ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2025 р. м. Київ Справа № 911/1074/25

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., дослідивши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Львів»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рода Ексім Трейд»

про стягнення 23 473,77 грн

Без виклику учасників справи;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Автотрейдінг-Львів» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рода Ексім Трейд» про стягнення 23 423, 77 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов усного договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів в частині оплати за надані послуги. У зв`язку із чим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 23 473, 77 грн основного боргу.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/1074/25 від 02.04.2025 позовну заяву Дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Львів» залишено без руху.

15.04.2025 від позивача надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 02.04.2025.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.04.2025 було відкрито провадження у справі № 911/1074/25. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 22.04.2025 була доставлена відповідачу в його електронний кабінет 23.04.2025 о 16:44, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, враховуючи положення п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК та те, що ухвала суду про відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету відповідача до 17 години, днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі є 23.04.2025.

Судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 22.04.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21.02.2023 між Дочірнім підприємством «Автотрейдінг-Львів» (далі виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рода Ексім Трейд» (далі замовник, відповідач) була досягнута усна домовленість, а саме укладено в спрощений спосіб договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів (далі договір), відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати послуги (виконувати роботи) по ремонту і технічному обслуговуванню транспортних засобів замовника, а замовник зі свого боку зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги (виконані роботи).

За ствердженням позивача, на виконання умов договору позивачем надано відповідачу наступні ремонтні роботи та послуги на загальну суму 45 742, 07 грн:

- 21.02.2023 ДП «Автотрейдінг-Львів» виконало ремонтні роботи та надало відповідачу послуги щодо транспортного засобу марки SKODA KODIAQ L&K 2.0 TDI CR/147 KW, номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_2 , на загальну суму 9 663, 26 грн, за наслідками чого сторонами підписано акт виконаних робіт № ДПТО2300872 від 21.02.2023. Як зазначив позивач, ТОВ «Рода Ексім Трейд» здійснило оплату за вказані роботи та послуги. На підтвердження виконання робіт та надання послуг 21.02.2023 позивач долучив до позовної заяви копії акта виконаних робіт № ДПТО2300872 від 21.02.2023 та рахунок-фактуру № ДПС-000541 від 21.02.2023.

- 01.05.2023 ДП «Автотрейдінг-Львів» виконало ремонтні роботи та надало відповідачу послуги щодо транспортного засобу марки SKODA KODIAQ L&K 2.0 TDI CR/147 KW, номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_2 , на загальну суму 12 605, 04 грн, за наслідками чого сторонами підписано акт виконаних робіт № ДПТО2302284 від 01.05.2023. Як зазначив позивач, ТОВ «Рода Ексім Трейд» здійснило оплату за вказані роботи та послуги. На підтвердження виконання робіт та надання послуг 01.05.2023 позивач долучив до позовної заяви копії акта виконаних робіт № ДПТО2302284 від 01.05.2023 та рахунок-фактуру № ДПС-001563 від 01.05.2023.

- 04.01.2024 ДП «Автотрейдінг-Львів» виконало ремонтні роботи та надало відповідачу послуги щодо транспортного засобу марки SKODA KODIAQ L&K 2.0 TDI CR/147 KW, номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_2 , на загальну суму 23 473, 77 грн. Як зазначив позивач, відповідно до приписів податкового законодавства та у зв`язку із наданими послугами (в т.ч. заміна запчастин та здійсненими ремонтними роботами), визначеного умовами договору, виконавцем 05.02.2024 складено податкову накладну № , яку, за ствердженням позивача, прийнято відповідачем та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. На підтвердження виконання робіт та надання послуг 04.01.2024 позивач долучив до позовної заяви копії акта виконаних робіт № ДПТО2400070 від 04.01.2024, рахунок-фактуру № ДПС-000058 від 01.04.2024 та податкову накладну № 401019 від 04012024 щодо товарів/послуг продавця на загальну суму 23 473, 77 грн.

Суд встановив, що акт виконаних робіт № ДПТО2300872 від 21.02.2023 підписаний сторонами та скріплений їх відтисками печаток без будь-яких зауважень та заперечень.

Акт виконаних робіт № ДПТО2302284 від 01.05.2023 та акт виконаних робіт № ДПТО2400070 від 04.01.2024 підписані позивачем та скріплені їх відтиском печатки, натомість з боку відповідача вказані акти не підписані.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2023 відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в сумі 9 663, 26 грн із наступним призначенням платежу: «оплата за послуги згідно рахунка № ДПС-000541 від 21.02.23 р., у т.ч. ПДВ 20 % 1 610, 54 грн».

05.05.2023 відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в сумі 12 605, 84 грн із наступним призначенням платежу: «оплата за послуги згідно рахунка № ДПС-0015631 від 01.05.2023, у т.ч. ПДВ 20 % 2 100, 97 грн», що підтверджується копією банківської виписки від 08.04.2025.

Позивач стверджує, що відповідачем оплачено за надані послуги від 21.02.2023 та від 01.05.2023 на загальну суму 22 268, 30 грн, у зв`язку із чим розмір заборгованості за надані послуги від 04.01.2024 (в т.ч. заміна запчастин та здійсненими ремонтними роботами) становить 23 473, 77 грн.

За ствердженням позивача, 28.11.2024 ним було надіслано ТОВ «Рода Ексім Трейд» лист-вимогу вих. № 2811 від 28.11.2024 про сплату заборгованості у сумі 23 473, 77 грн у 7-денний строк від дня пред`явлення вимоги, проте відповідачем не було здійснено жодних дій для погашення заборгованості. На підтвердження направлення вказаної вимоги позивач долучив до матеріалів справи фіскальні чеки від 28.11.2024 щодо рекомендованих відправлень за № 480 та № 502.

При цьому, позивач у позовній заяві зауважив, що податкова накладна (в залежності від фактичних обставин певної справи) може бути допустимим доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним, якщо сторона, яка заперечує факт поставки вчинила юридично значимі дії: зареєструвала податкову накладну; сформувала податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом тощо, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт лише реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності.

У зв`язку із вказаним, позивач вважає, що долучена до позовної заяви копія податкової накладної № 401019 від 04.01.2024, складена на користь відповідача щодо виконаних робіт та наданих послуг на загальну суму 23 473, 77 грн підтверджує прийняття відповідачем робіт та послуг, що були виконані позивачем 04.01.2024.

З урахуванням зазначеного вище, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача 23 473, 77 грн основного боргу.

Отже, предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача вартості виконаних робіт та наданих послуг, що, за ствердженням позивача, були виконані ДП «Автотрейдінг-Львів» 04.01.2024 на загальну суму 23 473, 77 грн.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з положеннями ст. 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до положень ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Статтею 180 Господарського кодексу України (далі ГК України), передбачено, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Якщо зміст правочину, воля сторін зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних, за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то він також вважається таким, що вчинений у письмовій формі, за умови, якщо він підписаний його стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

До предмета доказування у даній справі входить зокрема факт укладання між сторонами договору про надання послуг та досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору про надання послуг (предмет договору, його ціну, права та обов`язки сторін).

Матеріалами свідчать про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, що відповідає приписам гл. 63 Цивільного кодексу України «Послуга. Загальні положення».

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 3 ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд встановив, що 21.02.2023 ДП «Автотрейдінг-Львів» виконало ремонтні роботи та надало відповідачу послуги щодо транспортного засобу марки SKODA KODIAQ L&K 2.0 TDI CR/147 KW, номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_2 , на суму 9 663, 26 грн, що підтверджується підписаним без зауважень та заперечень актом виконаних робіт № ДПТО2300872 від 21.02.2023.

Також, в матеріалах справи наявна копія рахунку-фактури № ДПС-000541 від 21.02.2023 на суму 9 663, 26 грн, в якому зазначено перелік виконаних робіт, встановлених запчастин та використаних матеріалів, що зазначені в акті виконаних робіт № ДПТО2300872 від 21.02.2023.

22.02.2023 відповідач здійснив оплату виконаних позивачем робіт та наданих послуг від 21.02.2023 та перерахував на рахунок позивача грошові кошти в сумі 9 663, 26 грн із наступним призначенням платежу: «оплата за послуги згідно рахунка № ДПС-000541 від 21.02.23 р., у т.ч. ПДВ 20 % 1 610, 54 грн», що підтверджується копією банківської виписки від 08.04.2025.

01.05.2023, як зазначив позивач, ДП «Автотрейдінг-Львів» виконало ремонтні роботи та надало відповідачу послуги щодо транспортного засобу марки SKODA KODIAQ L&K 2.0 TDI CR/147 KW, номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_2 , на суму 12 605, 04 грн, на підтвердження чого позивач долучив до позовної заяви копію акта виконаних робіт № ДПТО2302284 від 01.05.2023.

Також, в матеріалах справи наявна копія рахунку-фактури № ДПС-001563 від 01.05.2023 на суму 12 605, 04 грн, в якому зазначено перелік виконаних робіт, встановлених запчастин та використаних матеріалів, що зазначені в акті виконаних робіт № ДПТО2302284 від 01.05.2023.

Суд встановив вище, що акт виконаних робіт № ДПТО2302284 від 01.05.2023 з боку відповідача не підписаний.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що 05.05.2023 відповідач здійснив оплату виконаних позивачем робіт та наданих послуги від 01.05.2023 та перерахував на рахунок позивача грошові кошти в сумі 12 605, 84 грн із наступним призначенням платежу: «оплата за послуги згідно рахунка № ДПС-0015631 від 01.05.2023, у т.ч. ПДВ 20 % 2 100, 97 грн», що підтверджується копією банківської виписки від 08.04.2025.

Суд зазначає, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.11.2018 року в справі № 911/3685/17.

З урахуванням зазначеного вище, перерахування відповідачем 05.05.2023 на рахунок позивача грошових коштів в сумі 12 605, 84 грн із посилання в призначенні платежу на рахунок № ДПС-0015631 від 01.05.2023, в якому зазначено перелік виконаних робіт, встановлених запчастин та використаних матеріалів, що зазначені в акті виконаних робіт № ДПТО2302284 від 01.05.2023, свідчить про визнання відповідачем обов`язку з оплати за виконані позивачем та надані послуги від 01.05.2023 згідно акта № ДПТО2302284 від 01.05.2023.

В подальшому, за ствердженням позивача, 04.01.2024 ДП «Автотрейдінг-Львів» виконало ремонтні роботи та надало відповідачу послуги щодо транспортного засобу марки SKODA KODIAQ L&K 2.0 TDI CR/147 KW, номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_2 , на загальну суму 23 473, 77 грн, на підтвердження чого позивач долучив до позовної заяви копію акта виконаних робіт № ДПТО2400070 від 04.01.2024 на суму 23 473, 77 грн.

Також, в матеріалах справи наявна копія рахунку-фактури № ДПС-000058 від 01.04.2024 на суму 23 473, 77 грн, в якому зазначено перелік виконаних робіт, встановлених запчастин та використаних матеріалів, що зазначені в акті виконаних робіт № ДПТО2400070 від 04.01.2024.

Суд встановив, що акт виконаних робіт № ДПТО2400070 від 04.01.2024 з боку відповідача не підписаний.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази направлення акта виконаних робіт № ДПТО2400070 від 04.01.2024 в оригіналі або належним чином засвідченій копії на адресу-місцезнаходження відповідача. Протилежного матеріали справи не містять.

Доказів на підтвердження виставлення відповідачу рахунку-фактури № ДПС-000058 від 01.04.2024 на суму 23 473, 77 грн до суду також не надано.

Суд зазначає, що законодавство не містить вичерпного переліку первинних документів, які використовуються в бухгалтерському обліку для фіксації господарської операції.

Основними видами первинних документів, які можуть бути складені на підтвердження господарської операції поставки товару, за практикою, що склалася на ринку купівлі-продажу/поставки товарів (робіт, послуг), є видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт приймання-передачі товару тощо.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За змістом пункту 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції.

Вимоги щодо оформлення первинних документів наведені у пункті 2.3 Положення, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.4 Положення).

Водночас у п. 2.3 Положення також зазначено про те, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

У пункті 33 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.06.2019 у справі № 915/905/16, зокрема зазначено, що порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.

Отже, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

З матеріалів справи слідує, що надана позивачем копія акта виконаних робіт № ДПТО2400070 від 04.01.2024 не містять ані підпису, ані печатки особи, яка прийняла послуги, тобто такий первинний документ оформлений з порушенням встановлених законодавством правил, а відтак, не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню, та, відповідно, не може бути беззаперечним доказом факту виконання позивачем робіт та надання послуг.

При цьому, суд зазначає про те, що відсутність підпису особи, яка прийняла роботи/послуги не може вважатися неістотним дефектом первинного документу.

Разом з цим суд зазначає, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства.

У зв`язку з цим необхідно враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій. Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19.

Так позивач, додатково на підтвердження виконання позивачем та прийняття відповідачем робіт та послуг, що були виконані позивачем 04.01.2024 на загальну суму 23 473, 77 грн згідно акта виконаних робіт № ДПТО2400070 від 04.01.2024, долучив до матеріалів справи копію податкової накладної № 401019 від 04.01.2024.

У постанові Верховного суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19 наведено правову позицію про те, що якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази формування відповідачем, як покупцем товару (споживачем робіт та послуг), податкового кредиту за фактом виконання позивачем робіт та надання послуг згідно акта виконаних робіт № ДПТО2400070 від 04.01.2024 на підставі зареєстрованої позивачем податкової накладної № 401019 від 04.01.2024 в ЄРПН. Протилежного матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, долучена позивачем до позовної заяви податкова накладна № 401019 від 04.01.2024, не приймаються судом як доказ підтвердження виконання позивачем робіт та надання послуг на користь відповідача на загальну суму 23 473, 77 грн згідно акта виконаних робіт № ДПТО2400070 від 04.01.2024.

В матеріалах справи наявний лист-вимога позивача вих. № 2811 від 28.11.2024, в якому, серед іншого, позивачем зазначено, що ТОВ «Рода Ексім Трейд» звернулось до компанії також 04.01.2024 з проханням, щоб компанія надала послуги з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу SKODA KODIAQ L&K 2.0 TDI CR/147 KW, номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_2 . Компанія відповідно виконала замовлення ТОВ «Рода Ексім Трейд», про що було сформовано рахунок-фактуру на оплату № ДПС-000058 від 01.04.2024 на загальну суму 23 473, 77 грн. А відтак, вартість зазначених послуг складає 23 473, 77 грн. Відповідно, станом на дату складення листа, існує заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 23 473, 77 грн з ПДВ. У зв`язку із цим позивач, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, вимагав відповідача в 7-денний строк від дня пред`явлення вимоги сплатити вказану суму заборгованості.

На підтвердження направлення вказаної вимоги позивач долучив до матеріалів справи фіскальні чеки від 28.11.2024 щодо рекомендованих відправлень за № 480 та № 502.

Разом із тим, у пункті 5.32 постанови Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 916/1093/21 суд касаційної інстанції вказав, що належним доказом направлення документів адресату відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку є розрахунковий документ (поштова квитанція, поштова накладна з інформацією про поштове відправлення чи фінансовий чек) та опис вкладення у цінний лист з поіменним переліком документів, видані відправникові поштового відправлення. Правові висновки щодо необхідності наявності номера поштового відправлення на описі вкладення у цінний лист, викладені у постановах Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 916/2110/20, від 06.07.2020 у справі № 916/2828/19, від 26.03.2020 у справі № 910/9962/16 та від 13.01.2020 у справі № 910/28408/15.

За положеннями статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що долучені позивачем копії фіскальних чеків від 28.11.2024 свідчать про оплату та прийняття до пересилання поштових відправлень за № 480 та № 502 невідомого вмісту, які відсутні в матеріалах справи.

Долучені позивачем копії фіскальних чеків не є належними та допустими доказами направлення вказаного вище листа-вимоги відповідачу, оскільки з їх змісту не можна достовірно встановити направлення листа на адресу-місцезнаходження відповідача, як і не дають змогу встановити, що відповідачу було направлено саме лист-вимогу вих. № 2811 від 28.11.2024, копію якого позивач долучив до позовної заяви.

З огляду на наведене, суд робить висновок про те, що позивач не довів направлення вказаного листа-вимоги вих. № 2811 від 28.11.2024 на адресу-місцезнаходження відповідача.

Суд зазначає, що позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами обставину того, що ТОВ «Рода Ексім Трейд» зверталось до ДП «Автотрейдінг-Львів» (шляхом направлення заявки, листа, факсограми, телеграмами, телефонограмами тощо) з проханням надання позивачем послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу марки SKODA KODIAQ L&K 2.0 TDI CR/147 KW, номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_2 , загальна вартість яких склала 23 473, 77 грн, а замовлені послуги відповідали тим, що зазначені в акті № ДПТО2400070 від 04.01.2024 та рахунку-фактурі № ДПС-000058 від 01.04.2024.

З матеріалів справи вбачається, що підставою складення акта виконаних робіт № ДПТО2400070 від 04.01.2024 є рахунок № ДПС-000058 від 01.04.2024. Натомість в рахунку-фактурі № ДПС-000058 від 01.04.2024 на суму 23 473, 77 грн жодну підставу виставлення рахунку не зазначено (зокрема заявка відповідача тощо).

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено досягнення згоди з відповідачем у будь-якій формі щодо надання позивачем 04.01.2024 послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортного засобу марки SKODA KODIAQ L&K 2.0 TDI CR/147 KW, номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, з номерним знаком НОМЕР_2 , які зазначені в акті № ДПТО2400070 від 04.01.2024 та рахунку-фактурі № ДПС-000058 від 01.04.2024, на загальну суму 23 473, 77 грн.

За змістом статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18, від 23.12.2020 у справі № 910/2284/20).

У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів. Тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи надані позивачем докази на підтвердження виконання робіт та надання послуг відповідачу 04.01.2024 на загальну суму 23 473, 77 грн згідно акта виконаних робіт № ДПТО2400070 від 04.01.2024, з огляду на не доведення позивачем іншими доказами в їх сукупності факту виконання робіт та надання послуг, господарський суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту виконання ним робіт та надання послуг та прийняття їх відповідачем 04.01.2024 на загальну суму 23 473, 77 грн згідно акта виконаних робіт № ДПТО2400070 від 04.01.2024.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги зазначених вище правових норм, враховуючи, що Дочірнім підприємством «Автотрейдінг-Львів» не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. 76, 77 ГПК України факту здійснення відповідачем заявки на виконання робіт та надання послуг щодо транспортного засобу та факту виконання робіт та надання послуг 04.01.2024 на загальну суму 23 473, 77 грн згідно акта виконаних робіт № ДПТО2400070 від 04.01.2024, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Дочірнього підприємства «Автотрейдінг-Львів» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рода Ексім Трейд» про стягнення 23 473, 77 грн заборгованості за виконані роботи та надані послуги від 04.01.2024 є необґрунтованими, нормативно та документально не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Приймаючи до уваги висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 26.06.2025.

Суддя Л.В. Сокуренко