149 940,00 грн, в тому числі кошти співспоживачів 15 000,00 грн (п. 5.2 Договору).

Відповідно до п. 5.3 Договору спосіб визначення ціни електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника (Додаток № 2 до Договору).

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що ціна (сума) цього Договору розрахована згідно очікуваної вартості предмета закупівлі, відповідає остаточній тендерній пропозиції Учасника.

Згідно із умовами пункту 5.8 Договору, оплата електричної енергії здійснюється Споживачем виключно в грошовій формі. Розрахунок за фактично передану електричну енергію здійснюється до 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки електричної енергії, на підставі рахунків та актів приймання-передачі електричної енергії.

Відповідно до умов пункту 5.9 Договору, загальна сума вартості Договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання електричної енергії Споживачу.

У п. 5.10 Договору сторони визначили, що оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника (далі - спецрахунок). Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника надійшла вся сума коштів, що підтягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього Договору. Спецрахунок Постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць, в якому здійснюється постачання електричної енергії (п. 5.16 Договору).

Відповідно до п. 13.1 Договору, Договір набуває чинності з дати його підписання і діє в частині постачання електричної енергії до 31.12.2024 (включно), а в частині розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх обов`язків за цим Договором.

Всі зміни до цього Договору оформлюються письмовими додатковими угодами, що стають невід`ємною частиною Договору і мають переважаючу силу над положеннями Договору (п. 13.5 Договору).

У пункті 13.8 Договору сторони узгодили, що дія договору про постачання електричної енергії може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

01.11.2024 Споживачем - Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Вінницькій області підписано заяву до Договору № 255-24 про постачання електричної енергії споживачу від 01.11.2024 (а.с. 15-17), якою визначено адреси об`єктів споживання та присвоєно їм ЕІС-код точки комерційного обліку (Додаток № 1 до Договору).

У комерційній пропозиції, яка є Додатком № 2 до Договору, сторони погодили, зокрема, ціну (тариф) електричної енергії, спосіб оплати, термін надання рахунку за спожиту електричну енергію, тощо.

У подальшому Сторони уклали низку додаткових угод до Договору, якими передбачено зміну ціни за одиницю товару та зменшення загальної суми Договору, а саме:

- 13.12.2024 № 1 (а.с. 18), відповідно до якої Сторони досягли згоди щодо збільшення ціни за 1 кВт/год електричної енергії. У зв`язку з цим внесено зміни до пункту 5.1 Договору, який викладено в новій редакції, із встановленням нової ціни на електроенергію в розмірі 8,25 грн за 1 кВт/год;

- 23.12.2024 № 2 (а.с. 19), якою Сторони погодили зменшення загальної суми Договору на 13 969,80 грн. Відповідно, пункт 5.2 Договору було викладено в новій редакції, згідно із якою загальна вартість усього обсягу поставки електричної енергії становить 870 670,20 грн з ПДВ.

Додатковою угодою № 3 від 31.12.2024 (а.с. 20), укладеною з урахуванням пункту 19 підпункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування", Сторони домовилися про продовження строку дії Договору. У зв`язку з цим пункт 13.1 Договору було змінено та викладено в новій редакції, згідно із якою Договір чинний до 28.02.2025 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань в частині розрахунків.

16.01.2025 Сторонами укладено Додаткову угоду № 4 (а.с. 21), відповідно до якої погоджено продовження строку дії Договору з метою забезпечення поставки електричної енергії на період проведення нової процедури закупівлі на початку наступного року - до 28.02.2025, в межах обсягу, що не перевищує 20% від суми, визначеної в Договорі, а саме - 174 134,00 грн, у тому числі ПДВ 29 022,33 грн. У зв`язку з цим пункт 5.2 Договору викладено в новій редакції з урахуванням зазначених сум. Обсяг постачання електричної енергії на зазначений період визначено в розмірі 21 107 кВт/год.

21.01.2025 між Сторонами було укладено Додаткову угоду № 5 (а.с. 22), відповідно до якої погоджено зміну ціни електричної енергії за 1 кВт/год у зв`язку із зміною тарифу на послуги з передачі електроенергії. Внаслідок цього ціна на електроенергію була збільшена, та пункт 1 Додатку до Договору "Комерційна пропозиція" викладено в новій редакції, згідно із якою вартість електроенергії (Ц) становить 8,829192 грн за 1 кВт/год (з ПДВ). Разом з тим відповідні зміни також внесено до пункту 5.1 Договору. Одночасно Сторони узгодили, що у зв`язку із збільшенням ціни, в подальшому буде відкориговано обсяг електричної енергії у сторону зменшення з урахуванням фактичних даних за результатами місячного періоду, відповідно загальна сума Договору, що передбачена у Договорі (з врахуванням раніше укладених додаткових угод до Договору) залишається без змін.

На виконання умов Договору № 255-24 про постачання електричної енергії споживачу від 01.11.2024, з урахуванням положень Додаткової угоди № 4 від 16.01.2025, позивач здійснив постачання електричної енергії у період з січня по березень 2025 року на об`єкти відповідача, відповідно до точок комерційного обліку, визначених у Додатку № 1 до Договору. Загальний обсяг поставки склав 108 971 кВт/год на загальну суму 962 125,88 грн, що підтверджується актами приймання-передачі електричної енергії (а.с. 23-26).

Зазначені Акти підписано уповноваженими представниками та скріплено печатками Сторін.

Як доводить позивач, відповідач у порушення умов договору оплату вартості отриманої електричної енергії здійснив частково на суму 174 134,00 грн.

Відповідно до обопільно підписаного сторонами Акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2025 по 08.04.2025, станом на 08.04.2025 заборгованість Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД" склала 787 991,88 грн (а.с. 27).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію за період січень березень 2025 року в сумі 787 991,88 грн.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

За положеннями ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.

За приписами частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

У відповідності до частин шостої та сьомої статті 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Закон України "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Частиною першою статті 4 вказаного Закону визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів: про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до частин другої, четвертої, дев`ятої статті 72 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за відповідним договором постачання електричної енергії споживачу, укладеним відповідно до правил роздрібного ринку. Оператор системи передачі та оператори систем розподілу забезпечують приєднання електроустановок споживачів до електричних мереж у порядку, встановленому статтею 21 цього Закону. Відносини між учасниками роздрібного ринку регулюються правилами роздрібного ринку та договорами між його учасниками. Правила роздрібного ринку оприлюднюються на офіційних веб-сайтах Регулятора та електропостачальників. Споживач сплачує за поставлену йому електричну енергію та надані послуги згідно з умовами договорів, укладених відповідно до правил роздрібного ринку.

Згідно із частиною другою статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відповідно до умов Договору № 255-24 про постачання електричної енергії споживачу від 01.11.2024, а також з урахуванням положень Додаткової угоди № 4 від 16.01.2025, позивач здійснив постачання електроенергії на об`єкти відповідача у період з січня по березень 2025 року. Загальний обсяг поставки склав 108 971 кВт/год на суму 962 125,88 грн, з яких відповідач сплатив лише 174 134,00 грн.

Поряд з цим суд враховує позицію, викладену у постанові КГС ВС від 08.06.2022 у справі № 913/618/21, що доказувати факт здійснення відповідачем оплати заборгованості, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.

Таким чином, відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не здійснив вчасної та повної оплати за спожиту електричну енергію, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед постачальником (позивачем) за спожиту електричну енергію у загальному розмірі 787 991,88 грн.

08.04.2025 між сторонами складено акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2025 по 08.04.2025, згідно із яким, відповідач має перед позивачем заборгованість в 787 991,88 грн.

Вказаний акт звіряння взаємних розрахунків підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача без будь-яких зауважень та заперечень.

Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17.

Крім того, суд зазначає, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.11.2018 в справі №911/3685/17.

З урахуванням викладеного, а також з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів сплати відповідачем заборгованості за Договором № 255-24 від 01.11.2024 у сумі 787 991,88 грн, суд дійшов висновку, що підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2025 по 08.04.2025, свідчить про фактичне визнання відповідачем наявності боргу перед позивачем у зазначеному розмірі.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання за Договором № 255-24 про постачання електричної енергії споживачу від 01.11.2024, з урахуванням положень Додаткової угоди № 4 від 16.01.2025, щодо оплати вартості спожитої електричної енергії за період січень березень 2025 року.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами

Частиною 1 статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що електропостачальники мають право, серед іншого, на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів. При цьому частиною 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у статті 193 ГК України.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 222 ГК України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строки, а також приймаючи до уваги викладені вище обставини та доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов Договору та діючого законодавства, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договору № 255-24 про постачання електричної енергії споживачу від 01.11.2024, а також з урахуванням положень Додаткової угоди № 4 від 16.01.2025, у розмірі 787 991,88 грн обґрунтованими та законними.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а тому підлягають задоволенню, з наведених вище мотивів.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При зверненні до суду Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД", згідно платіжної інструкції № 4921 від 16.04.2025, сплачено судовий збір в розмірі 11 819,88 грн.

За приписами ст. 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні приписи щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті за відповідною ухвалою чи рішенням суду містяться у ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

З огляду на наведені приписи закону, беручи до уваги, що визнання позову Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Вінницькій області здійснено до початку розгляду справи по суті, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД" у даній справі має право на повернення, з суми 11 819,88 грн, 50 відсотків судового збору сплаченого ним при поданні позову, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Решта суми сплаченого Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД" судового збору в розмірі 5 909,94 грн, відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, покладаються на Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області (вул. Р. Скалецького, буд. 17, м. Вінниця, 21018; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗЕНЕРГО-ТРЕЙД" (вул. Стрийська, буд. 86В, кв. 1, м. Львів, 79026; ) 787 991 грн 88 коп боргу та 5 909 грн 94 коп витрат на сплату судового збору.

Примірник рішення направити сторонам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 23 червня 2025 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи