ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2025 року м.Дніпро Справа № 904/3789/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),

суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича Дніпропетровська область, м. Жовті Води на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 (суддя Дичко В.О. Повне рішення суду складено 04.11.2024р.) у справі №904/3789/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, )

до Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 101 321,31 гривень

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Коллект Центр з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича заборгованості в сумі 101 321,31 гривень.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 у справі № 904/3789/24 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр до Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича про стягнення 101 321,31 грн задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр (01133, м. Київ, вул.Мечнікова, буд. 3, офіс 306, ) заборгованість у сумі 101 321,31 грн (сто одна тисяча триста двадцять одна гривня 31 копійка) та судовий збір у сумі 3 028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

У задоволенні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр про стягнення з Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича витрат на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 25 000 гривень відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 01 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі банк), Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА Життя» (далі страховик) та Фізичною особою підприємцем Мавроді Юрієм Олександровичем (далі клієнт/страхувальник) укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/3148/367464 (далі Договір від 01.09.2017, а.с. 4-7), відповідно до пункту 1.1, якого, протягом строку дії кредиту банк надає клієнту можливість використання кредитної лінії (далі кредит) з поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), МФО 305653 (далі рахунок), шляхом здійснення платежів в межах поточного ліміту з рахунку у разі відсутності (недостатності) на рахунку грошових коштів. Максимальний ліміт кредиту за договором складає 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень (далі максимальний ліміт). Станом на 30.11.2021 загальна сума заборгованості Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича за Договором від 01.09.2017 становила 66 558,33 грн (а.с. 18-19).

Відповідно до пункту 11.1 Договору від 01.09.2017 банк у встановленому законодавством України порядку має право без згоди клієнта відступити свої права вимоги за договором будь-якій особі або обтяжити ці права іншим чином на умовах договору. Згідно з пунктом 11.2 Договору від 01.09.2017 у разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки банку за договором, що стосуються умов кредитування, в повному обсязі, у тому числі право щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, неустойок.

30 листопада 2021 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (далі первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-47 (далі Договір від 30.11.2021, а.с. 22-24). Згідно з пунктом 2.1 Договору від 30.11.2021 на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в додатку 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною.

Станом на 10.01.2023 загальна сума заборгованості Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича за Договором від 01.09.2017 становила 88 611,10 грн (а.с. 20).

10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі новий кредитор) укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (далі Договір від 10.01.2023, а.с. 28-30). Згідно з пунктом 2.1 Договору від 10.01.2023 за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників (далі боржники), зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору (далі Реєстр боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них (далі основні договори, права вимоги). Права вимоги, що є предметом цього договору, належать первісному кредитору на підставі, зокрема, договору відступлення № 114/2-47 від 2021-11-30 між первісним кредитором та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк». Згідно з пунктом 5.1.1 Договору від 10.01.2023 Реєстр боржників в електронному вигляді (додаток № 1) передається новому кредитору за актом прийому-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 2) не пізніше наступного робочого дня після підписання новим кредитором цього договору. Реєстр боржників в електронному вигляді передається відповідальній особі нового кредитора шляхом запису на матеріальний носій, наданий новим кредитором. У Реєстрі боржників до Договору від 10.01.2023 за № 7115 міститься інформація про боржника Мавроді Юрія Олександровича, договір № 011/3148/367464, загальна сума заборгованості 88 611,10 гривень.

Оскільки Фізична особа підприємець Мавроді Юрій Олександрович порушив умови Договору від 01.09.2017 та вищевказані норми матеріального права, є правомірним звернення позивача з даним позовом до відповідача.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з зазначеним рішенням, через систему « Електронний суд», Фізична особа підприємць Мавроді Юрій Олександрович Дніпропетровська область, м. Жовті Води звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати Рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/3789/24 від 04.11.2024, ухвалити нове рішення про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» у задоволені позову до Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича (далі- Відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 101 321,31 гривень.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вказує, що на підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» надано Розрахунки заборгованості по картковому кредиту.

Наданий розрахунок містять лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду тощо. Розрахунок заборгованості не € документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року' (№ 342/180/17) та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 року (N 6-16цс15).

Крім того слід звернути увагу, що відповідно до пункту 1.1. Договору від 01.09.2017 сторонами встановлений поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів № ). В свою чергу Позивач надав Розрахунок заборгованості по картковому кредиту де зазначено номер карткового рахунку НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ).

Вказані номери рахунків в Договорі від 01.09.2017 та в Розрахунку відрізняються, що свідчить про неналежність розрахунку вказаному Договору.

Також, з Розрахунку заборгованості неможливо встановити склад суми 66 558,00 грн - а саме, яка сума тіла кредиту, відсотків, штрафу та пені.

Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що ФОП «Мавроді Ю.О. були перераховані грошові кошти у загальній сумі 66 558,00 грн.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач та який взяв до уваги суд першої інстанції, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту та користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Наданий розрахунок є документом, що створений самим AT «Райффазен банк», а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає Позивач.

За Договором №011/3148/367464 про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування від 01.09.2017, відсотки за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише до 01 вересня 2019 року, тобто строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану відсоткову ставку за кредитами, нарахування відсотків має проводитися на рівні фіксованої відсоткової ставки.

З матеріалів справи не вбачається продовження строку кредитування після 01.09.2019.

Але в свою чергу, Позивач пред`являє вимоги в сумі 101 321,31 грн, з яких заборгованість станом на 30.11.2021 - 66 558,33 грн, відсотки, нараховані за період з 30.11.2021 до 09.01.2023 - 22 052,77 грн, відсотки, нараховані за період з 10.01.2023 до 31.08.2023 - 12 710,21 грн.

Тобто, відсотки нараховані поза межами строку кредитування (після 01.09.2019). Крім того, як зазначалося вище, неможливо встановити склад суми боргу 66 558,33 грн - яка сума відсотків та за який період такі відсотки були нараховані.

Отже, суд першої інстанції не взяв до уваги юридичний факт - а саме строк закінчення строку кредитування, що впливає на строк нарахування процентів за користування кредитом.

Суд першої інстанції не взяв до уваги юридичний факт, а саме - які права існували у АТ «Райффайзен Банк» на момент укладання Договору№ 114/2-47 від 30.11.2021 про відступлення право вимоги, та які права відступалися за цим договором.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просить залишити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 року по справі № 904/3789/24 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відмовити Відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з Позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Дармін М.О. (доповідач), судді Кощеєв І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №904/3789/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи №904/3789/24.

06.12.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Враховуючи, що апелянтом виконані вимоги ст.ст. 256, 258, 259 ГПК України, підстави для повернення апеляційної скарги чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні, апеляційний суд вважає за можливе відкрити апеляційне провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича Дніпропетровська область, м. Жовті Води на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 у справі №904/3789/24, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

01 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі банк), Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА Життя» (далі страховик) та Фізичною особою підприємцем Мавроді Юрієм Олександровичем (далі клієнт/страхувальник) укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/3148/367464 (далі Договір від 01.09.2017, а.с. 4-7).

На підставі пункту 1.1 Договору від 01.09.2017 відповідно до умов договору протягом строку дії кредиту банк надає клієнту можливість використання кредитної лінії (далі кредит) з поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), МФО 305653 (далі рахунок), шляхом здійснення платежів в межах поточного ліміту з рахунку у разі відсутності (недостатності) на рахунку грошових коштів.

Максимальний ліміт кредиту за договором складає 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень (далі максимальний ліміт).

На дату укладення договору поточний ліміт кредиту складає 30 000 (тридцять тисяч гривень) гривень.

Згідно з пунктом 1.2 Договору від 01.09.2017 строк дії кредиту (далі строк дії кредиту) з наступного дня, що слідує за датою укладання договору (далі дата початку кредитування) по 01.09.2019 р. включно, далі дата закінчення кредитування (може змінюватися в порядку, передбаченому договором).

Відповідно до пункту 1.4 Договору від 01.09.2017 кредит надається виключно з метою фінансування господарської (підприємницької) діяльності клієнта, у зв`язку із чим до відносин сторін не застосовується Закон України «Про споживче кредитування».

Згідно з пунктом 2.1 Договору від 01.09.2017 протягом всього строку фактичного користування кредитом клієнт зобов`язаний сплачувати щомісяця банку проценти, розмір яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 29,9% річних.

На підставі пункту 2.3 Договору від 01.09.2017 нарахування процентів здійснюється на щоденний залишок заборгованості по кредиту, зменшений на суму операцій, для яких діє пільговий період, за строк фактичного користування кредитом. Таке нарахування здійснюється щомісяця в будь-який день в період, що починається за 4 (чотири) робочих дні до кінця календарного місяця та закінчується в останній день місяця, але не раніше 25 (двадцять п`ятого) числа кожного календарного місяця (дата розрахунку процентних платежів), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році. При розрахунку процентів враховується перший день фактичного використання клієнтом кредитних коштів, останній день строку користування кредитом не враховується. Нарахування процентів здійснюється за період з дати фактичного використання кредитних коштів по дату розрахунку процентних платежів включно, а в наступні періоди з дня, наступного за попередньою датою розрахунку процентних платежів по дату розрахунку процентних платежів в поточному періоді включно.

При простроченні погашення кредиту проценти нараховуються за весь строк фактичного користування кредитом на суму фактичної заборгованості, в тому числі протягом строку такого прострочення, та підлягають сплаті відповідно до умов договору.

Згідно з пунктом 5.1 Договору від 01.09.2017 клієнт зобов`язаний протягом дії договору здійснювати погашення заборгованості в порядку, визначеному договором, шляхом зарахування на рахунок щомісячного обов`язкового платежу, розрахованого відповідно до умов пункту 5.2 договору, та здійснити повне (остаточне) погашення заборгованості не пізніше дати закінчення кредитування.

Під поняттям «погашення заборгованості» сторони розуміють повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати комісій, штрафів та інших платежів, якщо такі матимуть місце, які передбачені договором, в тому числі відшкодування витрат та збитків банку, пов`язаних з неналежним виконанням клієнтом умов договору.

Згідно з пунктом 5.2 Договору від 01.09.2017 клієнт зобов`язаний до 10 (десятого) числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за першою (з дати укладення договору) датою розрахунку процентних платежів, забезпечити на рахунку наявність коштів для сплати щомісячного обов`язкового платежу в сумі не менше 15 (п`ятнадцяти) відсотків від залишку заборгованості за кредитом на дату розрахунку процентних платежів, але не менше фіксованої суми, встановленої відповідними тарифами банку. При цьому, залишок заборгованості за кредитом, що береться до розрахунку щомісячного обов`язкового платежу, включає використану суму кредиту, суму нарахованих процентів, комісій та штрафів за всіма видами заборгованості, зменшену на суму не внесеного клієнтом щомісячного обов`язкового платежу попередніх місяців.

В разі недостатності на рахунку коштів, належних до сплати клієнтом банку за договором в термін виконання зобов`язань клієнта за договором, клієнт вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань за договором.

На підставі пункту 5.9 Договору від 01.09.2017 вимоги банку щодо погашення заборгованості клієнта за договором підлягають задоволенню у такій черговості: погашення комісії та інших платежів згідно тарифів, погашення процентів за недозволеним овердрафтом, погашення процентів за кредитом, погашення недозволеного овердрафту, погашення кредиту.

Клієнт надає банку право самостійно приймати рішення щодо встановлення іншої черговості погашення заборгованості (кредиту, процентів за користування кредитом, штрафів, неустойки та пені) за договором.

Відповідно до пункту 11.1 Договору від 01.09.2017 банк у встановленому законодавством України порядку має право без згоди клієнта відступити свої права вимоги за договором будь-якій особі або обтяжити ці права іншим чином на умовах договору.

Згідно з пунктом 11.2 Договору від 01.09.2017 у разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки банку за договором, що стосуються умов кредитування, в повному обсязі, у тому числі право щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, неустойок.

Відповідно до пункту 12.1 Договору від 01.09.2017 у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань, встановлених договором, сторони несуть відповідальність згідно законодавства України та положень договору.

Відповідно до пункту 12.4 Договору від 01.09.2017 до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у п`ять років.

Згідно з пунктом 13.2 Договору від 01.09.2017 договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками (за наявності) і діє до повного виконання ними прийнятих зобов`язань за договором.

Договір від 01.09.2017 підписаний сторонами та скріплений печатками банку і страховика без зауважень та заперечень.

У матеріалах справи відсутні докази того, що Договір від 01.09.2017 оспорюється або визнаний недійсним у судовому порядку.

Станом на 30.11.2021 загальна сума заборгованості Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича за Договором від 01.09.2017 становила 66 558,33 грн (а.с. 18-19).

30 листопада 2021 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (далі первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-47 (далі Договір від 30.11.2021, а.с. 22-24).

Згідно з пунктом 2.1 Договору від 30.11.2021 на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (портфель заборгованості).

Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в додатку 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 2.3 Договору від 30.11.2021 внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами.

Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотнього відступлення.

Новий кредитор має право здійснити наступне відступлення прав вимог без згоди первісного кредитора.

Згідно з пунктом 2.5 Договору від 30.11.2021 на дату укладення договору права вимоги, кредитні договори та договори забезпечення є дійсними.

Відповідно до пункту 2.6 Договору від 30.11.2021 відступлення прав вимоги за договором здійснюється без згоди боржників за кредитними договорами та/або поручителів за договорами забезпечення.

Згідно з пунктом 2.8 Договору від 30.11.2021 у зв`язку з відступленням прав вимоги, в дату відступлення прав вимоги первісний кредитор вважається таким, що відступив та передав, а новий кредитор таким, що прийняв та набув всіх прав первісного кредитора за договорами забезпечення.

Відповідно до підпунктів 4.1.1, 4.1.10 пункту 4.1 Договору від 30.11.2021 новий кредитор засвідчує та гарантує, що:

- Новий кредитор є небанківською фінансовою установою, що внесена до Державного реєстру фінансових установ, має свідоцтво, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має ліцензію на надання фінансових послуг з факторингу та надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту.

- Новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів за кредитними договорами з дати відступлення прав вимоги за умови дотримання вимог чинного законодавства України.

Згідно з підпунктами 4.3.3, 4.3.8 пункту 4.3 Договору від 30.11.2021 на дату укладання договору первісний кредитор гарантує та засвідчує, що:

- Відповідно до законодавства він має право відступлення кожного права вимоги третім особам, в тому числі новому кредитору.

- Інформація, вказана у Реєстрі боржників, відповідає відомостям, вказаним у кредитних договорах, є повною та правдивою в частині, що стосується ПІБ/найменування боржника, ІПН/коду ЄДРПОУ, паспортних даних боржника, номера та дати кредитного договору, загальної суми заборгованості та її складових.

Згідно з пунктом 7.1 Договору від 30.11.2021 договір набирає силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору.

Договір від 30.11.2021 підписаний сторонами і скріплений печатками без зауважень та заперечень.

У матеріалах справи відсутні докази того, що Договір від 30.11.2021 оспорюється або визнаний недійсним у судовому порядку.

Станом на 10.01.2023 загальна сума заборгованості Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича за Договором від 01.09.2017 становила 88 611,10 грн (а.с. 20).

10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі новий кредитор) укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (далі Договір від 10.01.2023, а.с. 28-30).

Відповідно до пункту 1.1 Договору від 10.01.2023 сторони цим погоджуються, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання первісним кредитором шляхом продажу прав вимоги, визначених у даному договорі, новому кредитору (відступлення права вимоги).

Згідно з пунктом 2.1 Договору від 10.01.2023 за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників (далі боржники), зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору (далі Реєстр боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них (далі основні договори, права вимоги).

Права вимоги, що є предметом цього договору, належать первісному кредитору на підставі, зокрема, договору відступлення № 114/2-47 від 2021-11-30 між первісним кредитором та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк».

На підставі пункту 3.1 Договору від 10.01.2023 укладанням цього договору первісний кредитор гарантує, що йому належить право вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників, а також гарантує, що:

- відповідно до законодавства він має право відступлення кожного права вимоги новому кредитору на момент його відступлення;

- вся документація та інформація стосовно боржника, яка у відповідності до умов цього договору передається новому кредитору у зазначеній в цьому договорі формі та обсязі, відповідає тій інформації, яка була отримана первісним кредитором від боржника (відповідно) та не містить будь-яких недостовірних відомостей;

- заборгованість не погашена, не відмінена, не анульована, при цьому права вимоги заборгованості не відступлені третім особам, не узгоджувалася жодна заміна зобов`язань боржників іншими зобов`язаннями.

Згідно з пунктом 5.1.1 Договору від 10.01.2023 Реєстр боржників в електронному вигляді (додаток № 1) передається новому кредитору за актом прийому-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 2) не пізніше наступного робочого дня після підписання новим кредитором цього договору. Реєстр боржників в електронному вигляді передається відповідальній особі нового кредитора шляхом запису на матеріальний носій, наданий новим кредитором.

Відповідно до пункту 5.1.2 Договору від 10.01.2023 Реєстр боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 3) передається новому кредитору за актом прийому-передачі (додаток № 4) не пізніше наступного робочого дня після підписання новим кредитором цього договору.

Згідно з пунктом 5.1.3 Договору від 10.01.2023 документація передається новому кредитору за актом прийому-передачі (додаток № 5) не пізніше 365 календарних днів з моменту підписання договору.

Відповідно до пункту 5.2 Договору від 10.01.2023 права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акта приймання-передачі Реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4).

Згідно з пунктом 5.4 Договору від 10.01.2023 з моменту відступлення (передачі) первісним кредитором новому кредитору прав вимоги новий кредитор є таким, що замінив первісного кредитора у правовідносинах з боржниками, що існують на дату відступлення (передачі) прав вимоги та мають відношення до прав вимоги.

Згідно з пунктом 8.3.3 Договору від 10.01.2023 новий кредитор має право після підписання сторонами акта приймання-передачі прав вимоги розпоряджатися правами вимоги на свій власний розсуд без згоди первісного кредитора.

Відповідно до пункту 11.6 Договору від 10.01.2023 цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (у випадку використання юридичними особами у своїй діяльності печатки).

Договір від 10.01.2023 підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень і заперечень.

У матеріалах справи відсутні докази того, що Договір від 10.01.2023 оспорюється або визнаний недійсним у судовому порядку.

У Реєстрі боржників до Договору від 10.01.2023 за № 7115 міститься інформація про боржника Мавроді Юрія Олександровича, договір № 011/3148/367464, загальна сума заборгованості 88 611,10 гривень.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України ,колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанцїі в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що що 01 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі банк), Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА Життя» (далі страховик) та Фізичною особою підприємцем Мавроді Юрієм Олександровичем (далі клієнт/страхувальник) укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 011/3148/367464 (далі Договір від 01.09.2017, а.с. 4-7), а Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», в подальшому відступило право вимоги до відповідача за кредитним договором № 011/3148/367464 від 01.09.2017 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за договором № 114/2-47 від 30.11.2021, яке, відповідно, відступило це право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» за договором № 10-01/2023 від 10.01.2023 року.

На підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем додано до позовної заяви Розрахунок заборгованості по картковому кредиту номер договору 011/ від 01.09.2017р. позичальника Мавроді Юрія Олександровича , ІПН НОМЕР_5 номер карткового рахунку НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), дата закінчення договору (з урахуванням пролонгації) 01.09.2023р. (а.с. 18).

Твердження апеляційної скарги про те, що « … слід звернути увагу, що відповідно до пункту 1.1. Договору від 01.09.2017 сторонами встановлений поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів № ( НОМЕР_3 ). В свою чергу Позивач надав Розрахунок заборгованості по картковому кредиту де зазначено номер карткового рахунку НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ).

Вказані номери рахунків в Договорі від 01.09.2017 та в Розрахунку відрізняються, що свідчить про неналежність розрахунку вказаному Договору….» є за своєю природою вибірковим відображенням фактичних обставин справи, оскільки відповідач ігнорує наявність номеру рахунку НОМЕР_3 в цитованому ним пункті 1.1 Договору і наявність цього ж номеру карткового рахунку НОМЕР_3 в Розрахунку заборгованості по картковому кредиту, який надано позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).

Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК).

За змістом ст. 14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з описової частини оспорюваного судового рішення, копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2024 у справі №904/3789/24 про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами була спрямована на адресу Фізичної особи - підприємця Мавроді Юрія Олександровича, 18.09.2024р. повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з відміткою Укрпошти від 15.09.2024 «за закінченням терміну зберігання». Крім того, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи вчинялись дії щодо його повідомлення засобами телефонного зв`язку (телефонограмами) за номером телефону, який значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, однак указаний номер не обслуговується, а також за номером телефону, який значиться в заяві Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича на відкриття поточного рахунку в Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль», проте за зазначеним номером абонент не відповідає.

Оскільки апелянтом не оспорюється правильність висновків суду першої інстанції в частині того, що за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича є: АДРЕСА_2 , тобто поштову кореспонденцію судом направлено за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача, висновки суду першої інстанції про можливість розгляду справи за за наявними у ній документами згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, відповідають вимогам процесуального закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до пунтків 5,6 частини 2 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній скарзі мають бути, в тому числі, зазначені:

5) у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо);

6) нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Колегія суддів констатує, що звертаючись до суду апеляційної інсанції відповідач не подав будь-яких доказів на спростування правильності відомостей відображених в Розрахунку заборгованості по картковому кредиту номер договору 011/ від 01.09.2017р. (а.с. 18), в зв`язку із чим відповідні твердження апеляційної скарги про те, що : «… розрахунок містять лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду тощо. Розрахунок заборгованості не € документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку)…

…Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року' (№ 342/180/17) та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 року (N 6-16цс15)….

… позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що ФОП «Мавроді Ю.О. були перераховані грошові кошти у загальній сумі 66 558,00 грн.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач та який взяв до уваги суд першої інстанції, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту та користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Наданий розрахунок є документом, що створений самим AT «Райффазен банк», а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає Позивач….» відхиляються колегією суддів як такі, що побудовані на концепції негативного доказу і не підтверджені належними і допустимими в розумінні статтей 76,77 Господарського процесуального кодексу України доказами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які зводяться до вибіркового цитування апелянтом норм матеріального права, які, в тому числі, регулюють спірні правовідносини та постанов Верховного Суду: « … Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» від З вересня 2015 року № 675-VIII, розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Частиною 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Підставою бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти господарських операцій і повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV).

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Згідно з ч. З ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2021 у справі N 554/4300/16-ц.

Отже, банківська виписка (облікова) з рахунків позичальника є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі N 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19), від 28.10.2020 року у справі N 760/7792/14- ц (провадження N 61-16754св19), від 17.12.2020 року у справі N 278/2177/15- ц (провадження N 61-22158св19) вказано, "що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі."…

… висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року' (№ 342/180/17) та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 року (N 6-16цс15)…

… Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 року у справі №910/1580/18; від 23.09.2019 року у справі №910/10254/18…» з оглляду на те, що що Відповідач не навів жодного доказу, який би спростував відомості наявні в Розрахунку (а.с. 18), самоусунувся від участі в справі під час її розгляду судом першої інстанції, а тому є за своєю природою помилкою вибіркових доказів (приховування доказів, помилка неповних доказів), оскільки, вказуючи на окремі дані, які, як здається скаржнику, підтверджують його правову позицію, він ігнорує значну частину, які її спростовують.

При цьому, з урахуванням вищевикладеного, відхиляються помилкові посилання апелянтом на зміст вищенаведених постанов Верховного Суду, оскільки оскільки у кожній із зазначених справ судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та на підставі встановлених судами різних за змістом обставин приймалися відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин, оскільки під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1.2 Договору строк дії кредиту по 01.09.2019 року.

Відповідно до п. 1.3 Договору без укладання додаткових угод до договору банк має право продовжити строк дії кредиту на 24 календарних місці.

Відповідно до п. 2.1 Договору протягом всього фактичного строку користування кредитом клієнт зобов`язаний сплачувати щомісяця банку проценти в розмірі 29,9% річних.

Після закінчення строку, визначеного в п. 1.2 Договору Відповідач продовжив користуватися кредитом, а банк продовжив строк кредитування, що, зокрема, відображено в розрахунку заборгованості банку.

Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 по справі №756/6038/20 незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства.

Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України).

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Апелянтом не оспорюється встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи в частині того, що 10 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі новий кредитор) укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (далі Договір від 10.01.2023, а.с. 28-30), а 10 січня 2023 року, відповідно, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі новий кредитор) укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (далі Договір від 10.01.2023, а.с. 28-30).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки Банку за договором, що стосується умов кредитування в повному обсязі, у тому числі право щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, неустойок.

Відповідно до п. 2.3 Договору відступлення прав вимоги №114/2-47 внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором новий кредитор замінює первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані в реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи права вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 5.4. Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10¬01/2023 від 10.01.2023 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та/чи процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (відповідно до ст. 625 ЦК України) за договорами позики (кредитними договорами) (в тому числі за періоди що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені Первісним кредитором) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов Договорів позики (кредитних договорів).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приймає до уваги заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу в частині того, що умови договорів жодним чином не обмежують наступних кредиторів у праві нарахувати відсотки за користування кредитом.

Отже, наявні в матеріалах справи докази дають можливість встановити суми, отримані та погашені Відповідачем, а також період їх отримання та повернення, отже є належними, допустимими та достатніми доказами.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що : « … Судом першої інстанції встановлено, що «згідно з пунктом 1.2 Договору від 01.09.2017 строк дії кредиту (далі строк дії кредиту) - з наступного дня, що слідує за датою укладання договору (далі - дата початку кредитування) по 01.09.2019 р. включно, далі дата закінчення кредитування (може змінюватися в порядку, передбаченому договором).»

Тобто судом першої інстанції встановлено строк дії кредиту закінчується 01 вересня 2019 року.

Але при ухвалені рішенні судом першої інстанції не взято вказану обставину до уваги, що свідчить про неповне з`ясування всіх юридичних фактів, які могли вплинути на вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (N 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Отже з врахуванням викладеного, вбачається, що за вказаним Договором №011/3148/367464 про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування від 01.09.2017, відсотки за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише до 01 вересня 2019 року, тобто строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану відсоткову ставку за кредитами, нарахування відсотків має проводитися на рівні фіксованої відсоткової ставки.

З матеріалів справи не вбачається продовження строку кредитування після 01.09.2019.

Але в свою чергу, Позивач пред`являє вимоги в сумі 101 321,31 грн, з яких заборгованість станом на 30.11.2021 - 66 558,33 грн, відсотки, нараховані за період з 30.11.2021 до 09.01.2023 - 22 052,77 грн, відсотки, нараховані за період з 10.01.2023 до 31.08.2023 - 12 710,21 грн.

Тобто, відсотки нараховані поза межами строку кредитування (після 01.09.2019). Крім того, як зазначалося вище, неможливо встановити склад суми боргу 66 558,33 грн - яка сума відсотків та за який період такі відсотки були нараховані.

Отже, суд першої інстанції не взяв до уваги юридичний факт - а саме строк закінчення строку кредитування, що впливає на строк нарахування процентів за користування кредитом.

3.1.2. Щодо прав та обов`язків, які були відступлені новим кредиторам

Суд першої інстанції задовільний вимоги Позивача, а саме стягнення заборгованості в сумі 101 321,31 грн, з яких заборгованість станом на 30.11.2021 - 66 558,33 грн, відсотки, нараховані за період з 30.11.2021 до 09.01.2023 - 22 052,77 грн, відсотки, нараховані за період з 10.01.2023 до 31.08.2023 - 12 710,21 грн.

Але суд першої інстанції не дослідив, який обсяг прав та обов`язків було відступлені за Договором відступлення права вимоги № 114/2-47 від 30.11.2021, укладеного між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», а також за Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр».

При ухвалені рішенні судом першої інстанції не взято вказану обставину до уваги, що свідчить про неповне з`ясування всіх юридичних фактів, які могли вплинути на вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.

У тому випадку, коли особа відступає речове право (право вимоги), яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини 1 статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Так, відповідно до пункту 2.1. Договору відступлення права вимоги № 114/2-47 від 30.11.2021, укладеного між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», на умовах, встановлених цим Договором та відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України, Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредиторові за плату, а Новий кредитор приймає належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі Боржників (Портфель Заборгованості).

Відповідно до пункту 2.3. Договору внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий кредитор заміняє Первісного кредитора у Кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості і відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуаає пров грошових вимог Первісного кредитора, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за Кредитними договорами.

Відповідно до пункту 1 Договору, «Права Вимоги» - право грошової вимоги Первісного кредитора до Боржників на Дату відступлення Прав Вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, штрафних санкцій, визначених Кредитними договорами та інших платежів, що підтверджуються Документацією.

Отже, відповідно до зазначених умов договору до ТОВ «Вердикт Капітал» передано право грошової вимоги АТ «Райффайзен Банк» до ФОП Мавроді Ю.О. в сумі 66 558,33 грн. А право нарахувати відсотки після закінчення строку кредитування (з 01.09.2019) не могло бути передане, так як таке право припинилося АТ «Райффайзен Банк» на момент передачі Прав вимоги (30.11.2021). Також з умов Договору № 114/2-47 від 30.11.2021 не вбачається відступлення право нарахування процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно таке право не могло бути передане Позивачу - за договором № 10- 01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» права вимоги за кредитним договором № 011/3148/367464 від 01.09.2017 року.

Отже, суд першої інстанції не взяв до уваги юридичний факт, а саме - які права існували у АТ «Райффайзен Банк» на момент укладання Договору№ 114/2-47 від 30.11.2021 про відступлення право вимоги, та які права відступалися за цим договором…

… Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

3.2.1.1. Суд першої інстанції не застосував норми матеріального права щодо наслідків закінчення строку7 зобов`язань за кредитним договором.

Як зазначалося вище, суд першої інстанції не взяв до уваги юридичний факт строк закінчення кредитування за Договором від 01.09.2017. Як зазначено дата закінчення кредитування 01.09.2019 (пункт 1.2.Договору). А тому на підставі положень статті 1050 ЦК України проценти за користування кредитом не нараховуються з 02.09.2019.

Суд першої інстанції не застосував положення статті 1050 ЦК України, та відповідно не взяв до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування вказаної норми, викладених у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц), від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16).

3.2.1.2. Суд першої інстанції не застосував норми матеріального права щодо обсягу прав, які відступаються.

Як зазначалося вище, суд першої інстанції не взяв до уваги юридичний факт обсяг прав у АТ «Райффайзен Банк» на момент укладання Договору відступлення права вимоги № 114/2-47 від 30.11.2021. Право нараховувати відсотки за кредитним договором у АТ «Райффайзен Банк» припинений 01.09.2019 за умовами цього ж договору. А тому таке право до нових кредиторів не могло бути передане у відповідності до статті 514 ЦК України.

Суд першої інстанції не вірно застосував положення статті 514 ЦК України…» відхиляються колегією суддів як такі, що побудовані на помилковому тлумачені апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини і не враховують змісту фактичних обставин справи, встановлених колегією суддів вище.

Доводи апеляційної скарги, наведені в розділі « 3.2.2. Порушення норм процесуального права» не містять в собі посилань на фактичні обставини справи, які б могли бути перевірені судом апеляційної інстанції на предмет відповідності , в зв`язку із чим відхиляються як такі, що носять декларативний характер.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 у справі №904/3789/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 4542,00 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевстановлені фактичні обставини справи, колегія суддів доходить висновку, що спір виник внаслідок неправильних дій апелянта, в зв`язку із чим витрати з отримання правничої допомоги у розмірі 10 000,00 покладає на Фізичну особу підприємця Мавроді Юрія Олександровича.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Мавроді Юрія Олександровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 у справі №904/3789/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 у справі №904/3789/24 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу підприємця Мавроді Юрія Олександровича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус