ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/899/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Догару Сергія Георгійовича

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.04.2024 року про повернення позовної заяви, суддя в І інстанції Волков Р.В., в м. Одесі

у справі: №916/899/25

за позовом: Фізичної особи-підприємця Догару Сергія Георгійовича

до відповідача: Комунального некомерційного підприємства Дунайська обласна лікарня Одеської обласної ради

про стягнення 178 527,16 грн

ВСТАНОВИВ:

В березні 2025 року Фізична особа-підприємець Догару Сергій Георгійович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства Дунайська обласна лікарня Одеської обласної ради про стягнення 178 527,16 грн.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконання відповідачем зобов`язань за Договором підряду № 90/24-Н від 20.08.2024 в частині сплати за виконані позивачем роботи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.03.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків шляхом надання до суду: зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів доказів, копії яких додано до заяви; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; належним чином засвідчених копій письмових доказів, що додані до позовної заяви.

28.03.2025 позивач надіслав до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.04.2024 у справі №916/899/25 позовну заяву повернуто заявнику.

Суд зазначив, що до заяви, поданої в порядку усунення недоліків, позивач додав письмові докази, засвідчення яких не відповідає приписам частини п`ятої статті 91 ГПК України, оскільки позивачем не вказано дату засвідчення. Тобто позивач не засвідчив належним чином копії доданих до заяви документів, наслідком чого є те, що такі документи не можуть вважатися доказами у розумінні частини першої та другої статті 91 ГПК України, тому, позивачем не виконано вимог ухвали від 17.03.2025 про залишення позовної заяви без руху. Процесуальним наслідком невиконання вимог ухвали суду про залишення заяви без руху у встановлений судом строк є повернення позовної заяви (ч.4 статі 174 ГПК України).

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Догару Сергія Георгійовича, в якій останній просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.04.2024 у справі №916/899/25 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції неправомірно здійснив оцінку доказів (відповідність змісту копії документу оригіналу) на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження, до стадії судового розгляду та дослідження доказів; у суду першої інстанції були відсутні перешкоди в подальшому для дослідження доказів в порядку ст.ст. 210, 217 ГПК України; надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідач правом, наданим ст.263 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною другою статті 271 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що у даній справі оскаржується ухвала суду, зазначена в п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України (про повернення заяви позивачеві (заявникові)), то її перегляд за апеляційною скаргою має проводитись в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Догару Сергія Георгійовича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.04.2024 у справі №916/899/25; розгляд даної апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Догару Сергія Георгійовича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.04.2024 у справі №916/899/25 розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У такій формі у цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним.

Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст.174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч.2 ст. 174 ГПК України).

Частиною 4 статті 174 ГПК України визначено, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви заявникові, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 17.03.2025 суд першої інстанції, зокрема, встановив наступне.

Частиною другою статті 164 ГПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частина перша статті 74 ГПК України передбачає обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що є реалізацією принципу змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 цього Кодексу).

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч. ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 91 ГПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Зокрема, відповідно до абзацу другого частини п`ятої цієї статті учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Втім, позивачем подано до суду письмові докази без урахуванням встановленого процесуальним законом порядку їх засвідчення.

На підставі викладеного місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без руху та встановленню позивачу строку для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання до суду, зокрема, належним чином засвідчених копій письмових доказів, що додані до позовної заяви.

Цією ж ухвалою суд попередив позивача про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2025 позивач надіслав до суду заяву в порядку усунення недоліків, в додатках до якої міститься уточнена копія позовної заяви із додатками, на кожній сторінці яких міститься напис «копія вірна; оригінал у позивача; підпис заявника.

Водночас, до цієї заяви, поданої в порядку усунення недоліків, позивач знову додав письмові докази, засвідчення яких не відповідає приписам частини п`ятої статті 91 ГПК України, оскільки позивачем не вказано дату засвідчення.

Так, з аналізу статті 91 Господарського процесуального кодексу України убачається, що в учасника справи існує обов`язок засвідчити копію документу своїм підписом із зазначенням дати здійснення цього підпису в тому випадку, якщо в нього наявний оригінал цього документу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок засвідчення копій документів у письмовій формі визначений пунктом 5.26 Національного стандарту України ДСТУ 4163:2020, затвердженого наказом Державного підприємства "Український науководослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" (ДП "УкрНДНЦ") № 144 від 01.07.2020, з 01.09.2021, відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом" (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

При цьому, відмітка про засвідчення копії документа, у разі якщо такий документ складається з двох або більше аркушів, має міститись на кожному аркуші документа, копія якого засвідчується, або ж такий документ має бути прошито у спосіб, що унеможливлює його роз`єднання без порушення цілісності та містити відповідну відмітку про засвідчення копії.

Правомірність застосування судом вказаного порядку засвідчення копій документів зазначено в постановах Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №916/2024/20 та від 01.10.2020 у справі №910/8794/17.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства належним чином засвідчуються або кожний лист окремо, шляхом проставлення напису або печатки "Згідно з оригіналом", найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії, або ж шляхом скріплення (прошиття) певного пакету документів з відповідним написом "прошито та пронумеровано" та біля вказаного напису поставлення печатки "Згідно з оригіналом" або відповідного напису із зазначенням найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Суд наголошує, що копія набуває юридичної сили лише у разі її засвідчення в установленому порядку (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 08.05.2019 у справі №160/7887/19). Неправильно засвідчені або незасвідчені копії документів є недопустимими доказами фактичних обставин справи та є підставою для скасування судового рішення у справі (правова позиція Верховного Суду у постанові від 11.07.2018 у справі №904/8549/17).

Як убачається із поданих позивачем матеріалів, до позовної заяви додано копії документів, які не містять відмітку про дату їх засвідчення.

Отже, господарським судом правильно встановлено, що вказані документи не можуть вважатися доданими до позовної заяви належними доказами, оскільки додані документи не є ані оригіналами, ані належним чином засвідченими копіями.

З огляду на те, що додані до позовної заяви документи на підтвердження заявлених вимог не посвідчені належним чином, а тому вони не відповідають вимогам ст.91 Господарського процесуального кодексу України щодо засвідчення копій письмових доказів, господарський суд з урахуванням зазначених обставини справи та норм чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви.

Відтак, наведеними в апеляційній скарзі аргументами не спростовано висновок суду першої інстанцій про невиконання заявником вимог ухвали від 17.03.2025, якою було залишено без руху позову в частині надання належним чином засвідчених копій письмових доказів.

Відносно доводів скаржника щодо надмірного формалізму, колегія суддів зазначає наступне.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli.), заява № 35787/03, пункт 29, від 26 липня 2007 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року).

Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (постанова Верховного Суду від 23.10.2023 у справі №910/9714/22).

Проте, за встановлених у цій справі обставин, колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції надмірного формалізму та обмеження доступу позивача до правосуддя. Повернення позовної заяви пов`язано виключно з поведінкою заявника та його представника.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30.08.2024 у справі № 912/2436/23.

Крім того, зазначаючи про надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття до розгляду позовної заяви, поза увагою скаржника залишено, що ухвала, як один із видів судового рішення, підлягає обов`язковому виконанню.

В частині третій статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи, серед іншого, зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Положення частини четвертої статті 13 ГПК України визначають, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів також звертає увагу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з таким позовом до господарського суду у встановленому порядку, що було роз`яснено скаржнику в оскаржуваній ухвалі Господарського суду Одеської області від 07.04.2024 у справі №916/899/25.

При цьому, судовою колегією з Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо, що на розгляді Господарського суду Одеської області у складі судді Желєзної С.П. вже перебуває справа №916/1775/25 за позовом фізичної особи-підприємця Догару Сергія Семеновича до комунального некомерційного підприємства «Дунайська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради про стягнення 178 527,16 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.06.2025 у справі №916/1775/25 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників судового процесу.

Зі змісту ухвали місцевого господарського суду від 09.06.2025 у справі №916/1775/25 вбачається, що сторони, предмет, підстави позову аналогічні із обставинами справи №916/899/25, що перебуває у розгляді в суді апеляційної інстанції.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційні скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду щодо пропуску заявником строку звернення з заявою про скасування судового наказу не спростовують.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржниками порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 07.04.2024 у справі №916/899/25 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Догару Сергія Георгійовича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.04.2024 у справі №916/899/25 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 07.04.2024 у справі №916/899/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Я.Ф. Савицький

Н.М. Принцевська