ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" червня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1608/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

При секретарі судових засідань Меленчук Т.М.

розглянувши справу №916/1608/25

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю УКРЮГІМПЕКС (03124, м. Київ, вул. Радищева, 3, оф. В-406; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ (65104, м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86; )

Про стягнення 2664753,16 грн.

Представники:

Від позивача: Малікова А.В., ордер

Від відповідача: Спектор Ю.І., самопредставництво

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю УКРЮГІМПЕКС звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ грошових коштів в сумі 2664753,16 грн. з яких 1800000,00 грн. основного боргу, 703936,72 грн. інфляційного збільшення, 160816,44 грн. штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.04.2025р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю УКРЮГІМПЕКС до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1608/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "02" червня 2025 р. о 10:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 02.06.2025р. 10:00.

15.05.2025р. до суду відповідачем надано відзив.

28.05.2025р. до суду відповідачем надано клопотання про залучення доказів.

02.06.2025р. до суду відповідачем надано клопотання про об`єднання справі в одне провадження, відповідно до якого він просив суд прийняти відповідне процесуальне рішення про об`єднання справ №916/1608/25 та №916/1606/25 в одне провадження та про передачу матеріалів справи №916/1608/25 в об`єднане провадження на розгляд головуючого судді у справі №916/1606/25.

02.06.2025р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.06.2025р. о 10:30, із викликом учасників справи в судове засідання.

12.06.2025р. до суду позивачем надано заперечення на клопотання відповідача про об`єднання справ в одне провадження.

16.06.2025р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу якою клопотання представника відповідача від 02.06.2025р. за вх. 17364/25 про об`єднання справ в одне провадження залишив без задоволення, оскільки суд не вбачав в обґрунтуваннях відповідача, зазначених у поданому клопотанні про об`єднання, процесуальних підстав, передбачених ГПК України для задоволення відповідної заяви.

16.06.2025р., з урахуванням подання всіх процесуальних документів учасниками справи, суд без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 25.06.2025р. о 10:00, із викликом учасників справи в судове засідання.

23.06.2025р. до суду позивачем надано пояснення та додаткові документи.

24.06.2025р. до суду відповідачем надано клопотання, відповідно до якого відповідач просив суд надати йому строк на подання відповіді (заперечень) на заяву позивача від 23.06.2025р.

24.06.2025р. до суду відповідачем надано клопотання щодо врахування практики Верховного Суду, яке прийнято судом.

24.06.2025р. відповідачем надано клопотання, відповідно до якого він просив суд витребувати у позивача в порядку ч.6 ст.91 ГПК України оригінал поданої ним копії Договору позики №31/1 (поворотної безвідсоткової фінансової допомоги) від 31.01.2022 року для огляду в судовому засіданні під час дослідження доказів по суті розгляду справи.

У судовому засідання 25.06.2025р. судом, без оформлення окремого документа, постановлено ухвалу, якою відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України пояснення позивача та додані додатково документи від 23.06.2025р. залишено без розгляду, за відсутності письмового обґрунтування причин пропуску процесуального строку та відсутності клопотання про поновлення такого строку.

Клопотання відповідача про надання строку на подання відповіді (заперечень) на заяву позивача від 23.06.2025р., залишається без задоволення, у зв`язку з залишення без розгляду відповідних пояснень та додаткових документів.

Клопотання відповідача від 24.06.2025р. залишено без задоволення, оскільки відсутні підстави для його задоволення, враховуючи пояснення представника позивача щодо виникнення природи договірних зобов`язань між сторонами.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідач заперечував проти позову, з підстав, що викладено у відзиві.

У судовому засіданні 25.06.2025 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 25.06.2025 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову позивачем було зазначено суду, що 31.01.2022р. між сторонами було укладено Договір позики №31/1 (поворотної безвідсоткової фінансової допомоги), за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику позику, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк.

Позивачем було зазначено суду, що умовами п.п. 1.2., 2.1., 2.2., 3.1., 3.2., Договору визначено, зокрема, що оскільки між Сторонами налагоджуються тісні взаємовигідні ділові стосунки позика надається на безвідсотковій (безвідплатній) основі; сума позики становить 2000000,00 грн.; у разі, якщо фактичний розмір позики, наданої Позичальнику за цим договором, виявиться меншим, ніж це зазначено у п.2.1., сумою позики вважатиметься фактично надана сума коштів; Позикодавець надає позику одним або кількома платежами у день отримання листа-замовлення; позика надається в безготівковій формі.

Відповідно до п. 4.1. Договору визначено, що строк позики становить два календарні місяці з моменту надходження суми позики на банківський рахунок Позичальника.

Умовами п. 5.1. Договору передбачено, що позика повертається Позикодавцю на його банківський рахунок у безготівковій формі у строк, визначений в п.4.1. цього договору.

Позивачем було зазначено суду, що ним на виконання умов Договору, проведено декілька платежів, що підтверджуються платіжними інструкціями, зокрема: №106200698 від 01.02.2022р., №108200747 від 11.02.2022р., №108200751 від 15.02.2022р., №108200759 від 16.02.2022р., №108200770 від 18.02.2022р., №108200776 від 21.02.2022р., №108200785 від 23.02.2022р. на суму 1800000,00 грн. та відповідно до п.2.2. Договору, фактичним розміром наданої позики відповідачу є фактично надана сума коштів.

Позивачем було зазначено суду, що 23.02.2022р. Товариство з обмеженою відповідальністю УКРЮГІМПЕКС повідомило відповідача про переказ суми позики на виконання умов Договору, строк повернення позики, відповідно до п.4.1. Договору є - 24.04.2022р.

За посиланням позивача, станом на 31.03.2025р. відповідачем не повідомлено про можливість повернення позики, яким чином відбудеться таке повернення та позика не повернена останнім, що вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним договором.

Також, позивачем здійснено нарахування 703936,72 грн інфляційного збільшення та 160816,44 грн. 3% річних.

Надаючи відзив на позовну заяву, відповідачем було зазначено суду, що він не довіряє зазначеній копії Договору позики №31/1 (поворотної безвідсоткової фінансової допомоги) від 31.01.2022 року, та просить суд витребувати зазначений доказ в оригіналі для його огляду в судовому засіданні.

Також відповідачем було зазначено суду, що позивача та відповідача пов`язують довготривалі партнерські економічні відносини, починаючи з 2021 року, які полягали у тому, що позивач постачав відповідачу з метою переробки (механічного дроблення) сировину товарних груп 2517 та 2518 УКТЗЕД (доломіт, кальцит, вапняк, мармур тощо), а відповідач переробляв її саме для позивача, пакував, після чого зазначена продукція реалізовувалась позивачем третім особам.

За посиланням відповідача, з цією метою між сторонами було укладено цілу низку договорів, в тому числі:

- Договір постачання товару №30/04 від 30.04.2021 року, згідно з яким сировина надходила від позивача на склад відповідача на переробку;

- Договір постачання товару №05/05 від 05.05.2021 року, згідно з яким перероблена на замовлення позивача сировина поверталась назад позивачу для її подальшої реалізації тім особам покупцям зазначеного товару;

- Договір позики №31/1 від 31.01.2022 року (але, як зазначає відповідач, не в такій редакції);

- Договір №3-2024 про надання відповідачем послуг зберігання від 01.08.2024 року;

- Договір №1 на експедиторське обслуговування від 02.05.2022 року, яким відповідач надавав позивачу транспортно-експедиторські послуги.

Відповідачем було зазначено суду, що правовідносини та взаєморозрахунки між сторонами носили і носять комплексний характер та пов`язані із виникненням численних зустрічних однорідних грошових вимог.

Відповідач повідомляє суд, що направив позивачу заяву від 13.05.2025, в якій повторно, з урахуванням факту пожежі та знищення документів за період до 01.05.2024 року, в порядку ст.601 ЦК України, заявив наступне: відповідно до даних бухгалтерської довідки №13/05-1 від 13.05.2025 року сальдо грошових взаєморозрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ та Товариством з обмеженою відповідальністю УКРЮГІМПЕКС по Договору №05/05 від 05.05.2021 року на дату 06.05.2022 року становить 1876072,39 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ.

Відповідно до даних бухгалтерської довідки №13/05-2 від 13.05.2025 року, сальдо грошових взаєморозрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ та Товариством з обмеженою відповідальністю УКРЮГІМПЕКС по Договору №31/1 від 31.01.2022 року на дату 06.05.2022 року становить 1800000,00 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УКРЮГІМПЕКС.

Тому, на підставі вищевикладеного, керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України, відповідач заявляє про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог на суму 1800000,00 грн., що виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ та Товариством з обмеженою відповідальністю УКРЮГІМПЕКС на підставі Договору №05/05 від 05.05.2021 року з одного боку, та на підставі Договору №31/1 від 31.01.2022 року з іншого боку, на дату 06.05.2022 року.

Таким чином, на думку відповідача, сума основного боргу була давно погашена іншим способом, а всі штрафні санкції, які ґрунтуються на сумнівній копії Договору позики №31/1 від 31.01.2022 року в редакції, яка викликає сумніви у відповідача є безпідставними та недоведеними.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як з`ясовано судом, правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю УКРЮГІМПЕКС, як Позикодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ, як Позичальником, виникли на підставі укладеного між ними 31.01.2022р. Договору позики №31/1 (поворотної безвідсоткової фінансової допомоги).

Жодних додаткових угод до Договору позики №31/1 (поворотної безвідсоткової фінансової допомоги) від 31.01.2022р. матеріали даної справи не містять та зворотнього судом встановлено не було.

Як встановлено судом, з урахуванням положень п. 2.2. Договору, сумою позики є фактично надана суму, а саме у розмірі 1800000,00 грн.

Судом враховано пояснення представника позивача щодо укладання Договору позики №31/1 (поворотної безвідсоткової фінансової допомоги) від 31.01.2022р. та судом з`ясовано, що укладання договору сторонами відбулось шляхом обміну сканованими примірниками підписаного договору та за час розгляду справи відповідачем не ставилось питання щодо недійсності або неукладеності вказаного Договору.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як встановлено судом, позивачем, в рамках виконання умов укладеного договору, на користь відповідача було перераховано грошові кошти у загальному розмірі 1800000,00 грн. у якості поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, що підтверджується платіжними інструкціями №106200698 від 01.02.2022р. на суму в 425000,00 грн., призначення платежу: надання зворотної фінансової допомоги згідно Договору №31/1 від 31.01.2022р., без ПДВ, №108200747 від 11.02.2022р. на суму 200000,00 грн., призначення платежу: надання зворотної фінансової допомоги згідно Договору №31/1 від 31.01.2022р., без ПДВ, №108200751 від 15.02.2022р. на суму в 265000,00 грн., призначення платежу: надання зворотної фінансової допомоги згідно Договору №31/1 від 31.01.2022р., без ПДВ, №108200759 від 16.02.2022р. на суму в 165000,00 грн., призначення платежу: надання зворотної фінансової допомоги згідно Договору №31/1 від 31.01.2022р., без ПДВ, №108200770 від 18.02.2022р. на суму в 345000,00грн., призначення платежу: надання зворотної фінансової допомоги згідно Договору №31/1 від 31.01.2022р., без ПДВ, №108200776 від 21.02.2022р. на суму в 180000,00 грн., призначення платежу: надання зворотної фінансової допомоги згідно Договору №31/1 від 31.01.2022р., без ПДВ, №108200785 від 23.02.2022р. на суму в 220000,00 грн., призначення платежу: надання зворотної фінансової допомоги згідно Договору №31/1 від 31.01.2022р., без ПДВ, копії яких містяться в матеріалах справи.

В порушення умов п. 4.1. Договору, відповідачем не було повернуто позивачу отримані ним кошти у розмірі 1800000,00 грн. у якості поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, та зворонього матеріали справи не містять.

Щодо посилань відповідача про наявність підстав про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог на суму 1800000,00 грн., що виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ та Товариством з обмеженою відповідальністю УКРЮГІМПЕКС на підставі Договору № 05/05 від 05.05.2021 року з одного боку, та на підставі Договору № 31/1 від 31.01.2022 року з іншого боку, на дату 06.05.2022 року, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї зі сторін.

З аналізу вказаної статті вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому).

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Суд зазначає, що наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони.

Проте, варто зазначити, що припинення зобов`язання зарахуванням можливе лише за умов однорідності та безспірності зустрічних вимог сторін. Адже, за відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Взаємозалік зустрічних однорідних вимог передбачає наявність документально підтвердженого боргу однієї сторони перед іншою. Якщо наявність боргу не підтверджена належними доказами (тобто такі вимоги не є безспірними), відсутні підстави для проведення взаємозаліку.

Суд зазначає, що первинна документація - це документи, що фіксують господарські операції та є основою для бухгалтерського обліку. Вони підтверджують факт здійснення операцій та містять необхідні реквізити. Їх наявність є обов`язковою для доказування реальності операцій, зокрема, у судових справах.

Суд зазначає, що бухгалтерська довідка не може бути єдиним доказом у всіх випадках, в тому числі в судових спорах, де потрібні первинні документи, які підтверджують реальність операцій.

Таким чином, якщо документи відсутні, або з них не можливо ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та не містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, тощо не має підтвердження того, що господарська операція відбулася або що такий документ можливо кваліфікувати як первинний та він не може підтверджувати здійснення господарської операції.

Судом встановлено, що відповідач не надав доказів безспірності своїх вимог щодо боргу у розмірі 1800000,00 грн., доказів щодо наявності у позивача обов`язку щодо сплати такої суми наразі, доказів щодо законності наявності боргу саме в такому розмірі, що в свою чергу додатково свідчить про спірність зустрічних зобов`язань, в разі їх наявності у позивача перед відповідачем.

Враховуючи викладене, а також з огляду на відсутність документально підтвердженого боргу позивача перед відповідачем у розмірі 1800000,00 грн, суд зазначає, що у відповідача відсутні підстави для зарахування зустрічних позовних вимог в порядку ст.601 Цивільного кодексу України в межах розгляду даної справи.

При цьому, суд зазначає, що наразі існує господарська справа, в межах якої, зокрема, розглядаються позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ до Товариства з обмеженою відповідальністю УКРЮГІМПЕКС про стягнення боргу у розмірі 1800000,00грн. на підставі Договору №05/05 від 05.05.2021.

Крім того, суд звертає увагу, що вчинення правочину про зарахування зустрічних позовних однорідних вимог опосередковано свідчить про погодження з боку відповідача наявності заборгованості перед позивачем із визнанням своєї заборгованості.

Підсумовуючи все викладене, дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань за умовами Договору позики №31/1 (поворотної безвідсоткової фінансової допомоги) від 31.01.2022р., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1800000,00 грн. є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і враховуючи, що факт припинення зобов`язань між сторонами шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідачем не доведений - підлягають задоволенню судом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 160816,44 грн. та інфляційні втрати у розмірі 703936,72 грн.

Судом прийнято до уваги усні пояснення позивача, що розрахунок 3 % річних проведено за період з 24.04.2022р. по 15.04.2025р., та інфляційні втрати, як то визначено у позові з 24.04.2022р. по 15.04.2025р.

Суд, переривши розрахунки позивача щодо 3% річних та інфляційних втрат, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення правомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 31977,04 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю УКРЮГІМПЕКС задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ОДЕСЬКА СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ (65104, м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 86; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УКРЮГІМПЕКС (03124, м. Київ, вул. Радищева, 3, оф. В-406; ) грошові кошти в сумі 2664753 (два мільйони шістсот шістдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят три) грн. 16 коп., з яких 1800000 (один мільйон вісімсот тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 703936 (сімсот три тисячі дев`ятсот тридцять шість) грн. 72 коп. інфляційного збільшення, 160816 (сто шістдесят тисяч вісімсот шістнадцять) грн. 44 коп. 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 31977 (тридцять одна тисяча дев`ятсот сімдесят сім) грн. 04 коп.

Повне рішення складено 25 червня 2025 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко