ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.06.2025р. Справа №905/41/25

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.

при секретарі судового засідання Кравець А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Маріупольської міської ради Донецької області (; адреса: 87500, м. Маріуполь, просп. Миру, 70; фактична адреса: 49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 11)

до відповідача: Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (адреса: 119991, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1)

про стягнення збитків в розмірі 1219724,45 дол. США, що еквівалентно 51417606,16 грн.

учасники справи не з?явились

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Донецької області через підсистему «Електронний суд» від Маріупольської міської ради надійшла позовна заява (документ сформовано в системі «Електронний суд» 21.01.2025, вх. № 356/25) про стягнення з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації завданих збитків, пов?язаних зі збройною агресією Росії проти України, в розмірі 1219724,45 доларів США, що еквівалентно 51417606,16 грн. за офіційним курсом НБУ на день подання позовної заяви, і складаються з 1156888,00 доларів США сума збитків на підставі проведеного дослідження оцінювачем щодо вартості реальних збитків, завданих нежитловій будівлі за адресою м. Маріуполь, вул. Січових Стрільців, 31А, 62836,45 доларів США сума балансової вартості засобів та матеріалів, що були наявні у нежитловій будівлі за адресою м. Маріуполь, вул. Січових Стрільців, 31А.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок військової агресії проти України та масованого ракетного обстрілу російськими військами міста Маріуполь у лютому-березні 2022 року зруйновано майно позивача, а саме нежитлову будівлю (школи) за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Січових Стрільців, 31А, яка є власністю територіальної громади м. Маріуполь, де розміщувався Комунальний заклад Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 45 Маріупольської міської ради Донецької області, а також все майно, яке перебувало у будівлі.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав до суду такі докази: інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта № 340541836 від 26.07.2023; звіт про оцінку реальних збитків з додатками, рецензію на звіт від 05.08.2024; фото будівлі школи до 24.02.2022; роздруківка з сайту НБУ на підтвердження курсу гривні відносно долара станом на 21.01.2025; супутниковий знімок; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням № 0003186 від 12.10.2022; витяг з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України від 21.01.2025; статут комунального закладу "Маріупольська загальноосвітня школа І - ІІІ ступенів № 45 Маріупольської міської ради Донецької області" (нова редакція); балансова довідка від 10.07.2024; реєстр № 4 від 10.07.2024 основних засобів та матеріалів, які враховуються на балансі та були наявні станом на 24.02.2022.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву, про причини суду не відомо.

Ухвалою від 11.02.2025 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 905/41/25, постановив справу розглядати за правилами загального позовного провадження, встановив сторонам строк для вчинення дій процесуального характеру, вирішив інші процедурні питання.

Підготовче засідання неодноразово відкладалось, про що постановлено відповідні ухвали суду від 11.03.2025, 01.04.2025 та 06.05.2025.

Ухвалою від 26.05.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив її розгляд по суті на 23.06.2025, явка сторін визнана не обов`язковою.

Про хід справи сторони повідомлені у встановленому порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (позивач - шляхом доставки процесуальних рішень суду у його зареєстрований електронний кабінет в системі Електронний суд; враховуючи розірвання дипломатичних відносин України з Російською Федерацією, що унеможливлює надсилання судом процесуальних рішень на адресу відповідача в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, для відповідача на сторінці Господарського суду Донецької області офіційного веб-порталу Судова влада України розміщено відповідні оголошення, роздруківки яких долучені до справи, з дня опублікування оголошення відповідач вважається повідомленим про розгляд справи відповідно до ч.4 ст. 122 ГПК України).

Також, на вимогу суду, позивачем направлено відповідачу на адресу посольства Російської Федерації в Чеській Республіці нотаріальний переклад ухвали господарського суду у справі № 905/41/25 від 11.02.2025 на російську мову, відповідні докази надані до матеріалів справи.

Крім того всі процесуальні документи у цій справі містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень офіційного веб-портала Судова влада України, відомості якого є офіційними, загальнодоступними для безоплатного цілодобового перегляду відповідно до Закону України Про доступ до судових рішень, що свідчить про наявність додаткової можливості у сторін ознайомитись із судовими рішеннями у даній справі.

У засіданні суду 23.06.2025 сторони участі не приймали, позивачем подано клопотання про розгляд справи без участі його представника.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті.

ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ, ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ:

Маріупольська міська рада Донецької області (позивач) є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань 33852448, організаційно правова форма орган місцевого самоврядування.

Згідно відомостей інформаційної довідки № 340541836 від 26.07.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, територіальній громаді міста Маріуполь в особі Маріупольської міської ради Донецької області на праві власності належить нежитлова будівля (школа) загальною площею 5327,6 кв.м. (опис об`єкта: основна будівля - літ. А-3, А1-3, підвал - літ. А/п, А3/п, А1/п спуск до підвалу - літ. а.12, приямок - літ. а13, а14, а15, а10 ганок - літ. а, а1, а8, а11, а17, б3 прибудова - літ. а7-1, А3-1, б-1, б1-1, б2-1 навіс - літ. а9-1 їдальня - літ. А2-1 спорт.зал - літ. А4-1 майстерня - літ. Б1-1, Б-1, Г-1 гараж - літ. Г1-1, тір - літ. Л-1 вимощення І), за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Січових стрільців, будинок 31а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 123).

Відповідно до балансової довідки № 3 від 10.07.2024 будівля загальною площею 5327,6 кв.м за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, Кальміуський район, вул. Січових Стрільців, 31-а, перебуває на балансі Комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа I-III ступенів № 45» Маріупольської міської ради Донецької області (), що обслуговується Комунальним закладом департаменту освіти міської ради «Централізована бухгалтерія департаменту освіти» ().

Як стверджує позивач, внаслідок масованих ракетно-бомбових обстрілів російськими військами Кальміуського району міста Маріуполя Донецької області у лютому-березні 2022 року було зруйновано нежитлову будівлю за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Січових Стрільців, 31-а, та все майно, яке перебувало на цей момент у будівлі. Наразі, вказану нежитлову будівлю взагалі демонтовано окупаційною владою, на підтвердження чого надано супутниковий знімок станом на 15.05.2023.

12.10.2022 в Єдиний реєстр досудових розслідувань внесені відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003186 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 Кримінального кодексу України. У витязі з ЄРДР викладено такі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 24.02.2022 року військові формування РФ, застосовуючи засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України систематично здійснювали ракетно-бомбові та авіаційні обстріли по території України, Донецькій області та м. Маріуполь. В результаті чого м. Маріуполь та частина Донецької області перебуває у тимчасовій окупації. 12.10.2022 до Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області надійшла заява від т.в.о. директора комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа І- ІІІ № 45» Голощапова О.Є. про вчинення кримінального правопорушення, де повідомлено, що в результаті воєнних дій та окупації міста, військами рф, були захоплені дві адміністративні будівлі, одне виробниче приміщення (м. Маріуполь, вул. Січових Стрільців, 31а), майно та документація (перелік додається), які обліковуються на балансі вказаного закладу. Сума матеріальних збитків встановлюється.

Нежитлову будівлю за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Січових Стрільців, 31а, зареєстровано в Державному реєстрі майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна в РПЗМ: ОНМ-01.05.2023-61306, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна у ДРРП: 123).

Для визначення розміру реальних збитків, завданих майну, позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності Фізичної особи-підприємця Баранова В.В. (діє на підставі сертифікату суб?єта оціночної діяльності № 517/2022 від 27.10.2022, виданого Фондом державного майна України).

За результатом проведеного дослідження оцінювачем зроблено висновок, що вартість реальних збитків, завданих нежитловій будівлі станом на 01.06.2024 становить 1156888,00 доларів США без врахування податку на додану вартість. За курсом Національного банку України на дату оцінки вартість збитків, завданих нежитловій будівлі становить: 1156888,00 * 40,5001 = 46854100,00 грн.

Фізичною особою-підприємцем Дзюбаном А.В. (діє на підставі кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ № 3677 від 25.06.2005) складено рецензію на звіт про оцінку реальних збитків, завданих майну нежитловій будівлі за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Січових стрільців, 31А внаслідок збройної агресії Російської Федерації, згідно з якою сертифікат суб`єкта оціночної діяльності чинний на дату оцінки; напрямок та спеціалізація оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності Баранова В.В. дає право виконавцю звіту на проведення оцінки; обраний вид вартості ринкова, обґрунтований і відповідає меті оцінки та нормативним актам; вихідні дані, зібрані виконавцем звіту, в цілому достатні для проведення оцінки; методичні підходи та оціночні процедури, застосовані в звіті відповідають базі оцінки; зроблені припущення і розрахунки обґрунтовані. Звіт класифікується за ознакою абзацу третього п. 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2023 № 1440, як такий, що у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

Позивач також вказує, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації разом з будівлею школи були знищене майно, що знаходилось у будівлі.

Відповідно до реєстру № 4 від 10.07.2024 основних засобів та матеріалів, які враховуються на балансі та були наявні станом на 24.02.2024 на балансі Комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа I-III ступенів № 45» Маріупольської міської ради Донецької області (), на балансі перебувало 213 об?єктів рухомого майна у загальній кількості 14970 загальною балансовою вартістю 2648876,85 грн.

Вважаючи свої права порушеними внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, що призвело до втрати позивачем можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном та фактичне знищення такого майна позивача, Маріупольська міська рада Донецької області звернулася до суду з цим позовом та просить стягнути на свою користь з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації спричинені збитки у сумі 1219724,45 доларів США, що еквівалентно 51417606,16 грн. за офіційним курсом НБУ на день подання позовної заяви.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

За змістом частин 1, 3 статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частинами першою, другою статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану недоговірну (деліктну) шкоду, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

(1) неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

(2) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

(3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

(4) вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Суди, розглядаючи спори про стягнення шкоди, мають встановлювати наявність усіх елементів складу правопорушення у їх сукупності. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність у вигляді відшкодування шкоди не настає.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша, третя статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини належними та допустимими доказами.

При поданні позову про відшкодування заподіяної майнової шкоди на позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Як відомо, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався і триває дотепер.

14.04.2022 Верховною Радою України прийнято постанову про схвалення Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», в якій Верховна Рада України визнає дії, вчинені Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу.

22.05.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України №2265-IX «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну».

Так, згідно зі ст. 2 Закону України «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» Російська Федерація є державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах.

Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія Російської Федерації засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

Аналогічних висновків дійшов Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.

Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою засуджено військову агресію Росії проти України, вимагається від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджено всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагається дотримання міжнародного гуманітарного права включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 (діяв до 20.03.2025), Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 (набрав чинності 20.03.2025), розділу IІ. Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України м. Маріуполь, Донецької області є тимчасово окупованим з 05.03.2022 (UA0070889 вся територія Маріупольського району з 05.03.2022).

Ведення активних бойових дій на території міста Маріуполь Донецької області та завдання такими діями руйнування майна та численних жертв серед населення широко висвітлювалось засобами масової інформації, у тому числі міжнародними, та є загальновідомим фактом.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі № 761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.

Протиправність діянь відповідача як складового елементу факту збройної агресії Росії проти України в розумінні ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні.

Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах. Близький за змістом висновок викладений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 648/2035/17, постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15-ц.

Відповідач своїми діями порушив право власності позивача на майно, яке розташоване на тимчасово окупованій території, оскільки у позивача-власника немає доступу до нього, що позбавляє його можливості володіння та користування цим майном.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано, що саме внаслідок протиправних дій військових формувань Російської Федерації та в результаті військової агресії останньої майно позивача, а саме нерухоме майно, зареєстроване за адресою: Україна, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Січових стрільців, 31А та рухоме майно, що знаходилось у будівлі школи, було зруйновано, будівля демонтована.

Отже, безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та знищенням майна позивача підтверджується, а тому суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування завданих збитків є обгрунтованими.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі Порядок), який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, починаючи з 19 лютого 2014 року.

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 326 Міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади постановлено розробити і затвердити у шестимісячний строк методики, передбачені Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з пп. 18 п. 2 Порядку визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.

Основні показники, які оцінюються (зокрема): вартість втраченого, знищеного чи пошкодженого майна підприємств недержавної форми власності; вартість втрачених фінансових активів підприємств недержавної форми власності; упущена вигода підприємств недержавної форми власності.

Відповідно до п. 5 Загальних засад (додаток до Постанови Кабінету міністрів України від 20.03.2022 № 326) оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.

Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», із дотриманням національних стандартів оцінки майна та Міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.

Відповідно до підпунктів 18 і 19 пункту 2 Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 326 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2022 року № 951), Міністерством економіки України та Фондом державного майна України спільним наказом від 18.10.2022 № 3904/1223, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.12.2022 за №1522/38858, затверджено Методику визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності (далі Методика).

Згідно з п. 7 розділу І «Основні положення» Методики оцінка збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи (експертного дослідження).

На підтвердження розміру збитків позивач надав до матеріалів справи звіт про оцінку реальних збитків, завданих майну нежитловій будівлі за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вулиця Січових стрільців, 31А, внаслідок збройної агресії Російської Федерації, виконаний суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем Барановим В.В. Оцінка виконана станом на 01.06.2024. На підставі проведеного дослідження оцінювачем зроблено висновок, що вартість реальних збитків, завданих нежитловій будівлі станом на 01.06.2024 становить 1156888,00 доларів США без врахування податку на додану вартість. Фізичною особою-підприємцем Дзюбаном А.В. (діє на підставі кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ №3677 від 25.06.2005) складено рецензію на звіт про оцінку реальних збитків.

Заперечення відповідача проти результатів оцінки збитків позивача в матеріалах справи відсутні.

З огляду на зазначене суд приймає поданий позивачем висновок про оцінку як належний доказ.

Також позивачем заявлено до стягнення реальні збитки у вигляді вартості майна, що знаходилось на балансі Комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа I-III ступенів № 45» Маріупольської міської ради Донецької області у зруйнованій будівлі школи.

Судом встановлено, що згідно з Реєстром № 4 від 10.07.2024 основних засобів та матеріалів, які враховуються на балансі Комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа I-III ступенів № 45» Маріупольської міської ради Донецької області () та були наявні станом на 24.02.2024, перебувало 213 одиниць рухомого майна у загальній кількості 14970 загальною балансовою вартістю 2648876,85 грн.

Суд бере до уваги, що відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 5 Закону України «Про валюту і валютні операції» гривня є єдиним законним платіжним засобом в Україні з урахуванням особливостей, встановлених частиною другою цієї статті, і приймається без обмежень на всій території України для проведення розрахунків. Усі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні.

Разом з тим, відповідно до пункту 9 розділу І «Основні положення» Методики під час оцінки (визначення розміру) реальних збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям, іншим суб`єктам господарювання всіх форм власності внаслідок втрати, руйнування або пошкодження їх майна у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації за умовну грошову одиницю приймають долар США. Отриманий результат в еквіваленті умовної грошової одиниці переводять у гривневий еквівалент за курсом Національного банку України на дату оцінки.

Отже, суд дійшов висновку про доведеність завдання позивачеві реальних збитків внаслідок винних та протиправних дій відповідача у розмірі 1219724,45 доларів США, що на дату подачі позовної заяви (21.01.2025) еквівалентно 51417606,16 грн. (курс гривні відносно долара США згідно даних НБУ станом на 21.01.2025 42,1551), та включає суму збитків на підставі проведеного дослідження оцінювачем щодо вартості реальних збитків, завданих нежитловій будівлі та суму реальних збитків, завданих у зв`язку із втратою майна, яке знаходилось у знищеному нежитловому приміщенні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено склад цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування збитків.

За таких обставин, оскільки відповідачем належними доказами не спростовано доводів позивача, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі з покладенням судових витрат за розгляд цієї справи на відповідача.

Позивач звільнений від сплати судового збору в силу приписів п. 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» за позовом до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Відповідно до частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак підлягає стягненню з відповідача до Державного бюджету України судовий збір у сумі 771264,09 грн., що становить 1,5% від задоволеної суми.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 74, 76, 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (адреса: 119991, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1) на користь Маріупольської міської ради Донецької області, м. Маріуполь Донецької області (; Україна, 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Мира, будинок 70) збитки у розмірі 51417606,16 грн., що еквівалентно 1219724,45 доларів США на дату подання позовної заяви.

Стягнути з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (адреса: 119991, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 771264,09 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 23.06.2025.

Суддя Н.В. Величко