ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" червня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/1708/25

Господарський суд Харківської області у складі

судді Чистякової І.О.

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову по справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, ідентифікаційний код 35912126)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК ДАЙМОНД" (62370, Харківська область, Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Заводська, буд. 49, ідентифікаційний код 39152435),

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська виробнича компанія "Деревне Вугілля" (62370, Харківська область, Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Заводська, буд. 49, ідентифікаційний код 41470092)

про стягнення 701 621,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Господарського суду Харківської області Калініченко Н.В. перебувала справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК ДАЙМОНД" (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська виробнича компанія "Деревне Вугілля" (відповідач-2) про солідарне стягнення за договором фінансового лізингу № 10101-SME-FL від 29 червня 2021 року заборгованості по сплаті лізингових платежів у сумі 701 621,00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів судовий збір у сумі 8 419,45 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу № 10101-SME-FL від 29.06.2021 та договором поруки №9888-10549/GA від 31.05.2024 щодо оплати лізингових платежів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.05.2025 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" до розгляду та відкрито позовне провадження у справі № 922/1708/25. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Вирішено почати у справі № 922/1708/25 підготовче провадження і призначити підготовче засідання на 16 червня 2025 року об 11:10. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позовну заяву.

У зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_1 розпорядженням керівника апарату суду від 26.05.2025 №100/2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 922/1708/25.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 для розгляду справи №922/1708/25 визначено суддю (суддю - доповідача) Чистякову І.О.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.05.2025 розгляд справи № 922/1708/25 розпочато спочатку. Підготовче засідання у справі призначено на "16" червня 2025 р. об 11:10 год.

13.06.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№14112), в якому він просить суд визнати поважними причини пропуску встановленого судом процесуального строку на подання до суду відзиву на позовну заяву, продовжити відповідачу-1 пропущений з поважних причин строк на подання відзиву на позовну заяву, прийняти відзив на позовну заяву та відмовити в позові, наполягаючи зокрема на тому, що 13 січня 2025 року відповідач-1 засобами електронного зв`язку отримав від позивача повідомлення від 13.01.2025 №2344 про розірвання Договору лізингу №10101-SME-FL від 29.06.2021, в якому також було зазначено, що у випадку непогашення наявної заборгованості за Договорами фінансового лізингу в розмірі 704 317,88 грн в строк до 15.01.2025 Договори лізингу будуть розірвані у відповідності до умов, які передбачені Договорами. В подальшому відповідачем-1 було отримано повідомлення від 12.02.2025 №2370 про те, що за укладеними між ТОВ "ОТП ЛІЗИНГ" і ТОВ "БЛЕК ДАЙМОНД" Договорами фінансового лізингу Лізингодавцем було прийняте рішення про застосування до Лізингоодержувача оперативно-господарських санкцій відповідно до Договорів. Відповідач-1 вважає, що згідно вказаних повідомлень Договір лізингу №10101-SME-FL від 29.06.2021 був розірваний в односторонньому порядку позивачем з 12.02.2025, а тому позовні вимоги є безпідставними.

В судовому засіданні 16.06.2025 без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвали, які занесені до протоколу судового засідання: про відкладення підготовчого засідання у справі на 21 липня 2025 року о(б) 10:00 год.; про відмову у задоволенні клопотання відповідача-1 про продовження процесуального строку на подання відзиву (вх.№14112 від 13.06.2025); про продовження відповідачу-1 з ініціативи суду процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву до 13.06.2025 та прийняття до розгляду відзиву на позовну заяву (вх.№14112 від 13.06.2025); про встановлення позивачу строку для подання до суду відповіді на відзив відповідача-1 в строк до 19 червня 2025 р.; про встановлення відповідачам строку для подання до суду заперечення - п`ять днів з дня отримання відповіді на відзив.

18.06.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№14454), в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги повністю та вважає твердження відповідача-1 у відзиві на позовну заяву про те, що Договір фінансового лізингу нібито розірвано відповідно до повідомлення, яке отримано відповідачем-1 на електронну пошту 13.01.2025 спростовується доданим до відзиву на позовну заяву повідомленням від 13.01.2025, яке містить вимогу щодо погашення заборгованості за договором фінансового лізингу та містить зауваження, що в разі невиконання вимог щодо сплати заборгованості Договір фінансового лізингу буде розірвано. В свою чергу, повідомленням від 13.01.2025 Договір фінансового лізингу не розривався, тому посилання відповідача-1 на те, що Договір фінансового лізингу розірвано відповідно до повідомлення від 13.01.2025, є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

19.06.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про забезпечення позову (вх.№14591), в якій він просить суд:

1. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "БЛЕК ДАЙМОНД", , та знаходяться на всіх рахунках зазначеного товариства в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "БЛЕК ДАЙМОНД", , у межах суми позову.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "ДЕРЕВНЕ ВУГІЛЛЯ", , та знаходяться на всіх рахунках зазначеного товариства в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "ДЕРЕВНЕ ВУГІЛЛЯ", , у межах суми позову.

Заяву про забезпечення позову позивач обгрунтовує тим, що у цій справі невжиття заходів забезпечення позову ставить під обґрунтований сумнів виконання рішення суду про стягнення з відповідачів заборгованості, оскільки статутний капітал відповідача-1 та відповідача-2 є неспівмірно малим, порівняно із сумою позовних вимог, а саме 100 000,00 грн та 161 000,00 грн проти заборгованості за даним позовом, тобто статутний капітал відповідачів становить всього 10% від ціни позову. Окрім того, позивачем зазначено, що у відповідачів взагалі немає нерухомого майна, за допомогою якого можливо ефективно задовольнити вимоги позивача.

Також, позивач зазначає, що йому не відома кількість грошових коштів, що перебуває на рахунках відповідачів, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею. Однак, враховуючи ціну позову, та тривалу не сплату лізингових платежів, існує велика імовірність того, що на рахунках позивача відсутній наведений розмір коштів.

Більш того, позивач звертає увагу на те, що накладення арешту на грошові кошти та майно відповідачів у межах суми позову є звичайною практикою Верховного Суду та обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, та обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Водночас, 23.06.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача-1 надійшли заперечення проти заяви про забезпечення позову, у вигляді додаткових пояснень щодо поданої позивачем заяви про забезпечення позову (вх.№14716), в яких він просить суд відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, наполягаючи на тому, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, твердження ж позивача в обгрунтування заяви про забезпечення позову є загальним і не можуть слугувати достатнім обґрунтуванням для накладення арешту.

Крім того, відповідачем-1 зазначено, що позивач також не надав доказів того, що відповідачі не мають інших активів, достатніх для можливого задоволення позовних вимог та відповідач-1 звертає увагу на викладені в Постанові Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" роз`яснення про те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання.

23.06.2025 через підсистему "Електронний суд" від відповідача-1 надійшли також заперечення на відповідь на відзив, в яких він заперечує проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив та зазначає, що відповідач-1 надав вичерпні докази та обґрунтування того, що повідомлення ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ» від 13.01.2025 року, та від 12.02.2025 року містило волю позивача щодо припинення дії Договору фінансового лізингу №10101-SME-FL від 29.06.2021 року.

Суд, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, зазначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Під забезпеченням позову у даному випадку необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. При цьому забезпечення позову має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідачів, які можуть приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17, від 05.08.2019 у справі № 922/599/19.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, розглядаючи питання забезпечення позову у справах про стягнення заборгованості, сформулювала такі висновки:

"п. 21. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

п. 23. У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

п. 24. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

п. 31. За умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення суми позову доцільно накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів."

Разом з тим, у п. 3.26. постанови Верховного Суду від 8 липня 2024 року у cправі № 916/143/24 висловлено, що стала та актуальна практика Верховного Суду покладає на заявника необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (таким обґрунтуванням можуть бути, наприклад, наведення обставин неспівмірно малого розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю відповідача порівняно зі стягуваною сумою вимог, відсутність інформації про існування у відповідача нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення, існування великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником тощо), однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Предметом спору у цій справі є вимога майнового характеру про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по сплаті лізингових платежів у сумі 701 621,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду, зокрема від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Оцінюючи підстави для вжиття заходів для забезпечення позову у цій справі та подані на їх обґрунтування відповідні докази, суд враховує, що:

- згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань розмір статутного капіталу відповідача-1 становить 100 000 грн;

- згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань розмір статутного капіталу відповідача-2 становить 161269,00 грн.

Отже, суд погоджується з доводами позивача, що статутний капітал відповідача-1 та відповідача-2 є неспівмірно малим, порівняно із сумою заявлених позовних вимог, що очевидно є недостатнім для виконання грошового зобов`язання перед позивачем.

Більш того, судом встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, починаючи з 01.01.2023 Господарськими судом Харківської області ухвалено 6 судових рішень про стягнення з відповідача-1 грошових коштів, які набрали законної сили (справи №922/4852/23, №922/4847/23, №922/3981/23, №922/1725/24, №922/773/24, №922/869/25).

Докази виконання рішень Господарського суду Харківської області у вказаних справах відсутні.

Також, відповідно до виданої відповідачем - 1 довіреності № 7/7 від 09.06.2025 вбачається, що адвоката Отроха Андрія Володимировича уповноважено бути представником відповідача-1 та діяти в його інтересах і від його імені в Господарському суді Харківської області у 7 справах, а саме: 922/1704/25, 922/1705/25, 922/1706/25, 922/1982/25, 922/1708/25, 922/1711/25 та 922/1713/25 за позовом ТОВ "ОТП Лізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛЕК ДАЙМОНД" (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська виробнича компанія "Деревне Вугілля" (відповідач-2).

Отож відносно відповідачів існує велика кількість судових проваджень, де останні є боржниками.

У постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №905/446/22 зазначено, що у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності.

Однак в даному випадку відповідачами не доведено належними та допустимими доказами недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, в тому числі й не надано доказів того, що відповідачі мають активи, які достатні для можливого задоволення вимог.

При цьому посилання відповідача-1 на Постанову Пленуму Вищого Господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" суд вважає безпідставним, оскільки наразі існує нова стала практика Верховного Суду щодо застосування заходів до забезпечення позову, зокрема у зазначеній вище справі №916/143/24, яку враховано судом.

Отже, із врахуванням наданих позивачем до заяви про забезпечення позову доказів, господарський суд погоджується із позивачем, що такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно та грошові кошти відповідачів у межах суми 701 621,00 грн забезпечить реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Арешт майна, який накладається судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, має на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову та відсутністю у боржника грошових коштів. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Тобто, забезпечення позову в даному випадку виступає запорукою виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, а тому вимоги про забезпечення позову є співмірними позовним вимогам.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу. Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до вирішення спору по суті.

Окрім того, арешт коштів на рахунках означає, що грошові кошти залишаються у власності відповідача і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення у майбутньому, якщо судове рішення буде постановлено на користь позивача. Тобто, можливість боржника розпоряджатися грошовими коштами обмежується лише на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір. Таке саме стосується й арешту майна відповідача, яким обмежується лише право розпорядження відповідачем відповідним майном.

Щодо можливості забезпечення позову як шляхом накладення арешту на грошові кошти, так і шляхом накладення арешту на майно відповідача, то відповідний правовий висновок щодо такої можливості наявний у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22.

Приймаючи до уваги вищенаведене та зважаючи на всі критерії оцінки щодо застосовування заходів забезпечення позову, суд вважає, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову відповідають положенням статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, вжиття вказаних заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди заявнику, а відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову повністю.

Вирішуючи питання про зустрічне забезпечення, суд враховує положення ст. 141 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

За умовами ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник в порядку зустрічного забезпечення. Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

У постанові від 19.02.2019 у справі №911/1695/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що законом так само не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (частина перша статті 141 ГПК України); відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.

З урахуванням усіх наявних у справі станом на цей час доказів, суд не вбачає достатніх правових підстав для вжиття зустрічного забезпечення. Разом з тим, це не виключає можливість застосування таких заходів у майбутньому за заявою заінтересованих осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст. 136, 137, 140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" про забезпечення позову (вх.№14591 від 19.06.2025) - задовольнити повністю.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "БЛЕК ДАЙМОНД", , та знаходяться на всіх рахунках зазначеного товариства в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "БЛЕК ДАЙМОНД", , у межах суми позову у розмірі 701 621,00 грн.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "ДЕРЕВНЕ ВУГІЛЛЯ", , та знаходяться на всіх рахунках зазначеного товариства в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "ДЕРЕВНЕ ВУГІЛЛЯ", у межах суми позову у розмірі 701 621,00 грн.

Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП ЛІЗИНГ" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, ідентифікаційний код 35912126).

Боржниками за даною ухвалою є:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "БЛЕК ДАЙМОНД" (62370, Харківська область, Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Заводська, буд. 49, ідентифікаційний код 39152435);

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківська виробнича компанія "Деревне Вугілля" (62370, Харківська область, Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Заводська, буд. 49, ідентифікаційний код 41470092).

Ухвала набирає законної сили 23.06.2025 та підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-257 ГПК України та з урахуванням п.п.17.5 п.17 розділу XІ "Перехідних положень" Господарського процесуального кодексу України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання (ч. 8 ст. 140 ГПК України).

Відповідно до частини 7, 8, 9, 10 статті 145 ГПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження - вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Ухвалу підписано 23.06.2025.

Суддя Чистякова І.О.