УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Київ

23.06.2025Справа № 910/13941/24
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення 77 905,68 грн

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі також - позивач, ПрАТ «Уніка») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі також - відповідач, ПрАТ «УТСК») про стягнення 77 905,68 грн суми страхового відшкодування.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 відкрито провадження у справі № 910/13941/24, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та зобов`язано МТСБУ - Моторне (транспортне) страхове бюро України надіслати на адресу Господарського суду міста Києва поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № 218324160 - для приєднання до матеріалів справи.

27.11.2024 позивач долучив до справи копію постанови Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2024 у справі про адміністративні правопорушення №757/11457/24-п з гербовою печаткою суду та відміткою про набрання законної сили із супровідним листом.

29.11.2024 на адресу суду від МТСБУ надійшла відповідь на запит, а саме - інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ за полісом за № 218324160, згідно з

29.11.2024 відповідачем подано відзив на позов, а 31.03.2025 надано пояснення по справі з урахуванням постанови Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 910/10548/24.

Розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно з ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як встановлено судом під час розгляду справи, між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" (як страховиком) та ТОВ "ГЮРІНГ" (як страхувальником) укладено сертифікат добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Corporate» № 011071/4100/0000211 від 16.01.2024 (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом «Skoda Spaceback» д/н НОМЕР_1 , та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням.

Строк дії Договору встановлено з 21.01.2024 до 20.01.2025 (п. 14 Договору).

03.03.2024 о 16 год. 40 хв. в м. Києві, по з`їзду з моста Печерського, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Skoda Spaceback», д.н.з. НОМЕР_1 , (водій ОСОБА_1 ), та "Hyundai Sonata" д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

У схемі місця ДТП та відповіді Національної поліції України (ідентифікатор картки ДТП в системі НПУ №422908) вказано, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Hyundai Sonata", д/н НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 , станом на 03.03.2024 застрахована в ПРАТ "УТСК" за полісом № 218324160.

Згідно витягу з Централізованої бази даних МТСБУ щодо полісу №218324160, виданого ПрАТ "УТСК" вбачається, що за даним полісом забезпеченим є транспортний засіб "Hyundai Sonata", державний номер НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_3 , тому не дивлячись на різні державні номерні знаки транспортного засобу марки «Hyundai Sonata», VIN-код НОМЕР_3 , автомобіль є одним і тим же самим транспортним засобом, оскільки співпадає VIN код - унікальний серійний номер, що застосовується для індивідуального розпізнавання кожного механічного транспортного засобу, причіпного транспортного засобу.

Транспортний засіб, згідно чинного законодавства, ідентифікується номерними знаками двигуна та кузова (шасі); ідентифікаційний номер транспортного засобу, або VIN-код - це унікальний серійний номер, що застосовується в автомобільній промисловості для індивідуального розпізнавання кожного механічного транспортного засобу, причіпного транспортного засобу, мотоцикла та мопеда, визначення яких подані в міжнародному стандарті ISO 3833.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2024 у справі про адміністративні правопорушення №757/11457/24-п, ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Згідно рахунку на оплату "ІНТЕРЦИКЛОН" №ІВР0000105 від 06.03.2024 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda Spaceback» д/н НОМЕР_1 склала 95 079,77 грн.

За страховим випадком позивачем складено страховий акт № 9 від 12.03.2024 та було визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 90 879,77 грн. Виплата страхового відшкодування підтверджується платіжною інструкцією № 149190 від 13.03.2024.

Таким чином, як стверджує позивач, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору.

Згідно звіту №34737 від 18.03.2024 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda Spaceback» д/н НОМЕР_1 склала: 108 538,88 грн (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування та роботи), вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ склала: 81 105,68 грн.

Cума зобов`язання, що має бути сплачена відповідачем, складає: 81 105,68 - 3 200,00= 77 905,68 грн.

В порядку п. 6 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), позивач повідомив суд, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися. Позивач одразу звернувся до суду з даним позовом, оскільки досудовий порядок для спірних правовідносин не є обов`язковим. Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 та від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20.

Відповідач проти заявленого позову заперечував у повному обсязі зважаючи на наступне:

- відповідач станом на 27.11.2024 року, ще до розгляду справи по суті прийняв рішення та сплатив страхове відшкодування на користь позивача у повному обсязі, у сумі 77905,68грн., на доказ чого надаємо відповідні платіжні інструкції;

- у разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування;

- кінцевим граничним строком для прийняття рішення та виплати ПрАТ «УТСК» страхового відшкодування у порядку суброгації є 10.02.2025 року (90-й день з дня отримання відповідачем позовної заяви 12.11.2024). Тобто днем прострочення страхової виплати, й, відповідно днем, з якого могло б початися порушення права позивача (у разі несплати/неприйняття рішення) є день наступний за кінцевою датою - 11.02.2025 року;

- ані станом на дату відкриття провадження у справі, ані на дату подання відзиву відповідачем не порушено жодних прав позивача. Більше того, лише після отримання цієї позовної заяви, відповідач довідався про наявність у позивача права на відшкодування шкоди за наслідками ДТП від 03.03.2024;

- 20.03.2025 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув касаційну скаргу позивача та постановив рішення по справі № 910/10548/24 (з тими ж сторонами у справі та абсолютно аналогічним предметом та підставами спору), відповідно до якого позивачу було відмовлено у задоволенні касаційної скарги, встановлено обґрунтованість по суті й законність ухвалених рішень судів першої та апеляційної інстанцій та підтверджено аргументованість позиції щодо відсутності підстав для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, у разі відсутності порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів позивача.

З огляду на наведені вище обставини та наявні у матеріалах справи фактичні дані, суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України зважаючи на таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Позовні вимоги позивача у даній справі спочатку були обґрунтовані тим, що у Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." є обов`язок з виплати страхового відшкодування на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 218324160 у розмірі 77 905,68 грн.

Позивач вказує, що не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а одразу звернення до суду із даним позовом, оскільки досудовий порядок для спірних правовідносин не є обов`язковим.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Таким чином, з огляду на норми статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків; зазначений у підпункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, від 03.10.2018 у справі № 753/5293/16-ц, від 20.02.2019 у справі № 201/8286/16-ц, від 01.07.2019 у справі № 513/1275/14-ц, від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15, а також Верховним Судом у постановах від 21.03.2019 у справі № 758/16132/16-ц, від 01.07.2019 у справі № 513/1275/14-ц, 05.02.2020 у справі № 748/1893/18, від 22.04.2021 у справі № 754/5626/19, від 25.05.2020 у справі № 910/10075/19 та від 25.11.2021 у справі № 204/5314/18.

Поряд з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к (провадження №13-24кс19) зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

У вказаній постанові судом також зазначено, що у системному зв`язку зі ст. 36 положення п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

В той же час, суд відзначає, що приписи статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є чіткими, однозначними та передбачають умовою для отримання страхового відшкодування подання потерпілим чи іншою особою саме страховику (а не суду) та саме заяви про страхове відшкодування (а не позовної заяви), до якої законодавцем встановлено чіткі вимоги (відмінні від вимог до позовної заяви).

При цьому, дані приписи мають на меті надання можливості страховику за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ реалізувати закріплені в Законі права на отримання інформації та витребування документів задля встановлення всіх обставин страхового випадку, адже останній не є його учасником, а тим більше - суб`єктом правовідносин з виплати потерпілому відшкодування за договором добровільного майнового страхування (КАСКО) (в тому числі, направивши на огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) свого працівника, аварійного комісара або експерта).

Виключно за наслідками вчинення вказаних дій, які зумовлюють початок перебігу встановленого законодавцем у положеннях статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строку на прийняття страховиком рішення щодо відповідного страхового випадку, та у випадку нездійснення страхової виплати (неповної її виплати) за спливом такого строку чи повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування взагалі, може йтися про існування порушених прав потерпілого або іншої особи, яка має право на отримання страхового відшкодування за договором (полісом), що підлягає судовому захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2020 у справі №910/10075/19.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

У той же час, звернення потерпілого або іншої особи, яка має право на отримання відшкодування, безпосередньо до суду має своїм наслідком ситуацію, коли позов пред`являється до дати настання обов`язку із здійснення виплати та навіть до дати початку перебігу встановленого законом строку для виконання зобов`язання та, враховуючи, що дана категорія справ в тотальній більшості випадків розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, тобто, строк її розгляду повинен не перевищувати 60 календарних днів, то фактично станом на дату розгляду справи строк виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ свого обов`язку з здійснення страхової виплати є таким, що не настав.

Саме з моментом подання у передбаченому ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку заяви даний Закон пов`язує виникнення у страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ обов`язку з виплати страхового відшкодування, початок перебігу строку на виконання такого обов`язку та відповідно відповідальність за порушення такого строку.

Як вбачається з наявних у справі доказів, позовна заява надійшла відповідачу через систему «Електронний суд ЄСІТС» 12.11.2024, а кінцевим граничним строком для прийняття рішення та виплати ПрАТ «УТСК» страхового відшкодування у порядку суброгації є 10.02.2025 року (90-й день з дня отримання відповідачем позовної заяви 12.11.2024).

Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на дату розгляду даного спору права позивача не були порушені, а відповідачем не було построчено виконання свого обов`язку зі здійснення страхового відшкодування, оскільки Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" не зверталось до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У той же час, з наданих відповідачем доказів вбачається, що Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія." сплачено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Уніка" страхове відшкодування у повному обсязі у сумі 77905,68грн., на доказ чого надаємо відповідні платіжні інструкції, а сама:

- № 10569 від 27.11.2024 на суму 7 905,68 грн;

- № 10532 від 26.11.2024 на суму 10 000,00 грн;

- № 10471 від 25.11.2024 на суму 10 000,00 грн;

- № 10441 від 22.11.2024 на суму 10 000,00 грн;

- № 10413 від 21.11.2024 на суму 10 000,00 грн;

- № 10387 від 20.11.2024 на суму 10 000,00 грн;

- № 10358 від 19.11.2024 на суму 10 000,00 грн;

- № 10316 від 18.11.2024 на суму 10 000,00 грн.

Таким чином, оскільки заборгованість по оплаті страхового відшкодування сплачена відповідачем у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Частиною 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Розподіл судових витрат - окрема процесуальна дія суду, яка прямо залежить від результату розгляду справи (задоволення позовних вимог, відмова у задоволенні позову, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо).

У позовній заяві ПрАТ «СК «Уніка» просить стягнути з відповідача 2 422,40 грн судового збору та 7 000,00 грн витрат на послуги адвоката.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд враховує, що станом на час судового розгляду права позивача не були порушені, а відповідачем не було построчено виконання свого обов`язку із здійснення страхового відшкодування, оскільки ПрАТ "СК "Уніка" не зверталось до ПрАТ "УТСК." із заявою про виплату такого відшкодування в порядку статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". І хоча позивач не був позбавлений права звернутися безпосередньо до суду без попереднього звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, втім на момент такого звернення відповідачем не порушувалися, не заперечувалися та не оспорювалися права та законні інтереси позивача. Тобто відповідач жодним чином не переслідував протиправну мету - порушення прав та інтересів позивача.

Як вбачається зі змісту статті 130 Господарського процесуального кодексу України, саме вона врегульовує спосіб та порядок розподілу судових витрат за різних підстав закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду з урахуванням особливостей зазначених процесуальних дій.

Системний аналіз цієї статті свідчить про те, що її приписи сформовані з урахуванням особливостей процесуальної поведінки позивача, яка у подальшому призвела до закриття провадження у справі (звернення у порядку господарського судочинства з позовом, що не підлягає розгляду у такому порядку, подання позову за відсутності його предмета, наявність судового рішення між тими ж сторонами з того ж предмета спору, розгляд аналогічного спору іншим судом тощо).

Враховуючи наведене, законодавець у статті 130 вказаного кодексу передбачив способи та особливості розподілу судових витрат у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи, укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку, у разі відмови позивача від позову, якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

У справі, що розглядається, провадження підлягає закриттю саме у зв`язку з відсутністю предмета спору. Водночас частиною п`ятою статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто зазначена норма надає лише відповідачу право вимагати компенсації понесених у справі витрат та виключно у випадку необґрунтованості дій позивача. Натомість права позивача на заявлення вимог про компенсацію здійснених ним судових витрат у цьому випадку цією нормою не передбачено.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 910/10548/24.

Зважаючи на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката в розмірі 7 000,00 грн не підлягають задоволенню.

Стосовно витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн, то суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

У даному випадку позивач має право на повернення судового збору за його клопотанням, поданим у порядку п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Проте, як свідчать матеріали справи, станом на момент винесення ухвали про закриття провадження у справі, позивач клопотання про повернення судового збору з державного бюджету на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" не заявляв, відтак наразі при закритті провадження у даній справі у суду відсутні підстави для повернення судового збору на підставі вказаної норми.

Керуючись ст. 130, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 234, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/13941/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення 77 905,68 грн суми страхового відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали складено і підписано - 23.06.2025

Суддя Ю.О. Підченко