ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2025 р. Справа№ 910/7404/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Шахід М. А.

від відповідача: Руднюк Ю. А.

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: не з`явився

від третьої особи-3: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба

на рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2024 (повне рішення складено 04.12.2024)

у справі № 910/7404/24 (суддя О. А. Грєхова)

за позовом Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1. Акціонерне товариство "Харківобленерго",

2. Харківське квартирно-експлуатаційне управління,

3. Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання публічного договору нечинним (неукладеним)

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В червні 2024 року Харківський національний університет повітряних сил імені Івана Кожедуба звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) визнання недійсними публічного договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 01.01.2023 та комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії".

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю інформації про позивача як про споживача електричної енергії на об`єктах, наданої АТ "Харківобленерго" для визначення сторони споживача за Публічним договором від 01.01.2023.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.11.2024 у справі № 910/7404/24 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що заявлена позивачем позовна вимога не може забезпечити поновлення порушених прав, а отже обраний спосіб захисту в будь-якому випадку є неефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 25.11.2024 у справі № 910/7404/24, Харківський національний університет повітряних сил імені Івана Кожедуба звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати в частині задоволених вимог як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 4, 16, 321, 633, 640, 642 ЦК України, ст.ст. 20, 202 ГК України, ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", ст.ст. 11, 77, 79, 236 ГПК України, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Зокрема, скаржник зазначає, що ним не вчинялось будь-яких активних дій для укладення спірного договору; об`єкти, перелік яких було АТ "Харківобленерго" відповідачу вибули з володіння та користування позивача ще у період 2006-2007 роки; абз 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що воно отримує усю інформацію про споживачів від ОСР, оскільки відповідно до ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електроенергії попереднім електропостачальником.

АТ "Харківобленерго" подало до суду додаткові пояснення у справі, у яких вказало, що за весь час дії договору позивач передавав йому покази засобів обліку електроенергії у вигляді звіту споживача у паперовій формі, підписані уповноваженою особою позивача, в тому числі і за спірними адресами. Також між ними підписано акти приймання-передачі послуги з розподілу електричної енергії за спірними адресами та акти про обсяги розподіленої електроенергії за договором № 2-928К і по спірних точках розподілу.

Розгляд заяв та клопотань учасників справи

Позивачем подано клопотання на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 922/4780/24 за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до Акціонерного товариства "Харківобленерго", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", Харківське квартирно-експлуатаційне управління, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання договору недійсним в частині визнання недійсними пунктів 1, 2 та 3 додатку до заяви приєднання від 16.01.2019 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії № 2-928К від 01.06.1997.

Відповідач заперечив проти задоволення зазначеного клопотання.

Колегія вирішила відмовити у задоволенні вказаного клопотання з огляду на таке.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульованого нормами статей 227, 228 ГПК України в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, на яку посилається заявник у своєму клопотанні, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Крім цього, слід зауважити, що зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього.

Подібний правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №904/3935/18 та від 29.04.2020 у справі №903/611/19.

Сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 922/4780/24, суд апеляційної інстанції має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті даної справи.

У клопотанні позивачем не наведено аргументованих і переконливих мотивів, з яких він вбачає об`єктивну неможливість розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням у справі № 922/4780/24.

Посилання заявника на те, що у справі № 922/4780/24 оспорюється факт дійсності пунктів 1, 2 та 3 додатку до заяви приєднання від 16.01.2019 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії № 2-928К від 01.06.1997, не свідчить про неможливість розгляду даної справи, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, визначену приписами статті 204 Цивільного кодексу України.

Також слід зазначити, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/5425/18 та від 20.06.2019 у справі №910/12694/18.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 (колегія суддів у складі: головуючої Ходаківської І.П., суддів Владимиренко С.В., Демидової А.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба на рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2024 по справі № 910/7404/24 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 26.03.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 за клопотанням представника Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба розгляд справи постановлено здійснювати в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 розгляд апеляційної скарги відкладено на 30.04.2025 та продовжено строк її розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 розгляд справи відкладено на 11.06.2025.

У судовому засіданні 11.06.2025 в режимі відеоконференції взяв участь представник позивача, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 11.06.2025 представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.

Треті особи явку своїх представників у судове засідання 11.06.2025 не забезпечили. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року № 1023-р визначено постачальником "останньої надії" на період з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2024 року.

На виконання вимог ч. 11 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" в мережі Інтернет за адресою: www.uie.kiev.ua ДПЗД "Укрінтеренерго" розміщено публічну оферту: порядок приєднання до умов договору; договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", комерційну пропозицію № 5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", додаток № 1 до договору (надалі - комерційна пропозиція).

01.01.2023 Акціонерне товариство "Харківобленерго" повідомило Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про те, що ним як постачальником "останньої надії" з 01.01.2023 здійснюватиметься електропостачання Харківському національному університету повітряних сил імені Івана Кожедуба.

З урахуванням наведеного між позивачем та відповідачем виникли правовідносини на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 01.01.2023, умови якого позивач як споживач електроенергії безакцептно прийняв з урахуванням п. 1.2.9. Правил та комерційної пропозиції.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).

Відповідно до п. 2.2 договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка є додатком до цього Договору.

Пунктом 5.10 договору встановлено, що оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Цей договір приєднання споживача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб (п. 13.1 договору).

Додатком № 1 до договору викладено Комерційну пропозицію № 5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії".

За положеннями п. 4.4 Комерційної пропозиції акт купівлі-продажу складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем, отриманих від ОС. У разі наявності зауважень до акту купівлі - продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності. До усунення розбіжностей сторони Договору керуються даними, що зазначені в Акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням даних після врегулювання розбіжностей.

Звертаючись з повозом до суду, Харківський національний університет повітряних сил імені Івана Кожедуба послався на те, що підставою для приєднання позивача як споживача до договору слугував лист АТ "Харківобленерго" (далі - третя особа 1) №56к-01/04-4519 від 30.12.2022, додатком до якого було "Повідомлення оператора системи про споживачів, постачання електричної енергії, яким здійснює постачальник "останньої надії" ДПЗД "Укрінтеренерго" енергії".

У графі "Фактична адреса площадки вимірювання" Повідомлення вказано наступні адреси у м Харкові: 1) вул. Михайла Гуревича, б.22/24; 2) вул. Двадцять Третього Серпня, б.2А; 3) вул. Двадцять Третього Серпня, б.2А; 4) пр. Науки, б.22А; 5) пр. Науки, б.22А. У графі "Найменування споживача" Повідомлення по зазначених адресах вказаний Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.

В той же час, листом від 28.05.2024 АТ "Харківобленерго" повідомило відповідача, що обліковувало за позивачем наступні площадки комерційного обліку електричної енергії за постачальником "останньої надії": 1) вул. Михайла Гуревича (Помірки), б. 22/24 у м. Харкові (EIC-code62Z087) (далі - об`єкт 1); 2) вул. 23 Серпня, б. 2А у м. Харкові (EIC-code 62Z302), (далі - об`єкт 2); 3) просп. Науки, б.22А у м. Харкові (EIC-code 62Z284), (далі - об`єкт 3).

Однак, як зазначає позивач, вказана інформація, яка послугувала підставою для укладення договору не відповідає дійсності, оскільки:

- відповідно до листа Харківського КЕУ від 07.06.2024 майновий комплекс військового містечка НОМЕР_2 у м. Харкові (об`єкт 1), ще у 2015 році передано з балансу Харківського КЕУ до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України на баланс військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - третя особа 3);

- згідно з наявною у позивача копією довідки Харківського КЕУ житловий будинок за адресою вул. 23 Серпня, б. 2А у м. Харкові (об`єкт 2) знаходиться на балансі та на забезпеченні Харківського квартирно-експлуатаційного управління (далі - третя особа 2).

- згідно із наявними в позивача копіями Свідоцтва про реєстрацію прав на нерухоме майно та Витягу про державну реєстрацію прав від 01.10.2010, приміщення за адресою просп. Науки, б.22А у м. Харкові (об`єкт 3) знаходиться в оперативному управлінні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (на даний час - Харківське КЕУ).

Таким чином, позивач зазначає, що інформація про позивача як про споживача електричної енергії на об`єктах 1, 2 та 3, передана третьою особою 1 відповідачу для визначення сторони споживача за договором не відповідала дійсності, оскільки вказані об`єкти ніколи не перебували на балансі позивача та окремі з яких у спірний період ним не використовувалися.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказав, що ОСР щомісяця надає постачальнику електричної енергії інформацію про обсяг розподіленої електричної енергії (звіти ОСР щодо фактичного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання), на підставі якої постачальник, в тому числі постачальник "останньої надії", визначає обсяг спожитої електричної енергії кожним споживачем, а отже всю інформацію щодо споживачів (адреси ТКОЕЕ) та обсягу спожитої ними електричної енергії ДПЗД "Укрінтеренерго" отримує від ОСР в Звітах щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання). Також, відповідач зазначає, що позивач у випадку незгоди з тим, що у 2023 році його було переведено на постачання електричної енергії до постачальника "останньої надії", повинен був звернутись до відповідача та третьої особи 1 про проведення певних корегувань, зняття обсягів, та/або про неправомірне переведення на ПОН тощо, чого позивачем здійснено не було.

Третя особа 1 зазначає, що відповідно до додатку № 3.1 від 07.03.23 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №2-928К від 01.01.2019 АТ "Харківобленерго" надає послугу з розподілу електричної енергії споживачу - Харківському національному університету повітряних сил імені Івана Кожедуба за адресами: вул. 23 Серпня, буд. 2А (ЕІС-коди точок комерційного обліку 62Z439, 62Z991 та ЕІС-код площадки комерційного обліку 62Z302); пр. Науки, буд. 22А (ЕІС-коди точок обліку 62Z020, 62Z095 та ЕІС-код площадки комерційного обліку 62Z284); м. Харків, вул. Михайла Гуревича, 22/24 (ЕІС-коди точки обліку 62Z759 та ЕІС-код площадки комерційного обліку 62Z087 в подальшому перейменована на ТКО 62Z759) до 03.04.2024. Третя особа 1 зазначає, що жодних повідомлень про зміну договору № 2-928К, його розірвання або документально підтверджених фактів зміни власника на об`єкти по пр. Науки, б. 22А та вул. 23 Серпня, б. 2А від позивача не надходило, умови Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії № 2-928К від 01.01.2019 змінені не були та залишаються чинними. При цьому, третя особа 1 зазначає, що відносно комерційної точки 62Z087 перейменованої в 62Z759, між АТ "Харківобленерго" та Військовою частиною НОМЕР_1 підписана Заява-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 32161 від 01.01.2019 за технічними даними Паспорту точки розподілу за об`єктом споживача м. Харків, вул. Помірки, 24 з ЕIС код ТКО 62Z759 строком з 09.04.2024 по 31.12.2024, що зафіксовано в додатку № 3.1. від 09.04.2024 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 321.61 від 01.01.2019. Додатковою угодою від 30.03.2024 договір № 2-928К від 01.01.2019 розірвано у частині надання послуги з розподілу електричної енергії на об`єкт за адресою вул. Михайла Гуревича, 24 (колишня вул. Помірки, 24) ЕIС код ТКО 62Z759. Також, третя особа зазначає, що товариство, як оператор системи розподілу, отримує від споживача покази засобів обліку електричної енергії у вигляді звіту споживача у паперовій формі підписані уповноваженою особою, та передає інформацію постачальнику електроенергії (ДПЗД "Укрінтеренерго"), на підставі яких і проводяться розрахунки зі споживачами, та між позивачем та третьою особою підписано акти приймання-передачі про надання послуги з розподілу електричної енергії та акти про обсяги розподіленої електричної енергії за договором № 2-928К, зокрема за період з 01 січня 2023 по 31 грудня 2023 розподілено електричну енергію за: Січень 2023 - 4 кВт*год. ЕIС код ТКО за об`єктом споживача 62Z087; Лютий 2023 - 3 092 кВт*год. ЕIС код площадки 62Z087; Березень 2023 - 19 281 кВт*год. ЕIС код площадки 62Z087; Квітень 2023 - 41 916 кВт*год. ЕIС код площадки 62Z087; Травень 2023 - 49 588 кВт*год. ЕIС код площадки 62Z087; Червень 2023 - 4 876 кВт*год. ЕIС код площадки 62Z087; Липень 2023 - 21 150 кВт*год. ЕIС код площадки 62Z087; Серпень 2023 - 27 287 кВт*год. ЕIС код площадки 62Z087; Вересень 2023 - 21 674 кВт*год. ЕIС код площадки 62Z087; Жовтень 2023 - 38 199 кВт*год. ЕIС код площадки 62Z087; Листопад 2023: 20 874 кВт*год. ЕIС код площадки 62Z302, 28 628 кВт*год. ЕIС код площадки 2Z284, 36 497 кВт*год. ЕIС код площадки 62Z087; всього - 85 999 кВт* год; Грудень 2023: 15 120 кВт*год. ЕIС код площадки 62Z3024; 10 158 кВт*год. ЕIС код площадки 2Z284; 10 493 кВт*год. ЕIС код площадки 62Z087; всього - 35 771 кВт* год. Також, третьою особою 1 зазначено про приєднання 30.08.2024 споживача - Харківське квартирно-експлуатаційне управління до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 026751 від 01.01.2019 за технічними даними Паспорту точки розподілу за об`єктами споживача: гуртожиток за адресою: м. Харків, пр. Науки, б. 22А (номер приладу обліку 000450, ЕІС-кодами точок комерційного обліку 62Z020); Гуртожиток за адресою: м. Харків, пр. Науки, б. 22А (номер приладу обліку 036403, ЕІС-кодами точок комерційного обліку 62Z095); квартирний багатоповерховий житловий будинок за адресою: м. Харків, вул. 23-го Серпня, б.2А (номер приладу обліку 032269, ЕІС-кодами точок комерційного обліку 62Z439); квартирний багатоповерховий житловий будинок за адресою: м. Харків, вул. 23-го Серпня, б.2А (номер приладу обліку 032906, ЕІС-кодами точок комерційного обліку 62Z991).

Третя особа 2 зазначила, що з 01.01.2021 по 2022 рік постачальником електричної енергії до будівель та споруд військового містечка фактично був Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України, якому військовою частиною відшкодовувалась вартість спожитої електричної енергії на підставі відповідних договорів, а з 01.01.2024 по теперішній час постачання електричної енергії до комплексу будівель та споруд військового містечка НОМЕР_2 здійснюється ТОВ "ОВІС ТРЕЙД" на підставі відповідного договору про закупівлю електричної енергії, укладеного військовою частиною НОМЕР_1 .

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частин 1 та 2 статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалися Верховним Судом та узагальнено містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

Принцип диспозитивності, закріплений у статті 14 ГПК України, передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, з урахуванням вищевикладеного особа має право на власний розсуд обрати будь-який з можливих способів захисту, які передбачені законом або договором, за виключенням випадків, коли законом встановлено імперативний характер щодо застосування конкретного способу захисту.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 910/1485/18).

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За положеннями ч. 6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, а згідно з приписами ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, двосторонній договір купівлі-продажу електричної енергії (двосторонній договір).

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України "Про ринок електричної енергії" купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець, оператори установок зберігання енергії та споживачі.

Відповідно до положень п. 4.12 розділу IV ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Факт споживання електричної енергії споживачем підтверджується даними комерційного обліку (обсяги), що надає постачальнику "останньої надії" оператор системи розподілу/передачі шляхом надання Звіту про фактичне споживання електричної енергії споживачами постачальника за розрахунковий період.

За положеннями ч. 3 ст. 58 Закону України Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Як визначено в ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018.

Відповідно до частини 6 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" (надалі - Правила) затверджено типовий договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (додаток 7 до Правил).

За положеннями частини 1 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" та п. 3.4.2 Правил постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.

Згідно з пунктом 1.2.9 Правил передбачено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", зміст якого визначається постачальником "останньої надії" на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (додаток 7 до цих Правил), є публічним договором приєднання та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Відповідно до п. 3.2.1 Правил постачальники універсальних послуг та постачальники "останньої надії" повинні оприлюднити на своїх вебсайтах типову форму договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та типову форму договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" відповідно.

Пунктом 3.4.4 Правил встановлено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

У цьому випадку покази засобу вимірювання визначаються постачальником послуг комерційного обліку на дату початку фактичного постачання електричної енергії в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, який не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу.

У разі постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або "останньої надії" споживач за взаємною згодою сторін (електропостачальника електричної енергії та споживача) може здійснювати оплату спожитої електричної енергії у формі попередньої оплати (п. 4.10 Правил).

Згідно з пунктом 6.2.4 Правил початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" вважається день припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Адміністратор розрахунків повідомляє дату переведення споживача на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" постачальнику (постачальникам) послуг комерційного обліку.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 01.01.2023, умови якого позивач як споживач електроенергії безакцептно прийняв з урахуванням п. 1.2.9. Правил та комерційної пропозиції.

Інформацію щодо площадок комерційного обліку електричної енергії за постачальником "останньої надії" АТ "Харківобленерго" повідомило позивача листом від 28.05.2024, зокрема, 1) вул. Михайла Гуревича (Помірки), б. 22/24 у м. Харкові (EIC-code62Z087) (далі - об`єкт 1); 2) вул. 23 Серпня, б. 2А у м. Харкові (EIC-code 62Z302), (далі - об`єкт 2); 3) просп. Науки, б.22А у м. Харкові (EIC-code 62Z284), (далі - об`єкт 3).

Як посилався позивач, вказана інформація, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до листа Харківського КЕУ від 07.06.2024 майновий комплекс військового містечка НОМЕР_2 у м. Харкові (об`єкт 1), ще у 2015 році передано з балансу Харківського КЕУ до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України на баланс військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - третя особа 3); згідно з наявною у позивача копією довідки Харківського КЕУ житловий будинок за адресою вул. 23 Серпня, б. 2А у м. Харкові (об`єкт 2) знаходиться на балансі та на забезпеченні Харківського квартирно-експлуатаційного управління (далі - третя особа 2); згідно із наявними в позивача копіями Свідоцтва про реєстрацію прав на нерухоме майно та Витягу про державну реєстрацію прав від 01.10.2010, приміщення за адресою просп. Науки, б.22А у м. Харкові (об`єкт 3) знаходиться в оперативному управлінні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (на даний час - Харківське КЕУ).

Як правомірно враховано судом, частиною 1 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено право споживача, зокрема, купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.

За приписами статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, і договори про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Відповідно до пункту 66 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії "постачальник "останньої надії" це - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

При цьому, відповідно до ст. 45 Закону України "Про ринок електричної енергії" розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до цього Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Система розподілу має бути побудована з урахуванням принципу економічної ефективності, планів розвитку міст (територій), з дотриманням режиму права власності, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища, енергоефективності, захисту життя і здоров`я людей, а також раціонального використання енергії відповідно до технічних правил та норм безпеки, передбачених нормативно-технічними документами.

Згідно з постановою НКРЕКП від 16.11.2018 № 1446 "Про видачу АТ "Харківобленерго" ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом" АТ "Харківобленерго" з 01.01.2019 здійснює діяльність з розподілу електричної енергії на закріпленій території, у якості оператора системи розподілу.

При цьому, як обґрунтовано встановлено судом, згідно з п. 1.1 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, цей договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживача (надалі - споживач) як послуги оператора системи. Цей договір укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднанням, що є додатком 1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору оператор системи надає споживачу послуг з розподілу електричної енергії параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 309, та Кодексу систем розподілу затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 310, за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються в

Паспорті точки розподілу за об`єктом споживача, який є додатком 2 до цього договору, та в особовому рахунку споживача, облікових баз даних оператора системи.

Згідно п. 2.2 договору відомості про засіб (засоби) вимірювання обсягу електричної енергії, що використовується на об`єкті (об`єктах) споживача, зазначаються разом із енергетичними ідентифікаційними кодами (ЕIС) в додатку 3 до цього договору.

Пунктом 3.5 цього договору передбачено, що визначений обсяг розподіленої (спожитої) електричної енергії за підсумками розрахункового місяця передається адміністратору комерційного обліку у встановленому Кодексом комерційного обліку порядку для включення в місячний баланс електричної енергії ОЕС України і є підставою для його використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку електричної енергії, у тому числі для взаєморозрахунків між споживачем та його постачальником.

За наявності розбіжностей у частині визначення обсягу розподіленої та спожитої електричної енергії вони підлягають урегулюванню відповідно до Кодексу комерційного обліку або в судовому порядку. До вирішення цього питання величина обсягу розподіленої та спожитої електричної енергії встановлюється відповідно до даних Оператора системи розподілу.

Таким чином, судом встановлено, що саме третя особа 1 адмініструє точки комерційного обліку електроенергії, отримує від споживача або зчитує самостійно покази засобів комерційного обліку електричної енергії, визначає обсяги електричної енергії спожитої споживачем та надає цю інформацію постачальнику електричної енергії, на підставі чого Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" і проводить розрахунки із споживачем згідно з умовами договору.

Натомість Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" лише здійснює постачання електричної енергії на визначені третьою особою 1 точки комерційного обліку.

При цьому суд апеляційної інстанції зважає на посилання 3-ої особи 1 на те, що позивач передавав обленерго покази засобів обліку електроенергії у вигляді звіту споживача у паперовій формі, підписані уповноваженою особою позивача, в тому числі і за спірними адресами. Також між ними підписано акти приймання-передачі послуги з розподілу електричної енергії за спірними адресами та акти про обсяги розподіленої електроенергії за договором № 2-928К і по спірних точках розподілу.

В той же час, як правомірно враховано судом, п.4.27. розділу ІV Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ) передбачено, що у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Дія договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії достроково припиняється у разі отримання оператором системи від нового або від попереднього власника (користувача) об`єкта споживача документального підтвердження факту зміни власника (користувача) цього об`єкта.

Дія договору про постачання електричної енергії достроково припиняється у разі отримання електропостачальником від оператора системи або нового чи попереднього власника (користувача) об`єкта споживача документального підтвердження факту укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії між оператором системи і новим власником (користувачем) цього об`єкта.

У такому разі дія відповідних договорів припиняється в частині постачання та розподілу електричної енергії на об`єкт, а в частині виконання фінансових зобов`язань сторін (які виникли на дату припинення дії договорів) їх дія продовжується до дати здійснення повного взаєморозрахунку між сторонами.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.

Отже, чинним законодавством визначено певний порядок повідомлення електропостачальника про власника (користувача) об`єкта споживача, дотримання якого позивачем не доведено належними доказами, так само, як і не доведено наявності підстав для визнання недійсним спірного договору.

До того ж, судом вірно визначено, що заявлена позивачем позовна вимога не може забезпечити поновлення порушених прав, а отже обраний спосіб захисту в будь-якому випадку є неефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене правомірним є висновок господарського суду про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2024 у справі №910/7404/24 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова складена 23.06.2025.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова