ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19 червня 2025 року м. Тернопільсправа №921/354/25

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденко О.В., розглянувши позовну заяву №б/н та б/д (вх. №407 від 17.06.2025)

за позовом Кобиловолоцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Теребовлянської міської ради Тернопільської області, вул. Центральна, 169, с. Кобиловолоки, Тернопільський район, Тернопільська область

до відповідача ТОВ "ІНТЕКС ІНВЕСТ", вул. Мандриківська, 47, к.206/2, м. Дніпро, 49600

про розірвання договорів поставки та стягнення 3120 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Кобиловолоцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Теребовлянської міської ради Тернопільської області до ТОВ "ІНТЕКС ІНВЕСТ" про розірвання договорів поставки та стягнення 3120 грн.

Позовні вимоги позивач мотивує невиконанням відповідачем належним чином умов договору поставки №БСК-48-0136/93 від 05.12.2022. Також у позовній заяві викладено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Зі змісту вищевказаної позовної заяви, а також її прохальної частини, вбачається, що відповідачем у даній справі є ТОВ "ІНТЕКС ІНВЕСТ".

В свою чергу, вирішуючи питання про прийняття справи до розгляду, судом встановлено наявність обставин, які за приписами процесуального законодавства слугують підставою для її передачі за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області, з огляду на таке.

Відповідно до статті 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

В свою чергу, частинами третьою, п`ятою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" обумовлено, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності. Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом.

Обґрунтовуючи підстави звернення із цим позовом до Господарського суду Тернопільської області, Кобиловолоцька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Теребовлянської міської ради Тернопільської області вказує на те, що відповідно до ч. 7 ст. 28 ГПК України позови, що випливають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред`являтися за їх місцезнаходженням. Зазначає, що якщо договір не містить погодженого судового форуму (т.зв. виключної підсудності), а поставка/порушення зобов`язань має місце у регіоні, де розташований позивач, то допускається подання позову за місцезнаходженням позивача в т.ч. за правилами альтернативної підсудності, якщо це зручно для сторони, права якої порушено.

Також вказує, що згідно п.4 ч.1 ст.28 ГПК України позови про розірвання договору можуть подаватися також за місцем виконання або передбачуваного виконання договору. Оскільки бензин мав отримуватися на АЗС в Тернопільській області (місце виконання), то є підстави для розгляду цієї справи в Господарському суді Тернопільської області.

Статтею 20 ГПК України визначені категорії справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, а статтями 27-30 ГПК України - правила щодо територіальної юрисдикції (підсудності) господарських справ.

Так, за вказівками частини 1 статті 27 ГПК України позов має пред`являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 27 ГПК України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також, положеннями ст. 29 ГПК України передбачена підсудність справ за вибором позивача. Так, відповідно до ч. 1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, та у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

Частина 5 ст. 29 ГПК України чітко визначає, що спори, які виникають з договорів, у яких визначено місце виконання, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів. При цьому, вказана процесуальна норма жодним чином не конкретизує, що таке виконання договору стосується дії, за якою подається позов (наприклад, з приводу виконання умов договору чи його оплати, або ж сплати заборгованості чи відшкодування збитків за таким договором).

В той же час, у ч. 5 ст. 29 ГПК України не зазначено, що предмет спору повинен бути пов`язаний з виконанням договору безпосередньо відповідачем у певному місці.

Таким чином, якщо у договорі чітко вказано місце його виконання, до позову, що подається за умови такого існування в договорі відповідної умови, застосовується ч. 5 ст. 29 ГПК України, і у позивача у такій справі виникає (в силу дії ч. 1 ст. 29 ГПК України) право вибору, до якого суду він може подати позовну заяву: за місцезнаходженням відповідача чи за місцем виконання договору. Тобто, стаття 29 ГПК України передбачає альтернативну підсудність за вибором позивача.

Натомість , матеріали справи свідчать про те, що учасниками спірних договірних правовідносин не визначено, що місцем виконання договору є виключно населені пункти Тернопільської області. Натомість у п.5.2 договору обумовлено, що передача Покупцю товару здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів Покупця при пред`явленні довіреними особами Покупця скретч-картки.

Отже, оскільки у даному випадку зобов`язання Постачальника (відповідача) це поставка товару, відповідно зобов`язання вважається виконаним в момент передачі товару. Тоді як, місце передачі товаруце АЗС Постачальника, і не обов`язково на території Тернопільської області.

Таким чином, умови Договору не містять вказівки на місце його виконання, як і не містять вказівки на конкретне місце постачання товару.

Крім того суд зауважує, що предметом заявленого позову є розірвання договору. Така вимога не стосується місця виконання договору ані в частині поставки, ані в частині сплати коштів.

За таких обставин, підстави вважати, що спір про розірвання договору поставки №БСК-48-0136/93 від 05.12.2022 та стягнення боргу в сумі 3120 грн, безпосередньо пов`язаний з місцем знаходження АЗС відсутні. Зі специфіки спірних правовідносин не вбачається, що виконання поставки товару можливе лише у певному місці.

Також не підлягає застосуванню в даному випадку і ч.3 ст.29 ГПК України, якою передбачено, що позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням. Однак, із поданих матеріалів не слідує, що спір виник з діяльності філії або представництва юридичної особи - відповідача у справі, місцезнаходженням яких є м. Тернопіль чи Тернопільська область.

З огляду на положення статті 27 Господарського процесуального кодексу України та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що справа №921/354/25 належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду міста Дніпропетровської області.

Згідно з ч.3 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

За таких обставин суд вирішив передати справу №921/23/25 за встановленою територіальною підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області у відповідності до ст. 31 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 176, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

1. Матеріали справи №921/354/25 надіслати за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області (вул. Володимира Винниченка, 1, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000).

2. Відповідно до статті 6 ГПК України копію ухвали у даній справі направити сторонам у справі виключно в електронній формі.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 254-259 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко