ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2025 р. Справа № 927/1431/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Акціонерного товариства "Чернігівобленерго"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2025

у справі № 927/1431/23 (суддя Демидова М.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Акціонерного товариства "Чернігівобленерго"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

16.10.2023 Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач; ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго"; ПрАТ "НЕК "Укренерго"; апелянт-1; скаржник-1) подано позов до Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" (надалі - відповідач; АТ "Чернігівобленерго"; апелянт-2; скаржник-2) про стягнення 81 503 917,01 грн основного боргу, 11 365 397,50 грн пені, 6 177 570,97 грн штрафу, 268 140,84 грн інфляційних нарахувань та 934 142,23 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0531-02041від 27.06.2019 в частині оплати коштів за послуги, надані у період з січня 2023 року по вересень 2023 року (4 планові рахунки), внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 81 503 917,01 грн, на яку позивачем нараховано пеню, штраф, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.10.2023 відкрите провадження у справі № 927/1431/23.

15.01.2024 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач повідомив про те, що у період з вересня по грудень (2 планових рахунки) 2023 року за надані послуги з передачі електричної енергії відбулося збільшення боргу за надані послуги з передачі електричної енергії на суму 26 843 989,56 грн. Відповідно до актів коригування до актів приймання-передачі послуги скориговані обсяги наданих послуг у червні 2023 року, згідно якого скориговано (зменшено) фактичний обсяг наданих послуг на суму - 188 695,26 грн, відповідно до скоригованих даних складає 7 368 065,15 грн та у липні 2023 року, згідно якого скориговано (збільшено) фактичний обсяг наданих послуг на 280 251,19 грн, відповідно до скоригованих даних він складає 10 202 023,22 грн.

Відповідач частково виконав зобов`язання з оплати послуги за січень 2023 року. Як наслідок, станом на 20.12.2023 заборгованість за січень - грудень 2023 року (2 планові платежі) становить 108 347 906,57 грн. Позивач просив стягнути основний борг у сумі 108 347 906,57 грн за період з січня по грудень 2023 року, 18 774 596,83 грн пені, 1 194 875,76 грн інфляційних втрат, 1 543 117,52 грн 3% річних та штраф у сумі 8 076 909,93 грн.

Вказана заява про збільшення розміру позовних вимог була прийнята господарським судом до розгляду.

Таким чином, новою ціною позову була сума 137 937 406,61 грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з АТ "Чернігівобленерго" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" 3% річних - 1 536 347,52 грн та інфляційні втрати - 1 194 875,76 грн. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 108 347 906,57 грн основного боргу за відсутністю предмету спору. Позовні вимоги в частині стягнення 18 774 596,83 грн пені та 8 076 909,93 грн штрафу залишено без розгляду. У решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд зазначив, що після відкриття провадження у даній справі у період з 29.12.2023 по 30.01.2024 відповідачем сплачено позивачу основний борг в сумі 103 599 525,69 грн. Позивачем скориговані обсяги наданих послуг з передачі електричної енергії за спірний період, відповідачем проведено оплату послуг за грудень 2023 року в сумі 14 256 492,09 грн, в зв`язку з чим у відповідача відсутня заборгованість за спірний період. Відтак спір між сторонами в частині стягнення з відповідача 108 347 906,57 грн основного боргу за надані позивачем послуги з передачі електричної енергії врегульовано, предмет спору відсутній. Тому суд першої інстанції закрив провадження в частині стягнення основного боргу у сумі 108 347 906,57 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Також місцевим господарським судом вказано, що оскільки заяву про залишення позову без розгляду в частині 18 774 596,83 грн пені та 8 076 909,93 грн штрафу позивач подав до початку розгляду справи по суті, вона підлягає задоволенню, а позов у відповідній частині залишається без розгляду.

Крім цього місцевий господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у частині вимог про стягнення з відповідача 1 536 347,52 грн 3% річних та 1 194 875,76 грн інфляційних втрат. В решті вимог у частині стягнення 3% річних у розмірі 6 770,00 грн (1 543 117,52 грн (розмір 3% річних, визначених позивачем у заяві про збільшення позовних вимог - 1 536 347,52 грн) в позові відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2025 у справі № 927/1431/23 в частині відмовлених позовних вимог ПрАТ "НЕК "Укренерго" та прийняти в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги ПрАТ "НЕК "Укренерго" в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні з АТ «Чернігівобленерго» 3% річних у розмірі 6 770,00 грн є незаконним, необґрунтованим, оскільки судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, також судом першої інстанції порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Апелянт-1 зазначає, що умовами укладеного між сторонами договору передбачено здійснення оплат з урахуванням «банківського дня» лише щодо першої оплати планового платежу. Решта оплат має здійснюватися відповідачем виключно в межах графіків, без прив`язки до банківських, святкових, робочих чи вихідних днів. Отже, Господарським судом Чернігівської області частково задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та відмовляючи у стягнені 6 770,00 грн, на думку апелянта, не досліджено умови укладеного між сторонами договору про надання послуг з передачі електричної енергії щодо зазначення в останньому чіткого терміну виконання зобов`язання відповідачем - АТ «Чернігівобленерго».

Також, як вважає скаржник-1, суд першої інстанції відмовляючи у стягненні з АТ «Чернігівобленерго» 3% річних у розмірі 6 770,00 грн не враховував висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.03.2024 у справі № 922/1813/23.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025, апеляційна скарга позивача у справі № 927/1431/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2025 у справі № 927/1431/23. Розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2025 у справі № 927/1431/23 призначено на 28.04.2025.

04.04.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому АТ "Чернігівобленерго" просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення у відповідній частині (3% річних у сумі 6 770,00 грн) - без змін. Згідно тверджень відповідача, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, перевіривши наданий ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" розрахунок 3% річних, дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що у наданому розрахунку 3% річних невірно визначено початок періодів прострочення виконання зобов`язань зі сплати за послуги з передачі електричної енергії, оскільки граничний строк для сплати у таких періодах припадає на вихідний день, а отже прострочення виконання такого зобов`язання починається першого за ним робочого дня. На думку відповідача, такий висновок місцевого господарського суду узгоджується з умовами укладеного між сторонами договору № 0531-02041 та відповідає приписам, зокрема, статті 254 ЦК України.

Крім того, відповідач вважає, що проаналізувавши постанову Верховного Суду від 11.03.2024 у справі № 922/1813/23, на яку посилається апелянт-1, АТ "Чернігівобленерго" наголошує, що правовідносини у справі № 922/1813/23 та даній справі № 927/1431/23 не є подібними, оскільки відрізняються суб`єктним складом учасників відносин, встановленими судами фактичними обставинами та умовами для застосування приписів законодавства щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Також не погоджуючись із прийнятим рішенням до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось й АТ "Чернігівобленерго", в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2025 в частині стягнення з АТ "Чернігівобленерго" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" 92 616,83 грн 3% річних та 62 469,86 грн інфляційних втрат скасувати та ухвалити нове в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ "НЕК "Укренерго" про стягнення з АТ "Чернігівобленерго" 92 616,83 грн 3% річних та 62 469,86 грн інфляційних втрат відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення в частині стягнення 155 086,69 грн, з яких 92 616,83 грн - 3 % річних, 62 469,86 грн - інфляційних втрат, прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права.

Апелянтом-2 зазначається, що 15.01.2024 ПрАТ "НЕК "Укренерго" подано заяву про збільшення розміру позовних вимог. Із поданої ПрАТ "НЕК "Укренерго" заяви про збільшення розміру позовних вимог вбачається, що в доповнення до позовних вимог, зазначених у первісній позовній заяві, останнє просило додатково стягнути з АТ "Чернігівобленерго" основну суму заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 27.06.2019 № 0531-02041 за період з жовтня 2023 року по грудень 2023 року (включно) та нараховані/ донараховані на основну суму заборгованості за період з січня 2023 року по грудень 2023 року (включно) 608 975,29 грн 3% річних та 260 733,53 грн інфляційних втрат. При цьому, із додатково заявлених ПрАТ "НЕК "Укренерго" 608 975,29 грн 3% річних - 92 616,83 грн нараховані на основну заборгованість за період з жовтня 2023 року по грудень 2023 року (включно), тобто на заборгованість за період, який не був зазначений у первісній позовній заяві. Також, із додатково заявлених ПрАТ "НЕК "Укренерго" 260 733,53 грн інфляційних втрат - 62 469,86 грн нараховані на основну заборгованість за період з жовтня 2023 року по грудень 2023 року (включно), тобто на заборгованість за період, який не був зазначений у первісній позовній заяві.

Тобто, на думку скаржника-2, судом І-ої інстанції неправильно застосовано статтю 46 ГПК України, оскільки подана ПрАТ "НЕК "Укренерго" заява про збільшення розміру позовних вимог у відповідній частині, фактично є заявою про зміну предмету та підстав позову шляхом доповнення його новими позовними вимогами. Тому становлять самостійний предмет позову щодо стягнення саме таких сум і обґрунтовується самостійними доказами на обґрунтування (фактичними підставами) для їх стягнення (акти приймання-передачі послуг, періоди прострочення та періоди нарахування відповідних сум).

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2025, апеляційна скарга відповідача у справі № 927/1431/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2025 у справі № 927/1431/23. Об`єднано апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2025 у справі № 927/1431/23 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Розгляд апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2025 у справі № 927/1431/23 призначено на раніше визначену дату та час: 28.04.2025.

В судовому засіданні 28.04.2025 у справі оголошено перерву до 02.06.2025.

Представник апелянта-1 в судовому засіданні 02.06.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2025 у справі № 927/1431/23 в частині відмови у позовних вимогах ПрАТ "НЕК "Укренерго" та прийняти в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги ПрАТ "НЕК "Укренерго" в повному обсязі.

В свою чергу, представник скаржника-2 в судовому засіданні 02.06.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2025 в частині стягнення з АТ "Чернігівобленерго" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" 92 616,83 грн 3% річних та 62 469,86 грн інфляційних втрат скасувати та ухвалити нове в цій частині, яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ "НЕК "Укренерго" про стягнення з АТ "Чернігівобленерго" 92 616,83 грн 3% річних та 62 469,86 грн інфляційних втрат відмовити.

В свою чергу, представники апелянтів заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, поданої протилежною стороною.

Окремо судовою колегією вказується, що письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача від ПрАТ "НЕК "Укренерго" на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходив, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційних скарг в межах викладених апелянтами доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» є юридичною особою, що утворена як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого знаходяться у державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство».

Приватне акціонерне товариство «Укренерго» виконує функції оператора системи передачі (ОСП) - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (п. 55 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

27.06.2019 між Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (оператор системи передачі) та Акціонерним товариством «Чернігівобленерго» (користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0531-02041 (скорочено - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору оператор системи передачі (ОСП) зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього Договору.

До вказаного договору сторони неодноразово укладали додаткові угоди, якими до договору вносилися відповідні зміни, зокрема, від 27.06.2019, від 13.09.2019, № 3 від 28.07.2019, № 4 від 17.09.2021, від 28.12.2021 та від 01.03.2023 (договір було викладено в новій редакції).

Згідно з п. 4.1 Договору (у редакції Додаткової угоди від 28.12.2021 та від 01.03.2023) для розрахунків за Договором використовується плановий і фактичний обсяг Послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць. У період після приєднання ОСП до ІТС механізму плановий обсяг послуги формується користувачем без урахування даних щодо обсягів експорту та/або імпорту електричної енергії (дане речення у редакції Додаткової угоди від 01.03.2023). У разі ненадання або несвоєчасного надання Користувачем повідомлень плановим обсягом послуги визначається фактичний обсяг наданої послуги у попередньому розрахунковому періоді;

2) фактичний обсяг послуги в розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі. У період після приєднання ОСП до ІТС механізму фактичний обсяг послуги формується з урахуванням обсягів експорту та/або імпорту електричної енергії до/з країн периметру (дане речення у редакції Додаткової угоди від 01.03.2023).

Пунктом 5.1 Договору визначено, що розрахунковим періодом є 1 календарний місяць.

Відповідно до умов п. 5.2 Договору (у редакції Додаткової угоди від 28.12.2021 та від 01.03.2023) користувач здійснює поетапну передоплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього Договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуги, яка визначена згідно з розділом 3 цього Договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

Пунктом 5.5 Договору (у редакції Додаткової угоди від 28.12.2021 та від 01.03.2023) передбачено, що користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку (далі - АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку.

Оплату вартості послуги після коригування обсягів та вартості Послуг користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно).

Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів та повертає їх ОСП.

За приписами п. 5.7 Договору (у редакції Додаткової угоди від 28.12.2021 та від 01.03.2023) у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нараховувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення користувачем термінів розрахунку понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Відповідно до абз. 4 п. 5.7 Договору (у редакції Додаткової угоди від 28.12.2021 та від 01.03.2023) у разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів. За наявності заборгованості за цим Договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди користувача.

За невиконання або неналежне виконання умов цього Договору сторони несуть відповідальність відповідно до цього Договору та законодавства України (п. 8.1 Договору у редакції Додаткової угоди від 28.12.2021 та від 01.03.2023).

Згідно п. 8.3 Договору (у редакції Додаткових угод від 28.12.2021 та від 01.03.2023) користувач зобов`язується, зокрема, здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п. 9.1 Договору (у редакції Додаткових угод від 28.12.2021 та від 01.03.2023) планові обсяги послуги користувач зобов`язаний подати ОСП до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю.

Пунктом 9.4 Договору (у редакції Додаткових угод від 28.12.2021 та від 01.03.2023) передбачено, що рахунки, акти приймання-передачі, акти коригування до актів приймання-передачі послуги, акти звірки розрахунків наданої послуги, повідомлення вважаються отриманими стороною: у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачеві, що підписується його уповноваженим представником; у день особистого вручення, що підтверджується підписом уповноваженого представника одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції.

Електронний документ, який направляється стороною на виконання Договору через Сервіс, вважається одержаним іншою стороною з часу набуття документом статусу «Доставлено» у Сервісі.

Сторони визнають, що електронний документ, сформований, підписаний та переданий за допомогою Сервісу, є оригіналом та має повну юридичну силу, створює права та обов`язки для Сторін, та визнається рівнозначним документом ідентичним документу, який міг би бути створений однією зі Сторін на паперовому носії та скріплений власноручними підписами уповноважених осіб.

У пункті 9.5 Договору (у редакції Додаткових угод від 28.12.2021 та від 01.03.2023) сторони визначили, що будь-які документи, що створюються/укладаються сторонами під час виконання Договору (у тому числі акт приймання-передачі послуги або акт коригування до акта приймання-передачі послуги), можуть бути підписані сторонами як у паперовій формі шляхом проставлення власноручного підпису уповноваженої особи на час тимчасового нефункціонування сервісу, про що виконавець зобов`язаний повідомити на своєму вебсайті, так і в електронній формі з використанням електронного підпису (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом) за допомогою Сервісу, який забезпечує юридично значимий електронний документообіг між Сторонами та знаходиться в мережі Інтернет за посиланням:://online.ua.energy/. Один документ повинен бути підписаний з обох Сторін в один і той самий спосіб (залежно від форми документа).

Також у п. 9.8 Договору (у редакції Додаткових угод від 28.12.2021 та від 01.03.2023) зазначено, що сторона підтверджує, що документи, підписані електронним підписом за допомогою Сервісу з використанням реєстраційних даних сторони, є такими, що підписані цією стороною (уповноваженою нею особою).

Відповідно до п. 13.1 Договору (у редакції Додаткової угоди 01.03.2023) він набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2023.

На виконання умов Договору відповідачем щомісячно надавались позивачу повідомлення про планові обсяги послуги на розрахунковий період.

У період з січня по листопад 2023 року позивачем відповідачу надано послуги з передачі електричної енергії на загальну суму 108 146 669,33 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі послуги з січня по листопад 2023 року та актами коригування:

- акт приймання передачі послуги за січень 2023 року від 31.01.2023 на суму 11 389 441,07 грн;

- акт приймання-передачі послуги за лютий 2023 року від 28.02.2023 на суму 8 818 353,68 грн;

- акт приймання-передачі послуги за березень 2023 року від 31.03.2023 на суму 10 391 858,17 грн;

- акт приймання-передачі послуги за квітень 2023 року від 30.04.2023 на суму 8 574 360,35 грн;

- акт приймання-передачі послуги за травень 2023 року від 31.05.2023 на суму 8 509 631,82 грн;

- акт приймання-передачі послуги за червень 2023 року від 30.06.2023 на суму 7 556 760,41 грн;

- акт приймання-передачі послуги за липень 2023 року від 31.07.2023 на суму 9 921 772,03 грн;

- акт приймання-передачі послуги за серпень 2023 року від 31.08.2023 на суму 9 235 140,54 грн;

- акт приймання-передачі послуги за вересень 2023 року від 30.09.2023 на суму 8 328 125,39 грн;

- акт приймання-передачі послуги за жовтень 2023 року від 31.10.2023 на суму 12 347 221,00 грн;

- акт приймання-передачі послуги за листопад 2023 року від 30.11.2023 на суму 13 118 354,00 грн;

- акт коригування від 21.02.2023 до акту від 31.10.2022 (за жовтень 2022 року) на суму 29 754,62 грн;

- акт коригування від 17.03.2023 до акту від 30.11.2022 (за листопад 2022 року) за мінусом 697 526,54 грн;

- акт коригування від 30.03.2023 до акту від 31.12.2022 (за грудень 2022 року) на суму 312 394,55 грн;

- акт коригування від 21.04.2023 до акту від 31.01.2023 (за січень 2023 року) за мінусом 67 043,52 грн;

- акт коригування від 19.05.2023 до акту від 28.02.2023 (за лютий 2023 року) на суму 975 948,93 грн;

- акт коригування від 16.06.2023 до акту від 31.03.2023 (за березень 2023 року) за мінусом 407 522,65 грн;

- акт коригування від 17.07.2023 до акту від 30.04.2023 (квітень 2023 року) на суму 129 093,59 грн;

- акт коригування від 18.08.2023 до акту від 31.05.2023 (за травень 2023 року) за мінусом 411 004,24 грн;

- акт коригування від 20.10.2023 до акту від 30.06.2023 (за червень 2023 року) за мінусом 188 695,26 грн;

- акт коригування від 17.11.2023 до акту від 31.07.2023 (за липень 2023 року) на суму 280 251,19 грн.

Позивачем за період з січня по листопад 2023 року виставлялися відповідачу рахунки-фактури за послугу з передачі електричної енергії з використанням електронного цифрового підпису (планові та фактичні).

Відповідач свої зобов`язання за договором в частині своєчасної та повної оплати отриманих від позивача послуг з передачі електричної енергії не виконав.

Також відповідачем не були оплачені 2 планові платежі за грудень 2023 року: рахунок-фактура № 0531-02041 від 28.11.2023 планові обсяги за грудень 2023 року на суму 2 468 538,07 грн, рахунок-фактура № 0531-02041 від 05.12.2023 планові обсяги за грудень 2023 року на суму 2 468 538,07 грн.

Сума послуг позивача за період з січня по листопад 2023 року (фактично надана послуга) та 2 планових платежі за грудень 2023 року складала 113 083 745,47 грн.

Поряд із цим, з урахуванням поданої позивачем заяви про збільшення позовних вимог та здійсненої відповідачем оплати 30.11.2023 у розмірі 4 735 838,90 грн борг відповідача станом на 20.12.2023 становить 108 347 906,57 грн.

Крім того, відповідачем після відкриття провадження у справі сплачено 103 599 525,69 грн: згідно із платіжною інструкцією № 3417706 від 29.12.2023 - 25 508 436,65 грн з призначенням платежу «оплата за послуги з передачі електричної енергії за 1 квартал 2023 року згідно договору 0531-02010 від 27.06.2019», згідно із платіжною інструкцією № 3417707 від 29.12.2023 - 23 000 000,00 грн з призначенням платежу «оплата за послуги з передачі електричної енергії за 2 квартал 2023 року згідно договору № 0531-02041 від 27.06.2019», згідно із платіжною інструкцією № 3422132 від 30.01.2024 - 55 091 089,04 грн з призначенням платежу «оплата з послуги з передачі електричної енергії за 2023 рік згідно договору № 0531-02041 від 27.06.2019».

Отже, після оплат проведених відповідачем залишились частково неоплаченими два планові платежі за грудень 2023 року у сумі 4 748 380,88 грн.

З посиланням на п. 7.5 Договору позивачем також було заявлено до стягнення з відповідача пеню за прострочення обов`язку з оплати послуг з передачі електричної енергії за період з 04.01.2023 по 20.12.2023 у сумі 18 744 596,83 грн. та штраф у розмірі 8 076 909,93 грн.

В свою чергу, відповідачем надано акти коригування № ПРА_К-0000605 від 27.12.2023 до акта від 31.08.2023 (серпень 2023 року) на суму 206 533,85 грн, № ПРА_К-0001137 від 30.01.2024 до акта від 30.09.2023 за мінусом 76 528,98 грн, № ПРА_К-0001703 від 13.03.2024 до акта від 31.10.2023 (за жовтень 2023 року) за мінусом 489 140,30 грн, № ПРА_К-00022060 від 21.03.2024 до акта від 30.11.2023 (за листопад 2023 року) на суму 162 030,19 грн.

Також відповідачем надано акт коригування № ПРА_К-0002866 від 28.03.2024 до акта приймання-передачі послуги № ПРА-0001061 від 31.12.2023, згідно якого вартість послуги з урахуванням коригування на суму 819 715,76 грн становить 14 756 848,52 грн.

Крім того, відповідачем надані акти коригування № ПРА_К-0003565 від 08.05.2024 до акту від 30.06.2023 (за червень 2023 року) (з урахуванням акта коригування від 20.10.2023) за мінусом 123 702,37 грн, вартість послуг становить 7 244 362,78 грн, № ПРА_К-0003621 від 13.05.2024 до акта від 31.07.2023 (за липень 2023) (з урахуванням акта коригування від 17.11.2023) на суму 6 668,19 грн, вартість послуг - 10 208 691,41 грн, № ПРА_К-0003737 від 24.05.2024 до акта від 30.09.2023 (за вересень 2023 року) (з урахуванням акта коригування № ПРА_К-0001137 від 30.01.2024) за мінусом 1 242,25 грн, вартість послуг - 8 250 354,16 грн, № ПРА_К-0004385 від 05.06.2024 до акта від 31.10.2023 (за жовтень 2023 року) (з урахуванням акта коригування ПРА_К-0001703 від 13.03.2024) за мінусом 413,89 грн, вартість послуг - 11857666,81 грн, № ПРА_К-0005032 від 18.06.2024 до акта від 31.01.2023 (з урахуванням акта коригування від 21.04.2023) на суму 3 782,11 грн, вартість послуг - 11 326 179,66 грн, № ПРА_К-0005119 від 20.06.2024 до акта від 28.02.2023 (з урахуванням акта коригування від 19.05.2023) на суму 352,28 грн, вартість послуг 9 794 654,89 грн.

Відповідач згідно платіжної інструкції № 3451960 від 31.07.2024 здійснив оплату 14 256 492,09 грн з призначенням платежу «за послуги з передачі електричної енергії за грудень 2023 року».

З огляду на наведені фактичні обставини справи колегія суддів акцентує, що як вже зазначалось, після відкриття провадження у даній справі у період з 29.12.2023 по 30.01.2024 відповідачем сплачено позивачу основний борг в сумі 103 599 525,69 грн.

Позивачем скориговані обсяги наданих послуг з передачі електричної енергії за спірний період, відповідачем проведено оплату послуг за грудень 2023 року в сумі 14 256 492,09 грн.

Тому, провадження у даній справі в частині вимог про стягнення з відповідача 108 347 906,57 грн основного боргу за надані позивачем послуги з передачі електричної енергії було закрито судом першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, про що, за переконанням судової колегії, вмотивовано зазначено місцевим господарським судом.

Також судом першої інстанції залишено без розгляду позовні вимоги в частині стягнення 18 774 596,83 грн пені та 8 076 909,93 грн штрафу.

Водночас, позивач в позові просив стягнути з відповідача за прострочення оплати з передачі електричної енергії 3% річних за період прострочення оплати послуг з передачі електричної енергії за період з 04.01.2023 по 20.12.2023 у сумі 1 543 117,52 грн, а також інфляційні втрати за період з січня 2023 року по грудень 2023 року у сумі 1 194 875,76 грн.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2025 у цій справі стягнуто з АТ "Чернігівобленерго" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" 3% річних - 1 536 347,52 грн та інфляційні втрати - 1 194 875,76 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу відповідача на те, що 3% річних та інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами позивача, а інфляційні нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок втрат від інфляції, нарахованих за період з січня 2023 року по грудень 2023 року, що склав - 1 194 875,76 грн, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на відповідних приписах норм матеріального права, а відповідний розрахунок є арифметично вірним.

В свою чергу, при обчисленні позивачем 3% річних за період прострочення оплати послуг з передачі електричної енергії за період з 04.01.2023 по 20.12.2023 та були заявлені до стягнення в сумі 1 543 117,52 грн, останнім допущено арифметичну помилку, про що правильно зазначено місцевим господарським судом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню згідно арифметично правильного розрахунку 3% річних, проведеного та визначеного судом І-ої інстанції, який за період з 17.01.2023 по 20.12.2023 становить 1 536 347,52 грн (різниця між заявленим позивачем розміром 3% річних та сумою, що стягнута згідно оскаржуваним рішенням суду = 6 770,00 грн).

В межах вказаного, колегія суддів також зазначає, що положення п.п. 3.1, 4.1, 5.1, 5.5 Договору в їх сукупності дають підстави для висновку, що оплата планової вартості послуги, так і остаточний розрахунок за фактичний обсяг послуги по суті є одним і тим самим зобов`язанням із сплати послуги, що надається у відповідному розрахунковому періоді, а розподіл такого обов`язку на окремі платежі у часі (попередня оплата, остаточний розрахунок) не створює умов для припинення існування таких частин зобов`язання.

Як наслідок, невиконане зобов`язання із сплати кожного чергового планового платежу існує у часі з моменту його виникнення і не припиняється по закінченню розрахункового місця, а підлягає виконанню в межах проведення розрахунку за фактичний обсяг наданих послуг.

Так, оскільки пунктом 5.1 Договору визначено порядок розрахунків за надану послугу як поетапну передоплату планової вартості послуг та п. 5.5 Договору визначено порядок оплати за актом приймання-передачі послуги, то невиконання або неналежне виконання користувачем як зобов`язання зі сплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання зі сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з нормами статей 611, 625 ЦК України.

Про дане, за висновками судової колегії, слушно вказано судом попередньої інстанції.

Згідно п. 15.3 Договору у випадках, не передбачених Договором, сторони керуються чинним законодавством України.

Як вбачається з умов Договору, порядок розрахунків користувачем за надані ОСП послуги пов`язується з певним строком виконання зобов`язань.

За ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, з урахуванням правил закінчення строків, визначених ч. 5 ст. 254 ЦК України, приймаючи до уваги положення Договору щодо порядку розрахунків за послуги, колегія суддів вказує, що оскільки строки виконання зобов`язань з оплати, враховуючи положення Договору, припадали на відповідні вихідні дні, днем закінчення таких строків були перші за ним робочі дні, а відповідно після їх спливу мало місце прострочення виконання зобов`язань з боку користувача за надані ОСП послуги за Договором.

Тому, судова колегія вважає обґрунтованими висновки суду І-ої інстанції про неправильне визначення позивачем початку періоду прострочення, оскільки строки виконання зобов`язань з оплати припадали на вихідні дні.

В свою чергу, за вказаного, судом апеляційної інстанції відхиляються, як невмотивовані, доводи апелянта щодо здійснення відповідачем оплат виключно в межах графіків, без прив`язки до банківських, святкових, робочих чи вихідних днів.

Щодо посилань апелянта-1 про неврахування, при відмові у стягненні з АТ «Чернігівобленерго» 3% річних у розмірі 6 770,00 грн, місцевим господарським судом правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.03.2024 у справі № 922/1813/23, то колегія суддів звертає увагу, що правовідносини у справі № 922/1813/23 та даній справі № 927/1431/23 не є подібними, оскільки відрізняються суб`єктним складом учасників відносин та встановленими фактичними обставинами.

Відтак, з огляду на нерелевантність правовідносин у вказаних справах, судом відхиляються, як необґрунтовані, відповідні твердження скаржника-2.

Щодо викладених апелянтом-2 доводів про порушення місцевим господарським судом приписів ГПК України в частині прийняття до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог, то колегія суддів зазначає таке.

Як вже вказувалось вище, 15.01.2024 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач повідомив про те, що у період з вересня по грудень (2 планових рахунки) 2023 року за надані послуги з передачі електричної енергії відбулося збільшення боргу за надані послуги з передачі електричної енергії на суму 26 843 989,56 грн. Відповідно до актів коригування до актів приймання-передачі послуги скориговані обсяги наданих послуг у червні 2023 року, згідно якого скориговано (зменшено) фактичний обсяг наданих послуг на суму - 188 695,26 грн, відповідно до скоригованих даних він складає 7 368 065,15 грн та у липні 2023 року, згідно якого скориговано (збільшено) фактичний обсяг наданих послуг на 280 251,19 грн, відповідно до скоригованих даних він складає 10 202 023,22 грн. Відповідач частково виконав зобов`язання з оплати послуги за січень 2023 року. Як наслідок, станом на 20.12.2023 заборгованість за січень - грудень 2023 року (2 планові платежі) становить 108 347 906,57 грн. Позивач просив стягнути основний борг у сумі 108 347 906,57 грн за період з січня по грудень 2023 року, 18 774 596,83 грн пені, 1 194 875,76 грн інфляційних втрат, 1 543 117,52 грн 3% річних та штраф у сумі 8 076 909,93 грн.

Дана заява про збільшення розміру позовних вимог була прийнята господарським судом до розгляду.

Тобто, позивач додатково просив стягнути з АТ "Чернігівобленерго" основну суму заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 27.06.2019 № 0531-02041 за період з жовтня 2023 року по грудень 2023 року (включно) та нараховані/ донараховані на основну суму заборгованості за період з січня 2023 року по грудень 2023 року (включно) 608 975,29 грн 3% річних та 260 733,53 грн інфляційних втрат. При цьому, із додатково заявлених ПрАТ "НЕК "Укренерго" 608 975,29 грн 3% річних - 92 616,83 грн та із додатково заявлених ПрАТ "НЕК "Укренерго" 260 733,53 грн інфляційних втрат - 62 469,86 грн які нараховані на основну заборгованість за період з жовтня 2023 року по грудень 2023 року (включно).

За ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, зокрема, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, а підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Аналогічні правові висновки щодо застосування частини третьої статті 46 ГПК України викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15.

Оскільки норма частини третьої статті 46 ГПК України виключає можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити у задоволенні такої заяви і розглянути по суті раніше заявлені (первісні) позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку (постанови Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 910/18802/17, від 28.03.2019 у справі № 910/23066/17, від 10.09.2019 у справі № 910/13267/18 на які посилається скаржник).

У свою чергу, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Збільшено (зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Такий висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 922/53/19, якою обґрунтована підстава касаційного оскарження.

Предмет позову кореспондує із способами захисту права, які визначені, зокрема статтею 16 ЦК України, а відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може вважатися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 923/1061/18, від 19.12.2019 у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19, від 09.07.2020 у справі № 922/404/19, від 24.09.2020 у справі № 920/1059/17.

Зміна предмета позову не може бути пов`язана з пред`явленням додаткових позовних вимог немайнового характеру, про які не йшлося в первісній позовній заяві. Якщо такі додаткові позовні вимоги пов`язані з раніше заявленими позовними вимогами підставою виникнення або поданими доказами, то вони можуть бути пред`явлені з дотриманням вимог, зокрема, положень статті 173 ГПК України, що регулює порядок об`єднання позовних вимог. Право об`єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надано суду до початку підготовчого засідання.

Зазначений висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 920/1059/17.

В судовому засіданні 16.07.2024 в межах підготовчого провадження місцевим господарським судом прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, яка і становила частину предмета позову, а відповідно і предмет спору у цій справі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач змінив предмет позову в частині основного зобов`язання, а також збільшив розмір раніше заявлених вимог щодо основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат за період з жовтня по грудень 2023 року.

Колегія суддів погоджується з позицією відповідача про те, що така процесуальна поведінка позивача не є коректною.

Водночас апеляційний господарський суд бере до уваги, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу неоплати відповідачем заборгованості за Договором. Звертаючись з позовною заявою і у подальшому із заявою про збільшення позовних вимог позивач посилався на факт несплати відповідачем заборгованості за Договором, тим самим позовні вимоги (як первісні, так і змінені) стосуються зобов`язань відповідача саме за конкретним Договором і заявлені безпосередньо у межах цих спірних правовідносин.

Правове обґрунтування позовних вимог не змінилось ані в частині положень Договору, ані в частині застосовного законодавства.

При цьому, основна заборгованість за Договором за повний (по грудень 2023 року) період, заявлений позивачем, погашена відповідачем, у зв`язку із чим провадження у справі в частині стягнення 108 347 906,57 грн основного боргу закрито.

Судова колегія вказує, що заяву позивача про зміну предмета або підстав позову можна вважати цілком новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна (інша) матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно в її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які не були зазначені позивачем первісною підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з окремою позовною вимогою.

Порушення норм процесуального права, про які стверджує відповідач, не входять до переліку тих, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відповідно до ч. 3 ст. 277 ГПК України, а лише можуть (але не обов`язково) бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Заява про збільшення позовних вимог була прийнята місцевим судом, за наслідками розгляду якої ухвалено здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням її вимог.

Спір вирішено судом першої інстанції по суті.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі Zubacv. Croatia ("Зубац проти Хорватії") від 05 квітня 2018 року).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Так, колегія суддів, переглядаючи дану справу, крім наведених вище обґрунтувань, приймає до уваги: коригування фактичних обсягів наданих послуг за Договором за період червня - липня 2023 року; реальність і доведеність розглянутих позовних вимог; час, протягом якого справа розглядалась в суді першої інстанції.

Таким чином, за колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав стверджувати про недотримання судом першої інстанції приписів статті 46 ГПК України.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2023 у справі № 910/21843/21.

За вказаного, колегією суддів критично оцінюються доводи скаржника-2 щодо неправильного застосування судом попередньої інстанції приписів ст. 46 ГПК України.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За висновками колегії суддів, доводи апеляційної скарги ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" про те, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні з АТ «Чернігівобленерго» 3% річних у розмірі 6 770,00 грн є незаконним, необґрунтованим, оскільки судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, також судом першої інстанції порушенні норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, а також твердження АТ "Чернігівобленерго", що оскаржуване рішення в частині стягнення 155 086,69 грн, з яких 92 616,83 грн - 3 % річних, 62 469,86 грн - інфляційних втрат, прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2025 у справі № 927/1431/23 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

Апелянтами не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянтів (позивача та відповідача у справі).

Додатково колегія суддів вказує, що спірне рішення в інших частинах (щодо основного боргу, пені та штрафу) апелянтами не оскаржується, тому правова оцінка у відповідних межах апеляційним господарським судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2025 у справі № 927/1431/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.01.2025 у справі № 927/1431/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Акціонерне товариство "Чернігівобленерго".

4. Справу № 925/1431/23 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.06.2025.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак