ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/520/25

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого - судді Сисина С.В., за участі секретаря судового засідання Кірик К.І., розглянувши в спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будторг КР», , місцезнаходження 50053, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Мусоргського, будинок 20,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Промспецбуд», , місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, Ужгородський район, місто Ужгород, вулиця Острівна, будинок 2,

про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 216938,95 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будторг КР» (далі позивач), від імені та в інтересах якої діє адвокат Умріхін Олександр Віталійович (згідно ордеру серії АЕ № 1264337 від 29.04.2025), звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою від 30.04.2025 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промспецбуд» (далі відповідач) 216938,95 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу №01/05 від 01.05.2023 щодо оплати за поставлений товар.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Сисина С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2025.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 12.05.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Будторг КР» від 30.04.2025 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промспецбуд» про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 216938,95 грн прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та встановлено строки для подання заяв по суті спору.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

За змістом п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом приписів ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 ст. 252 ГПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Статтею 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У постанові від 27.06.2024 у справі №759/16487/21, провадження № 61-772св24 Верховний Суд з посиланням на практику Європейського Суду з прав людини (справи «Заводнік проти Словенії», заява № 53723/13, рішення від 21 травня 2015 року, пункт 70; справа «Созонов та інші проти України», заява № 29446/12, рішення від 08 листопада 2018 року, пункт 8) зазначив, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки або інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, суди зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 ГПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Частиною 1 ст. 232 ГПК України передбачено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Згідно з ч. 5 ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У постанові від 07.06.2024 у справі № 904/1273/23 Об`єднана палата Касаційного господарського суду зазначила, що процесуальним законодавством передбачено два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС. Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених пунктом 10 Положення про ЄСІТС, та тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Згідно відповідей №9706569, 9706630, 9706617 сформованих на запит суду засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» від 07.05.2025, встановлено, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Будторг КР» (), представник позивач адвокат Умріхін О.В. (РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Промспецбуд» () мають зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Враховуючи приписи ст. ст. 6 і 242 ГПК України, копія ухвали Господарського суду Закарпатської області від 12.05.2025 про відкриття провадження у справі була скерована позивачу, його представнику та відповідачу 13.05.2025 в електронній формі шляхом її направлення до електронного кабінету ТОВ «Будторг КР», адвокату Умріхіну О.В., ТОВ «Промспецбуд», що підтверджується довідками про доставку позивачу електронного листа, які отримані з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду».

В пунктах 41-42 постанови Верховного Суду від 30.08.2022р. у справі №459/3660/21 викладена правова позиція, що довідка про доставку документа в електронному вигляді до «Електронного кабінету» є достовірним доказом отримання адресатом судового рішення.

Застосовуючи при розгляді справи відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.

Таким чином, з урахуванням сформованої позиції судів вищих інстанцій щодо належного повідомлення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про наявність провадження з розгляду даної справи у суді, у належний спосіб, своєчасно повідомлений про відкриття провадження у справі, про його право подати заперечення проти позовних вимог у формі відзиву на позовну заяву та докази на підтвердження таких заперечень.

Відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наданий процесуальним законом строк для розгляду відповідної справи, приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, не подав відзив на позовну заяву, а також до суду від сторін, які належним чином повідомлені про відкрите провадження у справі, не надходило інших заяв чи клопотань, суд розглянув справу за наявними у ній матеріалами.

Згідно з приписами ч. 4 та 5 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи (виклику), є дата складення повного судового рішення.

Суть спору за позицією позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будторг КР» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промспецбуд» про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 216938,95 грн.

Позивач покликається на укладений між ТОВ «Будторг КР» та ТОВ «Промспецбуд» договір купівлі-продажу №01/05 від 01.05.2023, відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідача товари на загальну суму 216938,95 грн.

Позивач вказує, що відвантажений товар прийнятий покупцем ТОВ «Промспецбуд» в дату відвантаження, які зазначені у видаткових накладних.

У відповідності до пункту 6.6 договору купівлі-продажу №01/05 від 01.05.2023, оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський (розрахунковий) рахунок постачальника. Сторони домовляються про те, що стосовно кожної конкретної поставки партії товару, що здійснюється на підстав даного договору, ними може бути визначено будь-який порядок оплати, в тому числі, передоплата, повна або часткова відстрочка платежу (оплата частини вартості до поставки товару, і частина вартості після), післяплата.

Позивач, з посиланням на ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, звернувся до відповідача 07.04.2025 з претензією (вимогою) щодо оплати заборгованості за поставлений товар на загальну суму 216938,95 грн за адресою місцезнаходження відповідача згідно відомстей ЄДРЮОФОПГО місто Ужгород, вулиця Острівна, будинок 2 та за адресою зазначеною у договорі купівлі-продажу №01/05 від 01.05.2023 місто Кривий Ріг, вулиця Рудна, будинок 47/35.

Позивач стверджує, що на час звернення до суду з позовною заявою заборгованість не погашена.

25.04.2025 між головним бухгалтером ТОВ «Будторг КР» і представником ТОВ «Промспецбуд» було підписано акт звірки розрахунків №1117, відповідно до якого встановлено наявність заборгованості ТОВ «Промспецбуд» перед ТОВ «Будторг КР» у розмірі 216938,95 грн.

За твердженням позивача, відповідач порушив свої зобов`язання за договором №01/05 від 01.05.2023 щодо своєчасної оплати за поставлений товар, і стало підставою для захисту порушеного права в судовому порядку.

Позиція відповідача

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів погашення заборгованості не представив.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, з врахуванням положень ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

01.05.2023 між ТОВ «Будторг КР» (продавець) та ТОВ «Промспецбуд» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №01/05 (далі договір), відповідно до пункту 1.1 якого, продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця двері в певній кількості відповідної якості, а покупець прийняти та оплатити товар.

Відповідно до пункту 1.2 договору, права та зобов`язання сторін за цим договором визначаються, виходячи з його умов.

Згідно з пунктом 5.2 договору, датою переходу права власності та всіх ризиків є дата видаткової накладної на товар, яка передається продавцем/перевізником від продавця.

Приймання-передача товару здійснюється на складі перевізника/покупця/продавця згідно наданими продавцем супроводжуючими документами на товар із підписанням видаткових накладних (пункт 5.3 договору).

Відповідно до пункту 6.1 договору, ціна на товар встановлюється в національній валюті гривнях (з урахуванням податку на додану вартість) і вказується в рахунках.

Згідно з пунктом 6.4 договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються покупцем у безготівковому порядку в українській національній валюті гривні шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця. Усі витрати, пов`язані з переказом коштів, несе покупець.

Оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський (розрахунковий) рахунок постачальника. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з рахунку покупця. Сторони домовляються про те, що стосовно кожної конкретної поставки партії товару, що здійснюється на підставі даного договору, ними може бути визначено будь-який порядок оплати, в тому числі передоплата, повна або часткова відстрочка платежу (оплата частини вартості до поставки товару, і частини вартості після), післяплата (пункт 6.6 договору).

Відповідно до пункту 6.7 договору, сторони мають право здійснювати розрахунки за цим договором в інший спосіб, не заборонений законодавством України.

Згідно з пунктом 8.1 договору, у випадку невиконання або неналежного виконання сторонами умов даного договору, вони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Положенням пункту 11.1 договору встановлено, договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2023р. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань відповідно до договору. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію даного договору, він автоматично продовжує свою дію на кожен наступний рік з подальшою автоматичною пролонгацією.

Відповідно до пункту 11.11 договору, усі правовідносини, які виникають у зв`язку з виконанням умов цього договору неурегульовані ним, регламентуються нормами чинного законодавства України.

На виконання взятих на себе зобов`язань за договором, позивач поставив відповідачу товар на суму 216938,95 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами: видатковою накладною №1448 від 22.04.2024 на загальну суму 5276,02 грн, видатковою накладною №2955 від 12.08.2024 на загальну суму 42653,66 грн, видатковою накладною №Т/БТ-2843 від 15.08.2024 на загальну суму 150850,14 грн, видатковою накладною №Т/БТ-3145 від 19.08.2024 на загальну суму 857,98 грн, видатковою накладною №Т/БТ-3154 від 15.08.2024 на загальну суму 27020,02 грн, видатковою накладною №Т/БТ-3191 від 20.08.2024 на загальну суму 29083,98 грн.

У вказаних видаткових накладних наявні підписи представників позивача та відповідача, відтиски печаток ТОВ «Будторг КР» (від продавця) і ТОВ «Промспецбуд» (від покупця).

У постановах від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17, від 29.01.2020 у справі №916/922/19 Верховний Суд дійшов висновку, що відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Судом встановлено, що представник позивача надсилав відповідачу 07.04.2025 претензії (вимоги) щодо оплати заборгованості за поставлений товар. У вказаних претензіях представник позивача вимагав від відповідача негайно сплатити заборгованість за поставлений товар у розмірі 216938,95 грн.

Направлення позивачем на адресу відповідача претензії (вимоги) від 07.04.2025 підтверджено долученими до позовної заяви копіями описів вкладення у цінні листи та копіями фіскальних чеків про направлення таких листів з оголошеною цінністю №933 від 07.04.2025 за місцезнаходженням відповідача згідно відомостей ЄДРЮОФОПГО місто Ужгород, вулиця Острівна, будинок 2 та №925 від 07.04.2025 за адресою зазначеною у договорі купівлі-продажу №01/05 від 01.05.2023 місто Кривий Ріг, вулиця Рудна, будинок 47/35.

Згідно тверджень позивача відповідач не надав жодних відповідей на претензію (вимогу) від 07.04.2025.

Водночас, на підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань за договором, а саме поставки відповідачу товару позивач надав акт звірки розрахунків 1117 від 25.04.2025, відповідно до якого залишок заборгованості ТОВ «Промспецбуд» за договором становить 216938,95 грн. У вказаному акті звірки наявні підписи представників позивача та відповідача, відтиски печаток ТОВ «Будторг КР» і ТОВ «Промспецбуд».

Отже, такі обставини справи, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом, згідно з яким просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором купівлі-продажу №01/05 від 01.05.2023 у загальному розмірі 216938,95 грн.

Правове обґрунтування і оцінка суду

Судом встановлено, що укладений між Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Будторг КР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промспецбуд» договір купівлі-продажу №01/05 від 01.05.2023 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Глави 30 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме: майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України і ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Аналогічні за змістом норми містяться і в ст. ст. 509 і 526 ЦК України.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною 1 ст. 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи, зокрема, з підписаного представниками сторін 25.04.2025 акту звірки розрахунків №1117 від 25.04.2025 встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором купівлі-продажу №01/05 від 01.05.2023 виконав належним чином, та у період з 13.03.2024 по 23.10.204 поставив ТОВ «Промспецбуд» товар, зокрема, на суму 1631210,64 грн.

Згідно із пунктами 6.4, 6.6 договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються покупцем у безготівковому порядку в українській національній валюті гривні шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця. Усі витрати, пов`язані з переказом коштів, несе покупець. Оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський (розрахунковий) рахунок постачальника. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з рахунку покупця. Сторони домовляються про те, що стосовно кожної конкретної поставки партії товару, що здійснюється на підставі даного договору, ними може бути визначено будь-який порядок оплати, в тому числі передоплата, повна або часткова відстрочка платежу (оплата частини вартості до поставки товару, і частини вартості після), післяплата.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 692 ЦКУ, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Промспецбуд» не виконало у повному обсязі взяті на себе зобов`язання за договором, так як всупереч умов договору купівлі-продажу №01/05 від 01.05.2023 відповідач допустив заборгованість перед позивачем в розмірі 216938,95 грн по оплаті товару, отриманого згідно видаткових накладних №1448 від 22.04.2024 на суму 5276,02 грн, №2955 від 12.08.2024 на суму 42653,66 грн, №Т/БТ-2843 від 15.08.2024 на суму 150850,14 грн, №Т/БТ-3145 від 19.08.2024 на суму 857,98 грн, №Т/БТ-3154 від 15.08.2024 на суму 27020,02 грн, №Т/БТ-3191 від 20.08.2024 на суму 29083,98 грн.

Статтею 629 ЦКУ встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем направлено на адресу місцезнаходження позивача претензію (вимогу) від 07.04.2024 про негайну сплату заборгованості за поставлений товар.

Згідно із ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В частині 1 ст. 598 ЦК України вказано, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За правилами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, представниками позивача та відповідача 25.04.2025 підписано акт звірки розрахунків 1117 від 25.04.2025, відповідно до якого залишок заборгованості ТОВ «Промспецбуд» за договором становить 216938,95 грн.

Таким чином, факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 216938,95 грн доведений суду належним чином. Строк оплати за поставлений товар за умовами договору є таким, що настав з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, згідно з якою покупець (боржник) повинен виконати обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, та враховуючи докази, які підтверджують направлення позивачем відповідачу 07.04.2025 претензії (вимоги) щодо оплати заборгованості за поставлений товар з вимогами негайно сплатити заборгованість за поставлений товар у розмірі 216938,95 грн.

Договори, укладені між сторонами, як цивільно-правові правочини, є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином (ст. 204 ЦК України).

Приписами ст. 509 ЦК України визначено, що в силу зобов`язання кредитор вправі вимагати виконання обов`язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов`язань у відносинах, що виникли між сторонами.

Таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на час звернення із позовом та вирішення даного спору становить 216938,95 грн, яка не спростована відповідачем належними та допустимими доказами.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промспецбуд» заборгованості за договором купівлі продажу №01/05 від 01.05.2023 в розмірі 216938,95 грн є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо обґрунтованості рішення

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ст. ст. 13 14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Суд також зазначає, що принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про судовий розгляд у справі, не подав своїх заперечень проти позовних вимог та наведених позивачем обставин справи, не надав доказів на спростування викладених позивачем обставин, а також не надав доказів оплати спірної суми боргу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Згідно платіжної інструкції №634 від 29.04.2025 при подачі позову про стягнення з відповідача 216938,95 грн заборгованості за договором позивачем сплачено судовий збір у сумі 3254,09 грн.

Отже, встановивши наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, суд, відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 3254,09 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 221, 236, 237, 238, 240, 252, 256 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промспецбуд» (, місцезнаходження - 88000, Закарпатська область, Ужгородський район, місто Ужгород, вулиця Острівна, будинок 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будторг КР» (, місцезнаходження 50053, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Мусоргського, будинок 20) заборгованість за договором купівлі-продажу №01/05 від 01.05.2023 в розмірі 216938,95 грн (двісті шістнадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім гривень 95 копійок), а також стягнути 3254,09 грн (три тисячі двісті п`ятдесят чотири гривні 09 копійок) в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, згідно з частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення суду складено та підписано 23.06.2025.

Суддя С.В.Сисин