ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1036/25

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Босової Ю.С.

За участю представників сторін:

Від позивача: Марченко В.С. на підставі довіреності;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дебет» до фізичної особи-підприємця Гладченко Тетяни Василівни про стягнення 59 427,67 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебет» (далі по тексту ТОВ «Дебет») звернулося до господарського суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Гладченко Тетяни Василівни (далі по тексту ФОП Гладченко Т.В.) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 59 427,67 грн, яка складається із суми основного боргу у розмірі 37 037,53 грн, 3% річних у розмірі 3 507,19 грн та збитків від інфляції у розмірі 18 882,95 грн. Позивач просить зазначити у рішенні про нарахування 3 % річних на суму основного боргу у розмірі 37 037,53 грн з 15.03.2025 до моменту виконання рішення суду.

Позовні вимоги ТОВ «Дебет» обґрунтовані фактом переходу до позивача права вимоги до відповідача на підставі договору про відступлення права вимоги від 17.12.2024, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю «ЛВК-Мілк» (далі по тексту ТОВ «ЛВК-Мілк»), яке постачало відповідачу товар згідно видаткових накладних.

Ухвалою суду від 24.03.2025 дана справа була призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою суду від 23.04.2025 судом за клопотанням позивача було витребувано у Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі реєстраційний номер облікової картки платника ФОП Гладченко Т.В., яка здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_1 .

05.05.2025 до суду від Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на виконання ухвали суду від 23.04.2025 надійшов лист, у якому податковою службою було повідомлено ідентифікаційний код відповідача.

13.05.2025 до суду від ТОВ «Дебет» надійшла заява про зміну предмета позову. Суд зазначає, що вказана заява у розумінні приписів процесуального закону не є заявою про зміну предмета позову, оскільки предмет позову позивачем змінений не був. Фактично вказана заява була подана позивачем у зв`язку з повідомленням податковою службою ідентифікаційного коду відповідача, який тепер також був зазначений позивачем у прохальній частині позову.

ФОП Гладченко Т.В. була належним чином повідомлена про розгляд судом даної справи шляхом направлення ухвал суду на адресу її місцезнаходження згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 . Проте двічі направлені на адресу відповідача ухвали суду були повернуті з відмітками про відсутність адресата за вказаною адресою.

Після отримання судом відомостей про ідентифікаційний код відповідача та внесення 05.05.2025 відповідної інформації до автоматизованої системи всі ухвали були доставлені до зареєстрованого електронного кабінету відповідача.

Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З огляду на викладене господарський суд доходить висновку про належне повідомлення ФОП Гладченко Т.В. про розгляд судом даного спору. Оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

04.06.2025 до суду від ТОВ «Дебет» надійшли письмові пояснення, у яких позивачем було вказано про допущення арифметичної помилки при розрахунку основної заборгованості, оскільки позивачем було набуто право вимоги на суму 36843,45 грн, що на 194,08 грн менше, ніж заявлено до стягнення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

ТОВ «ЛВК-Мілк» було поставлено ФОП Гладченко Т.В. товар (вершки, кефір, йогурт, сир тощо) на загальну суму 37 037,53 грн, що підтверджується наступними підписаними між постачальником та покупцем видатковими накладними: №568/12 від 17.12.2021 на суму 18 265,53 грн, №500/02 від 14.02.2022 на суму 18 772,00 грн.

17.12.2024 між ТОВ «ЛВК-Мілк» (Продавець, Первісний кредитор) та ТОВ «Дебет» (Покупець, Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1-1.2 якого у порядку, в обсязі та на умовах, визначених договором та чинним законодавством України, Первісний кредитор відступає Новому кредитору право вимоги дебіторської заборгованості на суму 526 358,84 грн в процедурі банкрутства ТОВ «ЛВК-Мілк», у зв`язку з чим, Новий кредитор стає кредитором за основним зобов`язанням на всю суму заборгованості за основним зобов`язанням. Детальний обсяг права вимоги дебіторської заборгованості, придбаного за результатами проведення аукціону №BRD001-UA-846 від 19.11.2024, відображено у додатку № 1 до договору (довідка про стан дебіторської заборгованості на 01.09.2024). За цим договором Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань за основним зобов`язанням.

Додаток №1 до договору про відступлення права вимоги від 17.12.2024 містить перелік контрагентів та суми заборгованості, право вимоги яких було відступлено на користь Нового кредитора.

Згідно з п. 2.1 договору про відступлення права вимоги від 17.12.2024 Первісний кредитор відповідно до пункту 3 статті 82 Кодексу України з процедур банкрутства засвідчує, що Новим кредитором здійснено повну оплату за право вимоги дебіторської заборгованості на суму 526 358,84 грн в процедурі банкрутства згідно п. 2.2 цього договору.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 договору про відступлення права вимоги від 17.12.2024 Новий кредитор підтверджує, що в момент підписання цього договору Первісний кредитор передає, а Новий кредитор отримує документи на підтвердження права вимоги. З моменту підписання сторонами цього договору до Нового кредитора переходить право вимоги Первісного кредитора за основним зобов`язанням в повному обсязі, а Первісний кредитор втрачає зазначені права вимоги повністю.

Зі змісту протоколу №BRD001-UA-846 від 19.11.2024 ТОВ «ЛВК-Мілк» було відступлено, зокрема, право вимоги до ФОП Гладченко Т.В. на суму 36 843,45 грн.

17.12.2024 ТОВ «ЛВК-Мілк» та ТОВ «Дебет» було підписано акт приймання майна на аукціоні, згідно з п. 1 якого Продавцем передано, а Покупцем прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні №BRD001-UA-846 по лоту № 1, який відбувся 19.11.2024, а саме: право вимоги дебіторської заборгованості на суму 526 358,84 грн в процедурі банкрутства ТОВ «ЛВК-Мілк».

Листом від 09.01.2025 ТОВ «Дебет» було повідомлено ФОП Гладченко Т.В. про укладення з ТОВ «ЛВК-Мілк» договору про відступлення права вимоги від 17.12.2024, а також перехід до позивача права вимоги на суму 36 843,45 грн, яку позивача просив сплатити на рахунок товариства. Вказане повідомлення було 28.02.2025 направлено на адресу відповідача засобами поштового зв`язку листом з описом вкладення.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

В силу положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

При цьому, положеннями ст. 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу положень ч. ч. 1,5 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Враховуючи вищевикладені положення чинного законодавства, господарський суд дійшов наступного висновку. Так, правочини між суб`єктами господарювання належить вчиняти в письмовій формі, що втім не виключає можливості досягнення усної домовленості між сторонами з подальшим обов`язковими переданням відповідних письмових документів, які повинні підтверджувати факт укладання правочину між сторонами. З урахуванням викладеного вище, а також приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи видаткові накладні, господарський суд доходить висновку, що між сторонами по справі було укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Відповідно до положень ст. ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

ТОВ «ЛВК-Мілк» було поставлено ФОП Гладченко Т.В. товар на загальну суму 37 037,53 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними між постачальником та покупцем видатковими накладними. Водночас докази оплати відповідачем вартості поставленого ТОВ «ЛВК-Мілк» товару в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 511, ч. 1 ст. 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

На підставі договору відступлення права вимоги від 17.12.2024 права вимоги виконання ФОП Гладченко Т.В. зобов`язань з оплати поставленого ТОВ «ЛВК-Мілк» товару на суму 36 843,45 грн були відступлені на користь ТОВ «Дебет».

Враховуючи заміну кредитора у зобов`язанні, відсутність доказів оплати ФОП Гладченко Т.В. придбаного товару, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених ТОВ «Дебет» вимог в цій частині шляхом присудження до стягнення з відповідача заборгованості у сумі 36 843,45 грн. У задоволенні вимог про стягнення 194,08 грн (37 037,53 грн - 36 843,45 грн = 194,08 грн) господарський суд відмовляє, оскільки докази переходу до позивача права вимоги до відповідача на зазначену суму в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на приписи чинного законодавства ТОВ «Дебет» було заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 3 507,19 грн, які були нараховані за кожною накладною окремо до 14.03.2025, та збитків від інфляції у розмірі 18 882,95 грн, які також були розраховані за кожною накладною окремо. Останнім місяцем, показники інфляції за який були враховані позивачем, є лютий 2025 року.

ТОВ «Дебет» стверджує, що оскільки строк оплати товару у накладних не встановлений, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. Таким чином, розрахунок 3% річних та збитків від інфляції позивач здійснює з наступного дня після поставки товару.

Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 у справі №910/9075/17 дійшов висновку, що у випадку якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїй постанові від 19.08.2014 у справі №925/1332/13, де зазначено, що зі змісту статті 692 Цивільного кодексу України вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі - продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов`язок покупця оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 Цивільного кодексу України) виникає з моменту його прийняття.

Враховуючи часткове задоволення заявлених ТОВ «Дебет» вимог про стягнення суми основного боргу, господарським судом було здійснено перерахунок 3% річних та збитків від інфляції за першою накладною на суму боргу 18 071,45 грн. Судом враховано, що оплата відповідачем товару на суму 194,08 грн мала бути зарахована в рахунок оплати товару за найдавнішою накладною, тобто за накладною №568/12 від 17.12.2021.

З огляду на викладене, господарський суд зазначає, що правильним розміром 3% річних є 3 488,33 грн, збитків від інфляції - 18 782,08 грн, що має наслідком часткове задоволення вимог ТОВ «Дебет» до ФОП Гладченко Т.В. в цій частині.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Згідно з ч. 11-12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про правомірність зазначенні у рішенні суду про нарахування 3% річних з 15.03.2025 до моменту виконання рішення суду на суму боргу у розмірі 36 843,45 грн, що має наслідком часткове задоволення відповідного клопотання позивача.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення заявлених товариством з обмеженою відповідальністю «Дебет» вимог шляхом присудження до стягнення з фізичної особи-підприємця Гладченко Тетяни Василівни суми основного боргу у розмірі 36843,45 грн, 3% річних у розмірі 3488,33 грн, збитків від інфляції у розмірі 18782,08 грн . При цьому суд на підставі клопотання позивача зазначає у рішенні про нарахування 3 % річних на суму основного боргу у розмірі 36843,45 грн, починаючи з 15.03.2025 до виконання рішення суду. В іншій частині позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Гладченко Тетяни Василівни / АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 / на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дебет» /03124, м. Київ, бул. Гавела Вацлава, буд. 4; ідентифікаційний код 45320950/ суму основного боргу у розмірі 36 843,45 грн /тридцять шість тисяч вісімсот сорок три грн 45 коп./, 3% річних у розмірі 3488,33 грн /три тисячі чотириста вісімдесят вісім грн 33 коп./, збитки від інфляції у розмірі 18 782,08 грн /вісімнадцять тисяч сімсот вісімдесят дві грн 08 коп./, судовий збір у розмірі 2 409,61 грн /дві тисячі чотириста дев`ять грн 61 коп./.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, здійснювати нараховування 3% річних на суму основного боргу з 15.03.2025 до моменту виконання рішення суду.

Нарахування 3% річних необхідно здійснювати за наступною формулою:

Сума 3% річних = С х 3 х Д / КДР / 100, де:

С - сума основного боргу,

Д - кількість днів прострочення,

КДР кількість днів у році.

Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати фізичною особою-підприємцем Гладченко Тетяною Василівною суми основного боргу, нарахування 3% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 20 червня 2025 р.

Суддя С.П. Желєзна