РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2025Справа № 910/4426/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "НОВАТОРГ"

до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна транспортно-логістична компанія"

про стягнення 452 668, 22 грн

Суддя Гумега О.В.

секретар судового засідання

Макушова Т.П.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВА КОМПАНІЯ "НОВАТОРГ" (далі - позивач, ТОВ "ТК "НОВАТОРГ") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі - відповідач, АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ") про стягнення понесених збитків у розмірі 452 668,22 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що внаслідок пожежі, що сталася 08.10.2024 на залізничній станції Бар у вагоні № 24093130, майно ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" було пошкоджено, внаслідок чого останнє зазнало збитків, завданих безпосереднім псуванням вантажу. Крім того, ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" було змушене понести додаткові витрати, направлені на встановлення розміру збитків з метою відновлення порушеного права. За доводами позивача, збитки понесено ним внаслідок невиконання своїх зобов`язань перевізником (відповідачем), тому з останнього підлягають стягненню понесені позивачем збитки у загальному розмірі 452 668,22 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2025 позовну заяву ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

17.04.2025 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 постановлено прийняти позовну заяву ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" до розгляду та відкрити провадження у справі № 910/4426/25, розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна транспортно-логістична компанія" (далі - третя особа, ТОВ "МТЛК").

29.04.2025 до суду від відповідача надійшла заява про надання доступу до електронної справи в підсистемі "Електронний суд". Заява судом задоволена.

30.04.2025 до суду від відповідача надійшла заява про вступ у справу адвоката Лапій А.В. як представника відповідача та надання доступу до електронної справи в підсистемі "Електронний суд". Заява судом задоволена.

05.05.2025 до суду від третьої особи надійшли пояснення щодо позову або відзиву.

06.05.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Безпосередньо у відзиві відповідач заявив клопотання про проведення розгляду справи № 910/4426/25 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09.05.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

14.05.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про проведення розгляду справи № 910/4426/25 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено подані учасниками справи заяви по суті справи та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Виклад позиції учасників справи.

Позивач (ТОВ "ТК "НОВАТОРГ") у позовній заяві зазначив, що 30.09.2024 відповідно до накладної № 43214915 для перевезення Акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі - перевізник, відповідач) надано вантаж, а саме борошно пшеничне загальною кількістю 1357 місць, масою 67 850,00 кг (далі - товар), що належав ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" (далі - позивач).

Накладна № 43214915 від 30.09.2024 підтверджує, що вагон № 24093130 був переданий АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" під відповідальність для здійснення перевезень залізничними коліями, внаслідок чого останнє отримало повноваження утримувати такий вагон відповідно до норм чинного законодавства.

08.10.2024 о 15 год. 38 хв. у вантажному вагоні № 24093130, що знаходився на залізничній станції Бар, Барської територіальної громади, Жмеринського району, сталася пожежа, що підтверджується довідкою Жмеринського районного управління ГУ ДСНС України у Вінницькій області № 47-26-01-1708/47-26.1 від 22.10.2024.

Позивач вказав, що внаслідок пожежі товар, який перевозився відповідно до накладної № 43214915, а саме борошно, зіпсувався (втратив свої властивості), що унеможливлює його подальшу реалізацію.

Причиною пожежі є потрапляння малокалорійного джерела запалювання на горючий матеріал, що підтверджується Актом про пожежу від 08.10.2024, який виданий Жмеринським районним управлінням ГУ ДСНС України у Вінницькій області.

На підставі актів загальної форми (форма ГУ- 23) станції Бар від 08.10.2024 №916, від 09.10.2024 №917 та станції Могилів - Подільський від 08.10.2024 № 269 було здійснено комісійну перевірку вантажу (борошно пшеничне) у вагоні № 24093130. У зв`язку з тим, що перевірку кількості та стану вантажу у вагоні № 24093130 неможливо було зробити без вивантаження, було прийнято рішення щодо зупинки вагону.

Після ліквідації наслідків пожежі, вагон було розвантажено працівниками АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (перевізника) за участі представника ТОВ "ТК "НОВАТОРГ". Працівниками перевізника був складений комерційний акт № 331904/1 від 18.10.2024, дані якого, як зазначив позивач, свідчать про наступне: з вагону № 24093130 було розвантажено 800 місць, з яких 564 мішка не пошкоджені, 185 мають сліди намокання, також було виявлено недостачу 11 мішків.

На замовлення позивача Інспекторами ІП "СЖС Україна" була проведена інспекція вагона №24093130 та складений Інспекційний звіт № 24102306DC від 17.10.2024. За результатами проведеної інспекції встановлено наступне: 54 мішки із пошкодженим пакуванням (механічні пошкодження, брудні мішки), 185 мішків із замоканням пакування/вантажу.

Таким чином, як стверджує позивач, в процесі спірного перевезення вантажу було втрачено 250 мішків, з яких: 11 - внаслідок пропажі, 239 (54+185) - внаслідок псування при гасінні пожежі.

Втрачений товар експортувався на підставі Контракту № 170724 WF від 17.07.2024 контрагенту позивача - "GALEXIM CRUP" SRL, що є юридичною особою за законодавством Молдови.

Отже, як стверджує позивач, через пожежу, що сталася 08.10.2024 на станції Бар, Барської територіальної громади, Жмеринського району у вагоні № 24093130, майно позивача було пошкоджено, внаслідок чого позивач зазнав збитків. За розрахунком позивача, наведеним у позовній заяві, розмір збитків, завданих безпосередньо псуванням вантажу, а саме борошна у кількості 250 мішків, становить 180 000,00 грн.

Крім того, як стверджує позивач, через пожежу, що сталася на станції Бар, Барської територіальної громади, Жмеринського району у вагоні № 24093130, позивач був змушений понести додаткові витрати, направлені на встановлення розміру збитків з метою відновлення порушеного права, а саме витрати на проведення інспекції, відрядження співробітника, пальне, розмитнення товару, тощо на загальну суму 272 668,22 грн, з яких:

- 4 680,00 грн - сплата послуг Запорізької торгово-промислової палати (далі - ЗТПП) для підтвердження вартості товару на момент пожежі, що підтверджується Експертним висновком ЗТПП № ОИ-2972 від 19.03.2025, платіжною інструкцією № 1005 від 19.03.2025;

- 34 357,74 грн - сплата послуг ІП "СЖС Україна" для констатування понесених збитків та проведення інспекції вагону, що підтверджується складеним ІП "СЖС Україна" Інспекційним звітом № 24102306DC від 17.10.2024, актом приймання - здавання наданих послуг від 23/10/24, підписаним ТОВ "ТК "НОВАТОРГ";

- 3 500 грн - витрати на відрядження співробітника позивача на місце пожежі для представництва інтересів позивача, що підтверджується наказами ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" № 13/2 від 09.10.2024 та № 14/1 від 15.10.2024 про направлення у відрядження Вініченка Ігоря Павловича у період з 10.10.2024 по 12.10.2024 та з 16.10.2024 по 19.10.2024, касовими ордерами № б/н від 14.10.2024, № б/н від 21.10.2024 про видачу грошових коштів у сумах 1 500,00 грн та 2 000,00 грн;

- 17 933,58 грн - витрати на пальне під час відрядження співробітника позивача, що підтверджується фіскальними чеками;

- 173 810,19 грн - витрати на розмитнення товару при його поверненні в Україну (через неприйняття товару контрагентом "GALEXIM CRUP" SRL у зв`язку з непридатністю товару, що підтверджується листом "GALEXIM CRUP" SRL № 04/11-1 від 04.11.2024), наведені витрати підтверджуються залишком коштів учасника ЗЕД 44599645 (ТОВ "ТК "НОВАТОРГ") на рахунку митниці (єдиний рахунок) станом на 27.11.2024;

- 29 647,73 грн - витрати на подавання вагону під навантаження або вивантаження внаслідок псування товару, що підтверджується відомістю плати за надані послуги № 30090447 за вересень 2024 року;

- 143,83 грн - оплата за лабораторні дослідження згідно рахунку №б/н від 13.11.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № від 15.11.2024;

- 365,42 грн - оплата за фітосанітарні послуги згідно рахунку №б/н від 13.11.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № від 15.11.2024;

- 1 448,13 грн оплата за послуги згідно рахунку № 930/1605 від 18.11.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № від 18.11.2024;

- 6 781,60 грн оплата за послуги згідно Договору №559 від 21.11.2024, що підтверджується платіжними інструкціями № від 21.11.2024, № від 21.11.2024.

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку, загальна сума понесених позивачем збитків складає 452 668,22 грн.

Позивач вважає, що відповідач своїми діями допустив незбереження вантажу, що перевозився за накладною накладної № 43214915, тим самим заподіяв збитки позивачу, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом Господарського суду міста Києва з вимогами про стягнення з відповідача збитків у загальному розмірі 452 668,22 грн.

Відповідач (АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ") у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з таких підстав.

Відповідач вважає, що позивачем не було дотримано процедури досудового врегулювання спору, а тому останній не набув права на звернення до відповідача з позовом до суду.

Так, відповідач зазначив, що перевезення за накладною № 43214915 є міжнародним і до нього застосовуються єдині правові норми договору перевезення, про що зазначено у §1 статті 3 Угоди про міжнародне державне залізничне сполучення (далі - УМВС). Претензії перевізнику пред`являються відповідно до приписів статті 46 УМВС та за умови виконання розділів ІІ і ІХ Додатку 1 "Правила перевезення вантажів" до УМВС.

Відповідач повідомив, що ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" звернулось до АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" з вимогою від 16.01.2025 № 26 про сплату збитків у розмірі 405 162,77 грн, до якої було додано комерційний акт від 18.10.2024 № 331904/1.

АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" листом від 26.01.2025 № ЦД-20/1 повернуло ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" вимогу від 16.01.2025 № 26 без розгляду та повідомило позивача про необхідність надати для розгляду претензії оригінали перевізних документів ("Оригінал накладної" (лист 1 накладної), "Лист повідомлення про прибуття вантажу" (6 лист накладної)).

Проте, ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" повторно не звернулось з претензійними вимогами, внаслідок чого, як стверджує відповідач, позивачем було порушено обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору (§ 1 статті 47 УМВС), тоді як згідно із приписами § 1 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення претензії згідно з приписами статті 46 УМВС та за умови дотримання умов розділів ІІ і ІХ Додатку 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів".

Відповідач вважає, що відповідальність за навантаження вагону покладається на позивача з огляду на таке: завантаження вантажу, а також пломбування вагону проводилось засобами відправника (позивача) без участі АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"; вагон № 24093130 до перевезення було прийнято 30.09.2024 по станції Есхар за справними ЗПП відправника; кількість та стан вантажу АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" не перевіряла і не засвідчувала, що відповідає приписам пункту 6.1 розділу І Додатку 1 до УМВС.

Відповідач зауважив, що вантажовідправник не тільки зобов`язаний визначити придатність вагону для перевезення вантажу, а наділений і правом відмовитись від транспортного засобу, який не може забезпечити збереженість вантажу в процесі перевезення. Якщо відправник не виконав обов`язки щодо підготовки вагону та не дотримався глави 11 Додатку 3 "Технічні умови розміщення та кріплення вантажів" (далі - ТУ), то відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на нього, згідно § 3 статті 19 УМВС.

Відтак відповідач стверджує, що згідно з приписами п. п. 3, 4, 7 § 2 статті 39 УМВС та §3 статті 19 УМВС він звільняється від відповідальності за нестачу/псування/ пошкодження вантажу, оскільки навантаження вагону здійснювалось позивачем.

Відповідач заперечив проти розрахованої позивачем суми збитків з огляду на те, що здійснені позивачем платежі, перевізник не отримував, а відтак відсутні підстави для їх відшкодування саме перевізником відповідно до положень статей 42, 44 УМВС. Приписами § 1 статті 42 УМВС встановлено, що перевізник зобов`язаний відшкодувати збиток, який визначається виходячи з вартості вантажу, а приписами § 2 статті 42 УМВС передбачено, що підлягають оплаті провізні платежі, інші витрати відправника, отримані перевізником за перевезення втраченого вантажу, якщо вони не враховані в його вартість.

Відповідач також звернув увагу, що: позивачем зроблено неправильний розрахунок витрат на пальне; позивачем завищено вартість товару, який перевозився за накладною № 43214915, і відповідно, розмір суми збитків; акти про списання товарів, якими позивач обгрунтовує свої збитки, протирічать обставинам спірного перевезення.

Позивач (ТОВ "ТК "НОВАТОРГ") у відповіді на відзив заперечив твердження відповідача з приводу порушення позивачем обов`язкового досудового порядку врегулювання спорів. Позивач зазначив, що саме відповідач порушив досудове врегулювання спору, оскільки подав позов до Господарського суду Харківської області про стягнення з ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" суми заборгованості у розмірі 108 984,88 грн, тим самим позбавивши позивача права на досудове врегулювання спору (справа № 922/374/25).

Позивач заперечив твердження відповідача, що відповідальність за навантаження вагону покладається на позивача. Позивач наголосив, що чинне законодавство покладає відповідальність за збереження вантажу саме на перевізника, окрім випадків, коли саме перевізник не доведе, що втрата вантажу сталася з незалежних від нього причин. Крім того, саме на перевізника покладається обов`язок забезпечення належного стану вагонів, що подаються для перевезення.

Позивач зазначив, що АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" при прийнятті товару до перевезення не було позбавлено права звернути увагу позивача на начебто недоліки вагону та відмовитись від його прийняття, однак це не було зроблено, АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" попередньо оглянуло вагон, однак не висунуло жодних зауважень та прийняло вагон до перевезення, тим самим, на думку позивача, перевізник прийняв на себе відповідальність за збереження товару та підтвердив цілісність вагону.

Позивач зазначив, що відповідач не надав жодного доказу, на підтвердження факту, того, що псування вантажу сталося з причин, що не залежали від перевізника, водночас жодним документом не встановлено, що загоряння сталося з вини позивача.

Відповідач (АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ") у запереченнях на відповідь на відзив заперечив проти доводів позивача з огляду на таке.

Щодо тверджень позивача про те, що саме АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" порушило досудове врегулювання спору, подавши позов до Господарського суду Харківської області, відповідач зазначив, що предметом позову у справі Господарського суду Харківської області № 922/374/25 є стягнення з ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" на користь АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" заборгованості (належних платежів та зборів) за укладеним між АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" та ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" договором про надання послуг з організації перевезення вантажу залізничним транспортом. Спір же у даній справі Господарського суду міста Києва № 910/4426/25 стосується стягнення з АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" на користь ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" збитків за втрату/псування/пошкодження вантажу за перевезення, яке здійснювалось в міжнародному залізничному сполученні, що підтверджується перевізним документом № 43214915.

У випадку здійснення міжнародних перевезень застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, якою передбачено обов`язкове досудове врегулювання спору, якого позивач не дотримався, а тому останній не набув права на звернення до відповідача з позовом до суду.

ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" самостійно замовило вагон для перевезення вантажу у ТОВ "МТЛК" (третя особа), який і був пред`явлений до перевезення за накладною УМВС №43214915.

Завантажений відправником вантаж у вагони критого типу перевізник приймає до перевезення, оглядаючи зовні стан вагону, перевіряючи справність пломб (ЗПП).

На момент прийняття перевізником вагону до перевезення, на вагон № 24093130 відправником вже були накладені пломби (ЗПП) відправником, відтак перевізник мав можливість оглянути вагон тільки зовні та не мав можливості перевірити дотримання відправником вимог ТУ додатку 3 до УМВС та підготовку вагону під завантаження даного вантажу.

На твердження відповідача, саме відправник зобов`язаний визначити придатність вагону у комерційному відношенні для перевезення визначеного вантажу та підготовити вагон перед завантаженням для унеможливлення втрати, пошкодження, псування вантажу під час перевезення. Зважаючи на викладене, на підставі положень § 2 статті 39 УМВС перевізник звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, пошкодження.

Третя особа (ТОВ "МТЛК") у поясненнях щодо позову або відзиву зазначила наступне.

ТОВ "МТЛК" (експедитор) надало ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" (клієнт) послуги з організації перевезення вантажу на маршруті Есхар - Кишинів, а саме надання вагону на даний маршрут та оплату залізничного тарифу по території України, на підставі Генерального договору транспортного експедирування № 01/02/23 від 01.02.2023 (далі - Генеральний договір).

На момент завантаження товару, вагон був оглянутий як відповідачем (АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"), так і позивачем (ТОВ "ТК "НОВАТОРГ"), який виступав вантажовідправником.

У жодної сторони претензій до стану вагону не було.

Позивач завантажив вагон і 30.09.2024 відповідачем був прийнятий вагон до перевезення і оформлена залізнична накладна № 43214915.

Третя особа зауважила, що навантаження товару (вантажу) та його розміщення у вагоні здійснювалось відправником, тобто позивачем, відповідно, за розміщення товару у вагоні відповідає вантажовідправник, що зазначено в графі 15 залізничної накладної.

Відповідно до п. 5.9 Генерального договору експедитор не несе відповідальності за збереження та страхування вантажу, що міститься у вагоні.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, приписами ГПК України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони.

Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статей 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

По матеріалам справи судом встановлено наступне.

Між ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" (позивач, замовник) та АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (відповідач, перевізник) укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 44599645/2022-0003 від 01.08.2022 (далі - Договір), який є публічним договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 640 ЦК України, Договір між позивачем та відповідачем є укладеним 01.08.2022 (з моменту одержання ТОВ "ТК "НОВАТОРГ", яке направило Заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору від 01.08.2022, відповіді АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про прийняття пропозиції ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" (повідомлення про укладення Договору від 01.08.2022).

Відповідно до п. 1.1 Договору, предметом цього Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Правовідносини, які виникли між сторонами у зв`язку із перевезенням залізницею вантажу у міжнародному сполученні, регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою КМУ №457 від 06.04.1998 (далі - Статут залізниць) та Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі - Угода УМВС).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Аналогічні положення містить ст. 307 ГК України.

Частинами 1, 2 ст. 924 ЦК України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України.

Частиною 3 ст. 314 ГК України передбачено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ГК України, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Статтею 920 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України. Охорона вантажів і об`єктів залізничного транспорту, нагляд за дотриманням вимог пожежної безпеки, ліквідація пожеж на залізничному транспорті загального користування, розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень здійснюються відомчою воєнізованою охороною АТ "Укрзалізниця", працівники якої під час виконання службових обов`язків мають права, які передбачені Положенням про відомчу воєнізовану охорону АТ "Укрзалізниця" та чинним законодавством України, застосовувати вогнепальну зброю та спеціальні засоби (наручники, гумові кийки, засоби зв`язування, сльозоточиві речовини) у випадках і порядку, передбачених чинним законодавством України, а також гарантії правового та соціального захисту.

Згідно з ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць, цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з ст. 5 Статуту залізниць України нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Дата приймання вантажу, згідно з ст. 23 Статуту залізниць засвідчується на накладній календарним штемпелем. Відповідно до приписів Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Мінтрансу України № 644 від 21.11.2000, у графі 20 залізничної накладної зазначається найменування вантажу, устаткування, яке було застосовано для розміщення та кріплення вантажу.

Частиною 1 ст. 110 Статуту залізниць, передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Статтями 113 та 114 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Згідно з ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 129 Статуту залізниць, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до статті 4 Статуту залізниць перевезення залізницями вантажів у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Згідно із статтею 10 ЦК України встановлено, що чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини є частиною національного законодавства України.

Правовідносини щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), до якої Україна приєдналася 05.06.1992. Положення УМВС поширюються на перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному сполученні мережею залізниць країн - учасниць.

Судом установлено, що перевезення вантажу за накладною № 43214915 здійснювалось у міжнародному залізничному сполученні, тому до нього застосовуються положення УМВС.

§ 1 статті 14 УМВС передбачено, що відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. § 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

Відповідно до § 1, 5 ст. 46 УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправнику та одержувачу. Претендатель зобов`язаний додати до претензії документи, що обґрунтовують претензію, зазначені у Правилах перевезень вантажів.

У § 6 ст. 46 УМВС визначено, якщо претензія оформлена з порушенням приписів § 3 та § 5 цієї статті, вона повертається претенденту без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження перевізнику із зазначенням причини її повернення. У таких випадках не настає призупинення перебігу терміну давності, передбачене § 3 статті 48 " Терміни давності ". Якщо перевізник повертає претенденту претензію не пізніше 15-денного терміну, то перебіг терміну давності припиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником претенденту даної претензії. Повернення перевізником претенденту такої претензії не є її відхиленням і не дає претенденту права звернутися з позовом до судових органів.

Перевізник зобов`язаний у 180-денний термін з дня одержання претензії розглянути її, дати відповідь претенденту та при повному або частковому визнанні претензії сплатити претенденту належну суму (§ 7 ст. 46 УМВС).

Відповідно до пп 40.2.2 п. 40.2 розділу IX "Претензії" Додатку 1 "Правила перевезення вантажів" до УМВС, при заявлені претензій за недостачу/пошкодження вантажу до претензійної заяви додаються наступні документи в оригіналах:

- "Оригінал накладної" (лист 1 накладної);

- "Лист повідомлення про прибуття вантажу" (лист 6 накладної);

- комерційний акт, виданий перевізником одержувачу на станції призначення (з відповідними відмітками).

З матеріалів справи вбачається, що позивач (ТОВ "ТК "НОВАТОРГ") звернувся до відповідача (АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ") з вимогою від 16.01.2025 № 26 про сплату збитків в розмірі 405 162,77 грн, до якої було додано комерційний акт від 18.10.2024 № 331904/1, проте "Оригінал накладної" (лист 1 накладної), "Лист повідомлення про прибуття вантажу" (лист 6 накладної) в оригіналі до вимоги від 16.01.2025 № 26 не були додані, що є порушенням пп 40.2.2 п. 40.2 розділу IX "Претензії" Додатку 1 "Правила перевезення вантажів" до УМВС.

Відповідач листом від 26.01.2025 № ЦД-20/1 повернув позивачу без розгляду вимогу від 16.01.2025 № 26 та повідомив останнього про необхідність надати для розгляду претензії оригінали перевізних документів ("Оригінал накладної" (лист 1 накладної), "Лист повідомлення про прибуття вантажу" (6 лист накладної)). Тобто, вимоги претензії позивача не розглядались відповідачем по суті через ненадання позивачем передбачених ст. 46 УМВС документів.

Отже, АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" повернула претензію ТОВ "ТК "НОВАТОРГ", що відповідно до § 6 ст. 46 УМВС не є її відхиленням.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач повторно не звернувся з претензійними вимогами, внаслідок чого позивачем було порушено обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору (§ 1 статті 47 УМВС).

Відповідно до § 1 ст. 47 УМВС позов може бути пред`явлений тільки після пред`явлення відповідної претензії і лише до того перевізника, до якого було пред`явлено претензію.

Згідно з § 3 ст. 47 УМВС встановлено, що позов може бути пред`явлений: 1) якщо перевізник не дав відповіді на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії; 2) якщо протягом терміну на розгляд претензії перевізник повідомив претендатора про відхилення претензії повністю або частково.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що саме відповідач порушив досудове врегулювання спору, подавши позов до Господарського суду Харківської області про стягнення з ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" суми заборгованості у розмірі 108 984,88 грн, тим самим позбавивши позивача права на досудове врегулювання спору (справа № 922/374/25). Суд звертає увагу, що УМВС не передбачено обов`язкового досудового врегулювання спору шляхом направлення перевізником претензії відправнику/одержувачу.

Крім того, предметом позову у справі Господарського суду Харківської області № 922/374/25 є стягнення з ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" на користь АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" заборгованості (належних платежів та зборів) за укладеним між АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" та ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" договором про надання послуг з організації перевезення вантажу залізничним транспортом, тоді як спір у даній справі Господарського суду міста Києва № 910/4426/25 стосується стягнення з АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" на користь ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" збитків за втрату/псування/пошкодження вантажу під час перевезення, яке здійснювалось в міжнародному залізничному сполученні, у зв`язку з чим підлягають застосуванню положення УМВС.

Водночас, суд відхиляє доводи відповідача, що оскільки позивачем не було дотримано процедури досудового врегулювання спору, тому останній не набув права на звернення до відповідача з позовом до суду. Відхиляючі такі доводи відповідача суд виходив з наступного.

Згідно з пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 положення частини другої статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Таким чином, згідно з чинним законодавством України, а також відповідно до УМВС не заборонено звертатися з позовом до суду за захистом порушених, не визнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.

По суті заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем збитків у сумі 452 668,22 грн судом установлено наступне.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. При цьому необхідно встановити, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у виді покладення на нього обов`язку відшкодування збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 910/22855/17.

В силу вимог статті 74 ГПК України саме позивач повинен довести факт завдання збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між цивільним правопорушенням та завданням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою винної особи та збитками потерпілої сторони.

Відповідач повинен довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Судом по матеріалам справи встановлено, що 30.09.2024 відповідно до накладної № 43214915 (далі - накладна) Акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (перевізник, відповідач) прийняло до перевезення на станції Есхар УЗ у вагоні № 24093136 вантаж, а саме борошно пшеничне загальною кількістю 1357 місць, масою 67 850,00 кг (далі - товар), що належав ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" (позивач). Відправником вантажу у накладної зазначено позивача, отримувачем - ТОВ "Галексим Груп".

Завантаження вантажу, а також пломбування вагону проводилось засобами відправника (позивача) без участі АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", про що зроблено відмітку у графі 20 накладної та засвідчено підписом відправника у графі 1 накладної. Кількість та стан вантажу АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" не перевіряла і не засвідчувала, що відповідає приписам пункту 6.1 розділу І Додатку 1 "Правила перевезення вантажів" до УМВС.

Пунктом 6.1 розділу І Додатку 1 "Правила перевезення вантажів" до УМВС передбачено, що навантажений відправником вантаж у вагони та контейнери критого типу перевізник приймає до перевезення, оглядаючи зовні стан вагонів та контейнерів, перевіряючи стан люків та дверей, наявність, справність пломб, а також відповідність знаків на пломбах відомостям, вказаним у накладній.

Вагон № 24093136 було опломбовано запірно-пломбувальними пристроями "Варта-Унаверсал-М" (далі - ЗПП) № № В150694, В150695. Відомості про ЗПП були внесені відправником у графу 19 накладної.

Відповідно до приписів § 1 статті 19 УМВС передбачено, що навантаження вантажу здійснюється в технічно справні, придатні для перевезення даного вантажу та очищені вагони.

Згідно з приписами § 3 статті 19 УМВС, особа, яка проводить навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, а також за всі наслідки незадовільного навантаження.

Умови розміщення та кріплення вантажів, які перевозяться у критих вагонах встановлено главою 11 Додатку 3 "Технічні умови розміщення та кріплення вантажів" (далі - ТУ) до УМВС.

Відповідно до відомостей, які були внесені у графу 3 накладної, вбачається, що вантаж завантажено і закріплено у вагоні № 24093136 відповідно до вимог пунктів 1.9, 2.1, 3.6 глави 11 ТУ.

Крім того, у графі 8 накладної проставлено позначку "О". Згідно з поясненнями до заповнення накладної (пункт 8 Додатку 1 "Правила перевезення вантажів" до УМВС) зазначена позначка свідчить про те, що вагон для перевезення був наданий відправником.

Приписами пункту 2 "Підготовка вагону під навантаження" глави 11 ТУ передбачено, що конструктивні зазори кузову вагону, які можуть стати причиною пошкодження або втрати вантажу, мають бути закладеними з середини вагону. Спосіб закладення зазорів повинен забезпечувати збереження вантажу. Використання монтажної піни заборонено.

Згідно з приписами пункту 1 "Загальні положення" глави 11 ТУ, для захисту вантажу від пошкодження виступаючими елементами вагона у необхідних випадках застосовуються прокладний матеріал; вантаж розміщують у міждвірному просторі таким чином, щоб забезпечувалась можливість встановлення огородження; конструктивні зазори кузова вагона, які можуть стати причиною пошкодження або втрати вантажу, повинні бути закладені зсередини вагона способом, передбаченим умовами перевезення визначеного вантажу.

Відповідно до підпункту 7.1. пункту 7 глави 1 Додатку 3 "Технічні умови розміщення та кріплення вантажів" до УМВС вагони перед навантаженням повинні бути очищені від залишків вантажу, що раніше перевозився, засобів кріплення, сміття, бруду. Конструктивні зазори кузова вагону, які можуть стати причиною пошкодження або втрати вантажу, повинні бути ущільнені з середини вагона. Спосіб ущільнення зазорів повинен забезпечувати схоронність вагону і вантажу.

Згідно з ч. 1 ст. 917 ЦК України відправник має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу.

З наведених приписів вбачається, що саме відправник зобов`язаний визначити придатність вагону у комерційному відношенні для перевезення визначеного вантажу та підготувати вагон перед завантаженням для унеможливлення втрати вантажу під час перевезення. Крім того, вантажовідправник наділений правом відмовитись від транспортного засобу, який не може забезпечити збереженість вантажу в процесі перевезення.

Якщо відправник не виконав своїх обов`язків щодо підготовки вагону та не дотримався глави 11 Додатку 3 "Технічні умови розміщення та кріплення вантажів" щодо навантаження, то відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на нього згідно приписів § 3 статті 19 УМВС.

Отже, у спірному випадку саме позивач (відправник), який проводив навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагону № 24093130 для перевезення вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажу у вагоні, а також за всі наслідки незадовільного навантаження.

Судом по матеріалам справи встановлено, що по прибуттю на станцію Бар УЗ 08.10.2024 у вагоні № 24093130 виникла пожежа (задимлення), що підтверджується довідкою Жмеринського районного управління ГУ ДСНС України у Вінницькій області № 47-26+01-1708/47-26.1 від 22.10.2024.

Задимлення було усунуто силами фахівців Жмеринського РУ ГУ ДСНС України у Вінницькій області, про що був складений Акт про пожежу від 08.10.2024, у якому зазначено, що причиною пожежі є потрапляння малокалорійного джерела запалювання на горючі матеріали.

По станції Бар УЗ було складено акти загальної форми від 08.10.2024 № 916 та від 09.10.2024 за № 917.

Зазначені акти загальної форми свідчать про те, що по прибуттю поїзда № 3549 на станцію Бар у вагоні № 24093130 було виявлено задимлення. Для ліквідації тління з вагону зняте ЗПП відправника № В150695. З причини розкриття вагона для припинення задимлення було прийнято рішення направити вагон № 24093130 на станцію Могилів-Подільський для проведення комісійної перевірки за участю представника відправника та митниці.

На станцію Могилів-Подільський УЗ вагон № 24093130 прибув 09.10.2024 і в той же день був затриманий для комісійного огляду в присутності представника відправника ТОВ "ТК "НОВАТОРГ", про що складено складений акт загальної форми від 09.10.2024 за № 269.

Після локалізації задимлення вагону № 24093130 комісійним оглядом було виявлено наступне: відсутня обрешітка на дверях вагону, навантаження у вагоні нерівномірне (хаотично), кількість штабелів та рядів не прораховується. Наявний розсип вантажу на підлозі вагона та на мішках. Між торцевою стороною та дахом вагона зазори зароблені вантажною піною, що є порушенням положень глави 11 ТУ розділу 2 пункту 2.1 додатку 3 до УМВС. Наявні сліди тління вантажної піни та дерев`яної обшивки вагона в місцях запінення вагона, які перейшли на дерев`яну обшивку вагона у правому куті торцевої сторони по ходу поїзда. З причини тління пошкоджено дерев`яну обшивку вагона розміром 500х1000 мм. Після усунення задимлення вагон опломбовано ЗПП за № Г743821.

Після прибуття представника відправника ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" Вініченка І. з 17.10.24 по 18.10.2024 було проведено комісійну перевірку вантажу за його участі. При комісійній перевірці вантажу також приймали участь інспектор митного поста "Дністер", інспектори Іноземного підприємства "СЖС Україна" були допущені митницею для відбору проб.

Під час комісійної перевірки було виявлено та зазначено у Комерційному акті № 331904/1/1 від 18.10.2024, зокрема, наступне: з обох боків від дверей відсутні щити огородження, у місцях з`єднання даху з обшивкою стін наявні конструктивні зазори, місця виявлення задимлення оброблені монтажною піною, у місці тління відсутня обшивка вагону 1000 мм на 500 мм, наявні конструктивні зазори та виступаючі елементи кузова вагона не закладені вантажовідправником перед навантаженням, що є порушенням приписів пунктів 1.8, 1.9, 2.1, 2.3 глави 11 ТУ. Зазначені обставини були вказані у Комерційному акті № 331904/1/1 від 18.10.2024.

Перевіркою кількості та стану вантажу встановлено наступне:

- із пошкодженим пакуванням - 54 мішки, з яких 51 мішок з розривами розсип вантажу відсутня та 3 непошкоджені мішки, які мають сліди забруднення;

- із замоканням вантажу - 185 мішків, з яких в передній частині вагону з торця справа, в місці тління у нижньому та боковому ряду підмочено 105 мішків; в задній частині вагону у місці з`єднання криші з обшивкою стін над боковим люком є конструктивний зазор 3500 мм на 10мм не закладений відправником, нижні три ряди по ширині вагону і крайній ряд підмочено 80 місць.

- нестача склала - 11 мішків.

У комерційному акті від 18.10.2024 № 331904/1/1 зазначено, що 80 мішків підмочено через не закладені конструктивні зазори, а 20 мішків пошкоджено об конструктивні зазори деталей вагону, які не закладені відправником до початку навантаження.

Відповідно до положень пункту 4.1.5 Службової інструкції до УМВС якщо втрата, пошкодження, нестача вантажу могли відбутися з причини невідповідного технічного стану вагону, крім комерційного акту складається акт про технічний стан вагону, який додається до кожного екземпляру комерційного акту. Таким чином акт про технічний стан вагону є невід`ємною частиною комерційного акту.

Технічний стан вагону засвідчено актом "Про технічний стан вагону" №1 від 09.10.2024 (форми ГУ-106) та згідно з пунктом 4.2 Службової інструкції до УМВС відомості про складений акт було внесено до графи 12 комерційного акту.

Акт про технічний стан вагону №1 від 09.10.2024 засвідчив, що у місці тління вагону відправник ущільнив конструктивні зазори монтажною піною. У передній частині вагону справа на боковій стінці над боковими люками був наявний конструктивний зазор довжиною 700 мм на 10 мм, а в задній частині вагону зліва по ходу поїзда на боковій стінці над боковим люком є конструктивний зазор 4000 мм на 10 мм.

Додатково суд звертає увагу, що відповідно до фото, які додані до акту експертизи Іноземного підприємства "СЖС Україна" № 24102306DC, складеного при перевірці вантажу по станції Могилів-Подільський, у вагоні № 24093130 вбачаються щілини (конструктивні зазори), ущільнені монтажною піною.

Натомість, відповідно до приписів УМВС, відправник (позивач) перед навантаженням був зобов`язаний ущільнити наявні у вагоні зазори з метою забезпечення збереженості вантажу, але не монтажною піною, яка має високий ступень займання.

Отже, зазначені вище обставини свідчить про те, що вагон № 24093130 перед навантаженням не був підготовлений відправником (позивачем) для перевезення борошна, оскільки у вагоні були наявні не закладені відправником з середини вагону конструктивні зазори, а закладені конструктивні зазори були ущільнені з використанням монтажної піни, що прямо заборонено приписами пункту 2 "Підготовка вагону під навантаження" глави 11 ТУ до УМВС.

По матеріалам справи судом також встановлено, що після проведення перевірки та здійснення технологічних операцій вагон № 24093130 було передано 26.10.2024 на станцію Окница ЧФМ, що підтверджується передавальною відомістю від 26.10.2024 № 2244.

На адресу АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" вагон № 24093130 було повернуто 06.11.2024, що підтверджується передавальною відомістю від 06.11.2024 № 9503.

Наведене свідчить, що у вищезазначений період вагон № 24093130 знаходився на відповідальності ЧФМ (Молдова).

У накладній № 43214915 наявна відмітка про зміну договору перевезення та переадресування вагону № 24093130, згідно з якої станцією призначення вагону є станція Есхар, а одержувачем - ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" (графа 4, 5 накладної).

Вагон № 24093130 прибув на станцію Есхар 15.11.2024 та поданий в зону митного контролю, а 19.11.2024 вагон був відкритий для проведення митних формальностей і відбору зразків вантажу для проведення експертизи.

Матеріали справи містять Експертний висновок № 019607і/24 від 25.11.2024, складений фахівцями Випробувального центру Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на замовлення ТОВ "ТК "НОВАТОРГ", об`єктом дослідження якого був зразок борошна, яке перевозилось у спірному вагоні № 24093130. Згідно наведеного висновку встановлено, що надісланий зразок борошна за органолептичними показниками відповідає нормам ГСТУ, а рівно втрату властивостей (псування) вантажу у спірному вагоні № 24093130 не підтверджено.

Комісійну видачу вантажу одержувачу проведено 29.11.2024. За результатами перевірки встановлено, що при видачі вантажу різниці проти комерційного акту станції Могилів-Подільський не виявлено, недостача вантажу склала 11 мішків, згідно з експертним висновком від 25.11.2024 за № 019607 і/24 якість вантажу відповідає нормам показників (графа 19 комерційного акту від 18.10.2024 № 331904/1/1).

Представник ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" (відправника/одержувача) Вініченко І.П. приймав участь і при перевірці вантажу по станції Могилів -Подільський УЗ і по станції Есхар УЗ та підписав комерційний акт № 331904/1/1 без заперечень.

Суд також звертає увагу, вищезазначені акт експертизи Іноземного підприємства "СЖС Україна" № 24102306DC та Експертний висновок № 019607і/24 від 25.11.2024 не містять зазначень про те, що вантаж (борошно) підлягає утилізації або його вартість знижена. Водночас, до позову не надано жодних доказів на підтвердження утилізації зіпсованого (на твердження позивача) вантажу, рівно як і будь-яких інших доказів, які б свідчили про те, що відбувалось далі з борошном, яке не було зіпсоване під час спірного перевезення (наприклад, його продаж іншому контрагенту позивача із зазначенням ваги, вартості, тощо). Тобто, позивачем не наведено виклад обставин та не зазначено доказів щодо подальшої долі як зіпсованого (на твердження позивача), так і не зіпсованого вантажа (борошна).

Відповідно до п. 3, 4, 7 § 2 статті 39 УМВС перевізник звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, пошкодження (псування) вантажу, прийнятого до перевезення якщо вони виникли:

- з вини відправника або одержувача або внаслідок їх вимог, у силу яких неможливо покласти вину на перевізника;

- з причин, які пов`язані з навантаженням вантажу, якщо навантаження або вивантаження було проводилось відправником або отримувачем;

- внаслідок того, що відправник здійснив завантаження вантажу в непридатний для перевезення даний вантажний вагон або контейнер.

Як встановлено судом, позивач скористався своїм правом щодо забезпечення вагоном під навантаження. Відповідач не забезпечував позивача вагоном для навантаження спірного вантажу.

Позивач неналежним чином підготував спірний вагон для перевезення, оскільки в порушення положень УМВС ущільнив конструктивні зазори за допомогою монтажної піни, не заклав конструктивні зазори з середини вагону, не закрив виступаючі елементи вагону, що призвело до пошкодження частини мішків з борошном.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що саме позивач є відповідальним за дотримання технічних вимог по розміщенню та закріпленню вантажу у вагоні та відповідно до § 3 статті 19 УМВС несе відповідальність за усі наслідки незадовільного навантаження.

У свою чергу, враховуючи приписи § 3 статті 19 УМВС, пп 3, 4, 7 § 2 статті 39 УМВС, відповідач звільняється від відповідальності за втрату, пошкодження (псування) спірного вантажу, оскільки випадку навантаження провадилось відправником (позивачем).

Відтак судом встановлено, що позивачем не доведено наявності протиправної поведінки відповідача у спірному випадку.

Судом також встановлено, що позивачем не доведено факт завдання йому збитків, не обґрунтувано їх розмір належними та допустимими доказами з огляду на таке.

Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача збитки у загальній сумі 452 668,22 грн, з яких: 180 000,00 грн - збитки, завдані безпосередньо псуванням вантажу, а саме борошна у кількості 250 мішків; 272 668,22 грн - додаткові витрати, понесені позивачем для встановлення розміру збитків, з яких:

- 4 680,00 грн - сплата послуг Запорізької торгово-промислової палати (далі - ЗТПП) для підтвердження вартості товару на момент пожежі, що підтверджується Експертним висновком ЗТПП № ОИ-2972 від 19.03.2025, платіжною інструкцією № 1005 від 19.03.2025;

- 34 357,74 грн - сплата послуг ІП "СЖС Україна" для констатування понесених збитків та проведення інспекції вагону, що підтверджується складеним ІП "СЖС Україна" Інспекційним звітом № 24102306DC від 17.10.2024, актом приймання - здавання наданих послуг від 23/10/24, підписаним ТОВ "ТК "НОВАТОРГ";

- 3 500 грн - витрати на відрядження співробітника позивача на місце пожежі для представництва інтересів позивача, що підтверджується наказами ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" № 13/2 від 09.10.2024 та № 14/1 від 15.10.2024 про направлення у відрядження Вініченка Ігоря Павловича у період з 10.10.2024 по 12.10.2024 та з 16.10.2024 по 19.10.2024, касовими ордерами № б/н від 14.10.2024, № б/н від 21.10.2024 про видачу грошових коштів у сумах 1 500,00 грн та 2 000,00 грн;

- 17 933,58 грн - витрати на пальне під час відрядження співробітника позивача, що підтверджується фіскальними чеками;

- 173 810,19 грн - витрати на розмитнення товару при його поверненні в Україну (через неприйняття товару контрагентом "GALEXIM CRUP" SRL у зв`язку з непридатністю товару, що підтверджується листом "GALEXIM CRUP" SRL № 04/11-1 від 04.11.2024), наведені витрати підтверджуються залишком коштів учасника ЗЕД 44599645 (ТОВ "ТК "НОВАТОРГ") на рахунку митниці (єдиний рахунок) станом на 27.11.2024;

- 29 647,73 грн - витрати на подавання вагону під навантаження або вивантаження внаслідок псування товару, що підтверджується відомістю плати за надані послуги № 30090447 за вересень 2024 року;

- 143,83 грн - оплата за лабораторні дослідження згідно рахунку №б/н від 13.11.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № від 15.11.2024;

- 365,42 грн - оплата за фітосанітарні послуги згідно рахунку №б/н від 13.11.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № від 15.11.2024;

- 1 448,13 грн оплата за послуги згідно рахунку № 930/1605 від 18.11.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № від 18.11.2024;

- 6 781,60 грн оплата за послуги згідно Договору №559 від 21.11.2024, що підтверджується платіжними інструкціями № від 21.11.2024, № від 21.11.2024.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України.

Згідно з ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтями 113 та 114 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу.

Отже, понесені позивачем для встановлення розміру збитків додаткові витрати, які за розрахунком позивача склали 272 668,22 грн, у будь-якому випадку не підлягають відшкодуванню залізницею, яка несе відповідальність за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу тільки у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо при цьому не доведе, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від неї причин.

Щодо визначення позивачем фактичного збитку від псування вантажу виходячи саме з Експертного висновку ЗТПП № ОИ-2972 від 19.03.2025, згідно якого середньо-ринкова оптова вартість борошна пшеничного вищого гатунку за 1 тонну станом на 11.10.2024 склала 14 400,00 грн, суд зазначає наступне.

Судом досліджено, що у графі 24 накладної № 43214915 відправник (позивач) зазначив інвойс (рахунок-фактура) 3009, який містить відомості про вартість товару /вантажу, який перевозився у вагоні №24093130. Зазначений документ не було додано позивачем ні до вимоги № 26 від 16.01.2025, з якою позивач звертався до відповідача, ні до позовної заяви, а також не було долучено позивачем до матеріалів даної справи, що унеможливлює встановлення вартості вантажу, що перевозився за накладною № 43214915 у вагоні №24093130. Наразі Експертний висновок ЗТПП № ОИ-2972 від 19.03.2025 у спірному випадку не є належним та допустимим доказом на підтвердження вартості вантажу, що перевозився за накладною № 43214915 у вагоні №24093130

Крім того судом встановлено, що протиправна поведінка/дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Як встановлено судом, позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача у спірному випадку.

Наведене, у свою чергу, свідчить про не доведеність позивачем прямого причинного зв`язку між діями відповідача та збитками позивача.

Щодо доведення відсутності вини відповідача у спричиненні збитків позивачу.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Враховуючи надані сторонами докази та встановлені на їх підставі обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що подані відповідачем на спростування його вини у спричиненні збитків позивачу докази є більш вірогідними ніж докази, подані позивачем на обгрунтування наявності вини відповідача.

Як зазначалось, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у виді покладення на нього обов`язку відшкодування збитків.

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши подані учасниками справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, яка є необхідною для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, а саме позивачем не доведено наявності протиправної поведінки відповідача у спірному випадку, збитків у розмірі, визначеному позивачем, прямого причинного зв`язку між діями відповідача та збитками позивача, вини відповідача у спричиненні збитків позивачу.

З огляду на наведене, у задоволенні позову ТОВ "ТК "НОВАТОРГ" до АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення понесених збитків у загальному розмірі 452 668,22 грн належить відмовити повністю.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст. 4, 13, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 25.06.2025.

Суддя Оксана ГУМЕГА