ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Справа № 935/2858/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18.03.2025 у справі № 935/2858/23 (суддя Кудряшова Ю.В., повний текст рішення складено 31.03.2025)

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до ОСОБА_1

про стягнення 139 662, 60 грн та зобов`язання вчинити дії

за участю представників сторін:

позивача - Невисевич М.П.

відповідача - Слівінській А.О.,адвокат

ВСТАНОВИВ:

Підприємство Коростишівська райспоживспілка "Кооперативний ринок" (далі - позивач, ПР "Кооперативний ринок") звернулося із позовом до суду про стягнення із Давидюк Наталії Миколаївни (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) неустойки в сумі 139 662, 60 грн та зобов`язання відповідача звільнити торгівельні майданчики № 92, 93, 103, 92/1, шляхом вивезення металевих кіосків за межі ПР "Кооперативний ринок".

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.12.2013 між сторонами спору було укладено договір оренди № 272, який у подальшому було пролонговано додатковою угодою по 31.12.2015, предметом якого були торгівельні майданчики № 92, 93, 103, 92/1, площею відповідно: 6,75; 6,75; 6,75; 1,5 кв.м. В той же час, договір був припинений 31.12.2015, проте відповідач після закінчення строку договору оренди не звільняє торгівельні майданчики від кіосків, які там встановлені та продовжує їх використовувати у своїй господарській діяльності, чим порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

Також позивач звертає увагу суду на те, що раніше вже звертався до суду із позовом про стягнення із відповідача неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України за період із 01.01.2016 по 01.03.2017 в сумі 35 550,48 грн, які постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2018 у справі № 906/282/17 були задоволенні. Окрім того, позивач звертався до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 неустойки за період із 01.03.2017 по 01.02.2019 в сумі 58 404, 36 грн, які рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.06.2019 у справі № 906/163/19 були задоволенні.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.07.2024 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 12.11.2024 апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" задоволено частково; рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.07.2024 скасовано та закрито провадження у справі № 935/2858/23.

В послідуючому ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26.11.2024 постановлено передати справу № 935/2858/23 за підсудністю до Господарського суду Житомирської області для розгляду на підставі ч. 4 ст. 377 ЦПК України.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.03.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач жодним чином не підтвердив неповернення відповідачем орендованого майна, а також не надав належних доказів на підтвердження знаходження належних відповідачу кіосків на торговельних майданчиках № 92, 93, 103, 92/1.

До Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18.03.2025 у справі № 935/2858/23, в якій позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- місцевий господарський суд не надав оцінки доводам позивача та не дослідив того, чи є обставина неповернення відповідачем орендованого майна позивачу наслідком його недобросовісної поведінки, та чи вчинялись ним дії, спрямовані на свідоме уникнення повернення орендованого майна позивачу (орендодавцю);

- право на стягнення неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України, пов`язується з простроченням відповідачем виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди і жодним чином не стосується вжиття позивачем заходів примусового повернення орендованого майна. Відтак, позивач вважає, що вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права, висновкам Верховного Суду у справах № 904/3315/18, 910/9328/17, 913/155/17, 906/562/20 і фактичним обставинам та жодним чином не може обмежувати реалізацію позивачем свого права, передбаченого ч. 2 ст. 785 ЦК України;

- наявність вини та протиправної поведінки відповідача щодо невиконання свого зобов`язання з повернення орендованого майна, беззаперечно встановлена судовими рішеннями, які вступили в законну силу у справах за участю тих самих сторін (постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 у справі № 906/282/17; рішення Господарського суду Житомирської області від 05.06.2019 та постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 у справі № 906/163/19);

- неврахування місцевим господарським судом обставин, встановлених судовими актами, які набрали законної сили суперечить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", якою передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом;

- саме відповідач (орендар) повинен був вимагати від позивача (орендодавця) письмового підтвердження повернення нею з оренди торгівельних майданчиків № 92, 93, 103, 92/1 у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди № 272 від 31.12.2013 та додаткової угоди до нього від 17.12.2014;

- за змістом погоджених у пп. 4.3.8 договору оренди саме на відповідача покладено обов`язок у 7-ми денний термін звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві у разі припинення дії договору. Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що відповідач не надав жодних належних, допустимих та достовірних доказів повернення нею орендованого майна, оскільки й не збиралась виконувати зобов`язання, передбачене п. 4.3.8 договору оренди та ч. 1 ст. 785 ЦК України та по сьогоднішній день продовжує протиправно використовувати майно позивача у своїх підприємницькій діяльності;

- місцевим господарським судом жодним чином не досліджено обставини недобросовісної поведінки відповідача, який протягом тривалого часу не виконує вищевказані судові рішення зі сплати неустойки, та не надав суду жодних доказів, які б свідчили про вчинення ним бодай якихось дій з виконання зобов`язань за договором та законом.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г., суддя Мельник О.В.

Листом від 17.04.2025 матеріали справи витребувано з Господарського суду Житомирської області.

29.04.2025 до суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18.03.2025 у справі № 935/2858/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 28.05.2025 о 14:30 год.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Представник позивача в судових засіданнях підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити.

Представник відповідача в судових засіданнях заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, 31.12.2013 між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та приватним підприємцем Давидюк Н.М. укладено договір оренди № 272 (а. с. 7). Предметом договору є торгівельні майданчики № 92, 93, 103, 92/1 площею 6,75; 6,75; 6,75; 1,5 кв. м (п. 1.1. договору). Згідно п. 3 договору орендна плата складала відповідно: 389,47 грн., 389,47 грн., 389,47 грн. та 101,25 грн. на місяць. Даний договір укладено на 1 рік і діє до 01.01.2024 включно (п. 6.1. договору).

17.12.2014 додатковою угодою, яка укладена із відповідачем, як фізичною особою підприємцем, договір оренди № 272 від 31.12.2013 було пролонговано по 31.12.2015 (а. с. 8).

Як зазначає позивач, Давидюк Н.М. договір на 2016 не уклала, але продовжувала користуватися торговими майданчиками.

Підприємство Коростишівська райспоживспілка "Кооперативний ринок" звернулося до Господарського суду Житомирської області із позовом про стягнення з Давидюк Н.М. неустойки, нарахованої згідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України з 01.01.2016 до 01.03.2017 в сумі 35 550,48 грн.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2018, рішення Господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 у справі № 906/282/17 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" задоволено частково. Стягнуто з ФОП Давидюк Н.М. на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" неустойку в сумі 34 977, 08 грн.

У зв`язку із тим, що Давидюк Н.М. у період з 01.03.2017 до 01.02.2019 продовжувала користуватися торгівельними майданчиками, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулося до Господарського суду Житомирської області із позовом про стягнення неустойки в сумі 58 404, 36 грн.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.06.2019 позов задоволено. Стягнуто із ФОП Давидюк Н.М. на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" неустойку в сумі 58 404, 36 грн.

Також ФОП Давидюк Н.М. зверталася до Господарського суду Житомирської області із позовом до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" про визнання недійсним договору оренди від 31.12.2013 № 272.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.02.2023, яе залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.09.2023 у справі №906/91/20, в задоволенні позову відмовлено.

Предметом позову у даній справі є вимоги Підприємства Коростишівська райспоживспілка "Кооперативний ринок" до Давидюк Н.М. про стягнення неустойки в сумі 139 662, 60 грн за період з 01.02.2019 по 01.09.2023 та про зобов`язання відповідача звільнити торгівельні майданчики № 92, 93, 103, 92/1, шляхом вивезення металевих кіосків за межі ПР "Кооперативний ринок".

Надаючи оцінку обставинам у справі, колегія суддів зазначає, що ч. 1 ст. 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За змістом вищенаведених норм в силу укладення договору оренди має місце передача однією особою (наймодавцем) майна у тимчасове володіння та користування іншій особі (наймачу) за плату на певний строк, що визначений сторонами такого договору.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (ч. 4 ст. 291 ГК України).

Сплив строку дії договору та відмови у його продовження зумовлює припинення правомірного володіння та користування майном, а невиконання чи неналежне виконання орендарем обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду).

Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин та визначали взаємні права та обов`язки щодо правомірного користування, переходять у сферу охоронних правовідносин, які виникають у зв`язку з порушенням зобов`язання та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

За змістом ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1). Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення (ч. 2).

Сплата неустойки саме як правовий наслідок порушення зобов`язання (тобто, неправомірної поведінки боржника) передбачена ч. 1 ст. 611 ЦК України.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.

Колегія суддів зазначає, що пп. 4.3.8 п. 4.3. договору від 31.12.2013 № 272 на відповідача покладено обов`язок у 7-ми денний термін звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві у разі припинення дії договору.

Як встановлено апеляційним судом, договір оренди від 31.12.2013 № 272 припинив свою дію 31.12.2015, проте відповідач після закінчення строку договору оренди не звільняє торгівельні майданчики від кіосків, які там встановлені, що, як вказує позивач, порушує його права та охоронювані законом інтереси.

Вказані обставини також підтверджуються постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2018 у справі № 906/282/17 та рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.06.2019 у справі № 906/163/19, які набрали законної сили за участю тих самих сторін та в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Отже, встановивши неповернення відповідачем об`єктів оренди після припинення дії договору оренди від 31.12.2013 № 272, яке відбулося виключно з вини самого орендаря (відповідача), який добровільно не повернув ці об`єкти оренди позивачу, а продовжив користування орендованим майном, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача звільнити торгівельні майданчики № 92, 93, 103, 92/1, шляхом вивезення металевих кіосків за межі ПР "Кооперативний ринок" та стягнення із відповідача неустойки у загальному розмірі 139 662, 60 грн нарахованої за період з 01.02.2019 по 01.09.2023 відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 906/562/20.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини сторін були врегульовані договором оренди від 31.12.2013 № 272, який за обставинами встановленими судом, які не заперечується сторонами діяв по 31.12.2015 та після спливу цього строку не продовжувався сторонами. Разом з тим, використання торгівельних майданчиків не є тотожним використанню земельної ділянки, хоч і передбачає таке використання. При цьому правовідносини позивача, який управляє ринком, та органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки не мають правового значення для вирішення спору у справі, яка переглядається.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, судом апеляційної інстанції не встановлено, що торгівельні майданчики як самостійні об`єкти цивільних прав, які (об`єкти) є відмінними від такого об`єкта цивільних прав як земельна ділянка, на якій вони розташовані, та щодо яких (торгівельні майданчики) у відповідача за умовами договору існують зобов`язання їх повернути, вибули у зазначений позивачем період із володіння позивача.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що позивач жодним чином не підтвердив неповернення відповідачем орендованого майна, а також не надав належних доказів на підтвердження знаходження належних відповідачу кіосків на торговельних майданчиках, є помилковим, не відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені судом та не узгоджуються з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 906/560/20, від 21.01.2021 у справі № 906/1077/19.

Також суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.03.2024 у справі №910/1248/23 зазначено, що Верховний Суд погоджується із доводами скаржника, що майданчик для паркування є територією (земельною ділянкою), яка обладнана відповідно до вимог Правил паркування транспортних засобів і Правил дорожнього руху; територія як земельна ділянка є предметом матеріального світу, а тому майданчик для паркування є майном у розумінні ЦК. Правовідносини між сторонами, що засновані на договорі, пов`язані з користуванням відповідачем майданчиком для паркування як майном, мета такого користування витікає з функціональних якостей майна - надання третім особам місця для паркування транспортних засобів (п.59). У цій постанові також зазначено, що оскільки предметом користування є майданчик для паркування як майно, і таке користування носить строковий та оплатний характер, Верховний Суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму (п. 67).

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що в матеріалах справи наявний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача, з якого вбачається, що 26.02.2020 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Давидюк Н.М. за її рішенням (а. с. 6). Однак, враховуючи положення ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відтак, оскільки спірні правовідносини виникли з господарського договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства і після втрати особою статусу підприємця.

Колегія суддів вказує, що в порушення вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України, відповідач висновків суду апеляційної інстанції не спростував, а його посилання є такими, що зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Суд вказує, що ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Житомирської області від 18.03.2025 у справі № 935/2858/23 скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з вимогами ст. 129 ГПК України, судовий збір за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги у зв`язку із їх задоволенням покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" задоволити.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 18.03.2025 у справі №935/2858/23 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Стягнути з Давидюк Наталії Миколаївни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська обл., м. Користишів, вул. Шевченка, 40, ) неустойку в розмірі 139 662, 60 грн.

Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) звільнити торгівельні майданчики № 92, 93, 103, 92/1, місцезнаходження яких зазначено на плані розміщення торгівельних майданчиків на ринку, шляхом вивезення металевих кіосків за межі Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська обл., м. Користишів, вул. Шевченка, 40, ) .

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (12501, Житомирська обл., м. Користишів, вул. Шевченка, 40, ) 2 684 грн судового збору за подання позовної заяви та 4 026 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу судових наказів доручити Господарському суду Житомирської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

6. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.