ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 року м.Дніпро Справа № 904/4265/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Чус О.В. (доповідач),

судді Верхогляд Т.А., Дармін М.О.

секретар судового засідання Солодова І.М.

Представники сторін:

Представник позивача: Черкавський Ю.С. адвокат

Представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 (повне рішення складено 21.01.2025, суддя Дичко В.О.) у справі 904/4265/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» (51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Широка, буд. 43 а, офіс 12, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Янтарна, буд. 83, корпус 1, кв. 69, )

про стягнення 1 311 347,83 гривень

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2024 року Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Товариство з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» про стягнення 1 311 347,83 грн, у тому числі основної заборгованості в сумі 1 222 022,46 грн, пені в сумі 68 020,14 грн, інфляційних втрат у сумі 13 462,86 грн і 3% річних у сумі 7 842,37 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно з договором № 60-ДСМ від 23.05.2024 позивачем сплачені грошові кошти в сумі 1 222 022,46 грн, однак Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» оплачений товар не поставлено.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 у справі №904/4265/24, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» 1 311 347,83 грн, у тому числі основну заборгованість у сумі 1 222 022,46 грн, пеню в сумі 68 020,14 грн, інфляційні втрати в сумі 13 462,86 грн, 3%річних у сумі 7 842,37 грн, судовий збір у сумі 19 670,22 гривень.

20 січня 2025 року до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на професійну правничу (правову) допомогу, в сумі 19 000 гривень.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на професійну правничу (правову) допомогу, в сумі 19 000 грн - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Янтарна, буд. 83, корпус 1, кв. 69, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» (51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Широка, буд. 43 а, офіс 12, ) витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 10000 грн (десять тисяч гривень 00 копійок).

У стягненні решти заявлених витрат на професійну правничу (правову) допомогу - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини», звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 14.01.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у його позовних вимогах.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення не ґрунтується на умовах Договору постачання №60-ДСМ від 23 травня 2024 року, та суперечить діючому законодавству України.

Між Позивачем і Відповідачем дійсно був укладений Договір №60-ДСМ від 23.05.2024 від 23.05.2024 року, проте крім укладеного Договору Сторони не погоджували і не проводили подальшої співпраці щодо умов і порядку співпраці і поставки Товару.

Рахунки - фактури, на які посилається Позивач не мають жодного відношення до Договору, оскільки вони елементарно не містять ані посилання на Договір, а ні реквізитів чи хоча б назви підприємства Позивача.

Сплачені Позивачем Відповідачу згідно Платіжних інструкцій грошові кошти було сплачено не в рамках і не на виконання умов Договору №60-ДСМ від 23.05.2024 року, ці кошти є помилково перерахованими і процедура їх повернення не має жодного відношення до умов і положень Договору №60- ДСМ від 23.05.2024 року.

Більш того Позивач жодного разу не звертався до Відповідача з вимогою повернення помилково сплачених коштів, що ще раз підтверджує відсутність взаємовідносин у Позивача з Відповідачем в рамках Договору №60-ДСМ від 23.05.2024 року.

Скаржник наголошує, що єдиним «доказом» своєї позиції Позивач вважав наявність Рахунків - фактур: № СФ-0000139 від 28.06.2024 року, № СФ-0000140 від 28.06.2024 року, № СФ-0000063 від 22.05.2024 року, СФ-0000137 від 28.06.2024 року, СФ-0000138 від 28.06.2024 року.

Відповідачем дані рахунки - фактури не оформлювались, тому з метою встановлення належності і допустимості письмових доказів, на які посилається Позивач, та з метою встановлення факту не порушення Відповідачем умов Договору №60-ДСМ від 23.05.2024 року, Відповідач звертався до Суду з клопотанням про витребування оригіналів Рахунків - фактур: № СФ-0000139 від 28.06.2024 року, № СФ-0000140 від 28.06.2024 року, № СФ-0000063 від 22.05.2024 року, СФ-0000137 від 28.06.2024 року, СФ-0000138 від 28.06.2024 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2024 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» строк для подання відзиву на позовну заяву, прийнято відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» на позовну заяву (з додатками) до розгляду, поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» строк для подання клопотання про витребування оригіналів письмових доказів, відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» про витребування оригіналів письмових доказів, закрито підготовче провадження у справі № 904/4265/24 та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 14.01.2025 о 10:00 год.

Безпідставну відмову в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» про витребування оригіналів письмових доказів вважаємо грубим порушенням процесуальних прав Відповідача і явним порушенням принципу рівності сторін у процесі та принципу змагальності сторін.

Також скаржник зазначає про те, що оскільки Відповідач не порушував жодної умови Договору №60-ДСМ від 23.05.2024 року, то відповідно і застосовувати будь - які штрафні санкції до Відповідача в розрізі умов Договору №60-ДСМ від 23.05.2024 року чи діючого законодавства України - підстав у Позивача немає.

Скаржник вважає, що позовні вимоги Позивача не могли підлягати задоволенню з огляду на невідповідність їх фактичним обставинам справи, з огляду на відсутність порушень будь - яких зобов`язань зі сторони Відповідача в розрізі Договору. Крім того фактичні обставини справи і документи, які долучив Позивач до позовної заяви, а саме: рахунки - фактури і платіжні інструкції свідчать про те, що вони жодним чином не відносяться до Договору постачання №60-ДСМ від 23.05.2024 року.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді Верхогляд Т.А., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.02.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/4265/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/4265/24.

21.02.2025 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 26.02.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 у справі 904/4265/24 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, на належні реквізити, надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

10.03.2025 від скаржника до ЦАГС надійшла заява, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати судового збору у розмірі 23 604,26 грн, відповідно до платіжної інструкції від 04.03.2025.

Ухвалою суду від 10.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 у справі 904/4265/24. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 28.05.2025 о 09 год. 30 хв.

28.03.2025 від ТОВ «Руфмаркет» до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та рішення суду залишити без змін.

Зокрема, зазначає про те, що апелянт чомусь самостійно вказує умови договору (п.1.1), де чітко йде мова саме про рахунки-фактури і чомусь надалі робить висновок, що необхідні якісь додаткові угоди або специфікації....хоча умови договору не містять вказівок про те, що асортимент, кількість повинні зазначатися в додаткових угодах, а не рахунках-фактурах.

Звертає увагу, що Апелянт не заперечує, що отримав грошові кошти від Позивача і що в реквізитах було посилання саме на даний рахунок-фактуру.

Законодавством не встановлено вимог щодо змісту рахунку-фактури.

Відповідно до п. 3.4 Договору постачальник зобов`язаний здійснити відвантаження Покупцеві протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту його оплати (якщо інше не передбачено окремою додатковою угодою Сторін та /або Специфікацією в письмовій формі).

Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 у справі 747/839/18 зроблено висновок про те, що порушення, які допущені в оформленні квитанцій та договорів, не можуть бути підставою для відмови у стягненні, а свідчать лише про наявність недоліків в оформленні документів, при цьому такі недоліки є формальними.

При цьому зазначаючи про помилковість визначення призначення платежу відповідач не надає доказів звернення до позивача з повідомленням про таку помилку та ним не було вчинено жодних дій на повернення таких грошових коштів.

Так фактично в договорі було передбачено можливість надсилання рахунків спочатку засобами зв`язку (п. 6.2 договору), а потім передача оригіналів наручно представнику (так спочатку менеджерам позивача було надано електронні копії вказаних рахунків-фактур, а згодом оригінали).

В оригіналах рахунків-фактури наявні всі дані сторін, також стоїть печатка відповідача.

До суду першої інстанції надавалися оригінали рахунків з синьою печаткою і суд оглядав їх.

В оригіналах рахунків-фактур, в графі одержувач вказується: ТОВ «РУФМАРКЕТ», в графі платник вказано: «той самий», що чітко вказує на те, що платником також є ТОВ «РУФМАРКЕТ».

Стосовно рахунку-фактури з датою 22.05.2024, то фактично вважаємо це технічною помилкою саме з боку відповідача (адже оплата з нашого боку була 23.05.2024 року) в день отримання рахунку. Можемо здогадуватися, що це трапилося через те, що перемовини та попередні домовленості між сторонами було досягнуто саме 22.05.2024 року.

Ще раз звертає увагу, що Апелянт підтверджує факт отримання грошових коштів та їх не повернення позивачу.

У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі N 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК (Постанова Великої Палати Верховного Суд від 10 квітня 2018 року № 910/10156/17).

28.05.2025 відповідач наданим процесуальним правом не скористався та не забезпечив явку в судове засідання повноважних представників.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника скаржника/відповідача.

У судовому засіданні 28.05.2025 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши присутніх представників сторін, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» (далі покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» (далі постачальник) укладено договір № 60-ДСМ (а.с. 16-17, далі Договір).

Згідно з пунктом 1.1 якого постачальник зобов`язується протягом дії цього Договору передати покупцю товар окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою), кількості і іншим умовам, які зазначаються у рахунках-фактурах до Договору (якщо інше не передбачено окремими додатковими угодами сторін), які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язаний прийняти товар і оплатити його на умовах, встановлених Договором. Партією товару вважається товар, переданий покупцю за окремою видатковою накладною.

На підставі пункту 1.2 Договору загальний обсяг товару, що продається за цим Договором, визначається протягом терміну дії Договору з урахуванням кількості та асортименту (номенклатури) товару за всіма переданими відповідно до умов цього Договору окремими партіями товару.

Згідно з пунктом 1.3 Договору ціни на товар визначаються в рахунках-фактурах або окремих додаткових угодах сторін в письмовій формі по кожній партії товару до її поставки покупцю.

Відповідно до пункту 1.4 Договору, якщо інше не передбачено окремою додатковою угодою сторін в письмовій формі, розрахунок за кожну партію товару здійснюється покупцем шляхом 100% оплати вартості цієї партії, яка вказана в рахунках-фактурах до даного Договору. При цьому вартість партії товару, за яку покупцем здійснено оплату в повному обсязі, зміні не підлягає.

Згідно з пунктом 2.1 Договору Договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками обох сторін.

Відповідно до пункту 2.2 Договору термін дії цього Договору до 31.12.2024 року. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим Договором. У разі, якщо до дати закінчення терміну дії цього Договору жодна із сторін не направила іншій стороні в письмовій формі повідомлення про розірвання цього Договору, цей Договір вважається продовженим на кожний наступний рік на умовах, які діяли станом на дату закінчення терміну дії цього Договору.

Згідно з пунктом 2.3 Договору Договір, додаткові угоди та специфікації до Договору, отримані засобами факсимільного зв`язку, мають юридичну силу до моменту обміну оригіналами.

Відповідно до пункту 3.1 Договору постачальник зобов`язаний передавати покупцю товар партіями в строк, у кількості, асортименті (номенклатурі) і згідно іншим умовам, встановленим у рахунках-фактурах до Договору (якщо інше не передбачено іншою окремою додатковою угодою сторін та/або специфікацією в письмовій формі).

На підставі пункту 3.3 Договору покупець зобов`язаний здійснити повну оплату товару по кожній його партії відповідно до п. 1.4 цього Договору (якщо інше не передбачено іншою окремою додатковою угодою сторін та/або специфікацією в письмовій формі).

Згідно з пунктом 3.4 Договору постачальник зобов`язаний здійснити відвантаження покупцеві протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту його оплати (якщо інше не передбачено іншою окремою додатковою угодою сторін та/або специфікацією в письмовій формі).

Відповідно до пункту 6.1 Договору накладні, за якими передається товар за Договором, а також додаткові угоди та/або інші двосторонні документи до Договору, підписані уповноваженими представниками сторін, вважаються невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з пунктом 6.2 Договору документи, що відправляються по факсу однієї із сторін іншій стороні, мають бути замінені на оригінали шляхом направлення поштою або вручення представникам сторін. До отримання оригіналів документів їх факсові копії мають повну юридичну силу, погоджують права та обов`язки сторін, можуть бути представлені в судові інстанції в якості доказів.

Відповідно до пункту 6.4 Договору правовідносини, що виникають у зв`язку з виконанням умов цього Договору і не врегульовані ним, в першу чергу регламентуються нормами параграфа 1 глави 54 чинного Цивільного кодексу України та іншими актами чинного цивільного законодавства України, що не суперечать Цивільному кодексу України.

Згідно з пунктом 6.8 Договору відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88, зміни, доповнення, додатки (специфікації) до цього Договору, первинні документи, які будуть складені для виконання Договору, можуть бути підписані з боку уповноважених представників сторін з використанням факсимільного відтворення підпису.

Позивач зазначає, що відповідачем на виконання умов Договору виставлені рахунки-фактури на загальну суму 1 222 022,46 грн (а.с. 18, 21, 23, 25, 27):

- № СФ-0000063 від 22.05.2024 на суму 277 006,80 грн (з ПДВ);

- № СФ-0000137 від 28.06.2024 на суму 231 336 грн (з ПДВ);

- № СФ-0000138 від 28.06.2024 на суму 237 119,40 грн (з ПДВ);

- № СФ-0000139 від 28.06.2024 на суму 228 592,26 грн (з ПДВ);

- № СФ-0000140 від 28.06.2024 на суму 247 968 грн (з ПДВ).

Відповідно до вказаних рахунків-фактур Товариство з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» здійснило оплату на загальну суму 1 222 022,46 грн, на підтвердження чого надано платіжні інструкції (а.с. 19, 20, 22, 24, 26):

- № 2914 від 23.05.2024 на суму 277 006,80 грн (з ПДВ), призначення платежу: сплата за труби згідно рахунку № СФ-0000063 від 22 травня 2024 року;

- № 3220 від 03.07.2024 на суму 228 592,26 грн (з ПДВ), призначення платежу: оплата за трубу та арматуру згідно рах. № СФ-0000139 від 28.06.2024 р.;

- № 3221 від 03.07.2024 на суму 231 336 грн (з ПДВ), призначення платежу: оплата за трубу та арматуру згідно рах. № СФ-0000137 від 28.06.2024 р.;

- № 3222 від 03.07.2024 на суму 237 119,40 грн (з ПДВ), призначення платежу: оплата за трубу та арматуру згідно рах. № СФ-0000138 від 28.06.2024 р.;

- № 3223 від 03.07.2024 на суму 247 968 грн (з ПДВ), призначення платежу: оплата за трубу та арматуру згідно рах. № СФ-0000140 від 28.06.2024 року.

26 серпня 2024 року позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» з претензією (а.с. 11-12), у якій вимагав у 5-денний строк оплатити заборгованість у сумі 1 222 022,46 гривень. Відповідь на претензію не надійшла, грошові кошти відповідачем не повернуто, що і стало причиною виникнення спору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виснував, що у матеріалах справи наявні рахунки-фактури № СФ-0000063 від 22.05.2024, №№ СФ-0000137, СФ-0000138, СФ-0000139, СФ-0000140 від 28.06.2024, платіжні інструкції № 2914 від 23.05.2024, №№ 3220, 3221, 3222, 3223 від 03.07.2024 (а.с. 18-27), згідно з якими постачальник отримав оплату товару, проте судом установлено, що передання товару Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» позивачу в установлений договором строк не відбулось.

Відповідач докази поставки товару не надав, позовні вимоги не спростував, контррозрахунок суми заборгованості не подав.

Відтак, Товариством з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» докази на підтвердження заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» перед позивачем у сумі 1 222 022,46 грн є більш вірогідними, тому позовна вимога про стягнення основної заборгованості в сумі 1 222 022,46 грн підлягає задоволенню.

Крім основної заборгованості, Товариство з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» нарахувало та заявило до стягнення за період з 07.06.2024 до 24.09.2024 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 68 020,14 грн, інфляційні втрати в сумі 13 462,86 грн та 3% річних у сумі 7 842,36 гривень.

Суд виснував, що розрахунок пені позивачем здійснено правильно, тому позовна вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в сумі 68 020,14 гривень; Товариством з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» інфляційні втрати розраховані правильно, тому вимога позивача про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню в сумі 13 462,86 гривень; вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» про стягнення 3% річних підлягає задоволенню в сумі 7 842,37 грн., оскільки арифметичних помилок не виявлено.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що між Позивачем і Відповідачем був укладений Договір №60-ДСМ від 23.05.2024 від 23.05.2024 року.

Відповідачем на виконання умов Договору виставлені рахунки-фактури на загальну суму 1 222 022,46 грн (а.с. 18, 21, 23, 25, 27):

- № СФ-0000063 від 22.05.2024 на суму 277 006,80 грн (з ПДВ);

- № СФ-0000137 від 28.06.2024 на суму 231 336 грн (з ПДВ);

- № СФ-0000138 від 28.06.2024 на суму 237 119,40 грн (з ПДВ);

- № СФ-0000139 від 28.06.2024 на суму 228 592,26 грн (з ПДВ);

- № СФ-0000140 від 28.06.2024 на суму 247 968 грн (з ПДВ).

Постачальником у перелічених рахунках-фактурах указано Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини». Зазначені рахунки-фактури містять підписи уповноваженої особи та відбитки печатки відповідача.

Відповідно до вказаних рахунків-фактур Товариство з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» здійснило оплату на загальну суму 1 222 022,46 грн, на підтвердження чого надано платіжні інструкції (а.с. 19, 20, 22, 24, 26):

- № 2914 від 23.05.2024 на суму 277 006,80 грн (з ПДВ), призначення платежу: сплата за труби згідно рахунку № СФ-0000063 від 22 травня 2024 року;

- № 3220 від 03.07.2024 на суму 228 592,26 грн (з ПДВ), призначення платежу: оплата за трубу та арматуру згідно рах. № СФ-0000139 від 28.06.2024 р.;

- № 3221 від 03.07.2024 на суму 231 336 грн (з ПДВ), призначення платежу: оплата за трубу та арматуру згідно рах. № СФ-0000137 від 28.06.2024 р.;

- № 3222 від 03.07.2024 на суму 237 119,40 грн (з ПДВ), призначення платежу: оплата за трубу та арматуру згідно рах. № СФ-0000138 від 28.06.2024 р.;

- № 3223 від 03.07.2024 на суму 247 968 грн (з ПДВ), призначення платежу: оплата за трубу та арматуру згідно рах. № СФ-0000140 від 28.06.2024 року.

Як доречно зазначено судом першої інстанції, за умовами пункту 3.4 Договору постачальник зобов`язаний здійснити відвантаження покупцеві протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту його оплати (якщо інше не передбачено іншою окремою додатковою угодою сторін та/або специфікацією в письмовій формі).

У матеріалах справи відсутні будь-які додаткові угоди до Договору, якими би сторони погодили інші строки поставки товару.

Колегія суддів констатує, що згідно з умовами Договору, наявними рахунками-фактурами та платіжними інструкціями строк поставки товару є таким, що настав 06 червня 2024 та 17 липня 2024 року.

На підставі ч.ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

На підставі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі абз. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права випливає, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем (постачальником) свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцеві. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця (постачальника), або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця. Таким чином, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, доведеної до продавця (постачальника). Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: або звернення до продавця (постачальника) з претензією, листом, телеграмою тощо, або подання до суду позовної заяви.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи наявні рахунки-фактури № СФ-0000063 від 22.05.2024, №№ СФ-0000137, СФ-0000138, СФ-0000139, СФ-0000140 від 28.06.2024, платіжні інструкції № 2914 від 23.05.2024, №№ 3220, 3221, 3222, 3223 від 03.07.2024 (а.с. 18-27), згідно з якими постачальник отримав оплату товару, проте передання товару Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» позивачу в установлений договором строк не відбулось.

Відповідно до матеріалів справи, Відповідач докази поставки товару не надав.

Докази, які учасники справи надають до суду, мають відповідати критеріям, визначеним у статтях 76-79 ГПК України: належність (постанова КГС ВС від 15 листопада 2019 року у справі № 909/887/18); допустимість (постанова КГС ВС від 5 грудня 2018 року у справі № 916/1813/16); достовірність (постанова КГС ВС від 21 жовтня 2020 року у справі № 925/594/18); достатність - вірогідність доказів (ст. 79 ГПК України).

Надані Товариством з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» докази на підтвердження заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» перед позивачем у сумі 1 222 022,46 грн є більш вірогідними, тому Господарським судом обґрунтовано задоволено позовну вимогу про стягнення основної заборгованості в сумі 1 222 022,46 грн.

Матеріали справи свідчать також і про те, що крім основної заборгованості, Товариство з обмеженою відповідальністю «Руфмаркет» нарахувало та заявило до стягнення за період з 07.06.2024 до 24.09.2024 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 68 020,14 грн, інфляційні втрати в сумі 13 462,86 грн та 3% річних у сумі 7 842,36 гривень.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Згідно з пунктом 5.3 Договору, у разі затримки поставки партії товару, постачальник на вимогу покупця зобов`язаний сплатити йому за весь період прострочення поставки пеню, що нараховується на вартість непоставленого товару за кожний день прострочення поставки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару, позивач відповідно до положень Договору та ЦК України має право нарахувати пеню, 3% річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.

Перевіряючи виконані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, судом першої інстанції цілком вірно визнано такі розрахунки обґрунтованим і арифметично правильним, та встановлено, що розраховані позивачем санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом за заявлений у позові період нарахування, а їх розмір є доведеним залученими позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку відповідача.

За таких обставин рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Щодо інших аргументів сторін, зокрема скаржника, колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 у справі 904/4265/24, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські сільгоспмашини» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 у справі 904/4265/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 у справі 904/4265/24 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.06.2025.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя М.О. Дармін