ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"24" червня 2025 р. Справа№910/15776/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Глобус»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025

у справі №910/15776/24 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-глобус»

про стягнення заборгованості 156 412,85 грн

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-глобус» заборгованості в загальному розмірі 156 412,85 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладених між сторонами договорів №1532859-04 на постачання теплової енергії від 27.08.2018 та №00100 про надання послуг з централізованого постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб`єктам господарювання від 30.07.2018 в частині повної та своєчасної оплати поставленої позивачем теплової енергії та гарячої води, а також щодо оплати абонентського обслуговування для послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, на яку були нараховані інфляційні втрати та 3% річних.

Господарський суд міста Києва рішенням від 26.03.2025 у справі №910/15776/24 позовні вимоги задовольнив повністю.

Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Глобус» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» суму заборгованості основного боргу за теплову енергію за період з 04.2021 року по 10.2021 року у розмірі 1 226, 97 грн, інфляційні втрати у розмірі 473, 90 грн, 3% річних у розмірі 119, 41 грн.

Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Глобус» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» суму заборгованості основного боргу за теплову енергію за період з 11.2021 року по 08.2024 року у розмірі 116 232, 19 грн, пеню у розмірі 5 862, 15 грн, інфляційні втрати у розмірі 21 818, 91 грн, 3 % річних у розмірі 6 213,00 грн.

Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Глобус» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з 04.2023 року по 08.2024 року у розмірі 2 734, 97 грн, пені у розмірі 250, 00 грн, інфляційних втрат у розмірі 84, 43 грн, 3 % річних у розмірі 54, 76 грн.

Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Глобус» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» плату за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії за період з 11.2021 року по 08.2024 року у розмірі 770, 40 грн.

Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Глобус» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» плату за абонентське обслуговування для послуги з постачання гарячої води за період з 11.2021 року по 08.2024 року у розмірі 533, 47 грн.

Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Глобус» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» плату за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії за період з 09.2021 року по 08.2024 року у розмірі 38, 02 грн.

Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Глобус» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 3028, 00 грн.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції встановив, що на підтвердження факту надання послуг за Договором на постачання теплової енергії до нежитлового приміщення за адресою: пров. Музейний, 8, м. Київ, позивачем надано: по особовому рахунку 1532859-04 за період з квітня 2019 року по серпень 2021 року на загальну суму 1 226,97 грн: довідки про нарахування за теплову енергію, акти приймання-передавання товарної продукції, облікові картки, корінці нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон; по особовому рахунку 00100 за період з листопада 2021 року по серпень 2024 року на загальну суму 117 326,19 грн: корінці нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон, відомості теплоспоживання, акти надання послуг з постачання теплової енергії, розрахунки заборгованості, акти звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання теплової енергії, деталізовану інформацію про коригування нарахувань за послуги з постачання теплової енергії.

Судом враховано, що акт звіряння розрахунків за теплову енергію, акти приймання-передавання товарної продукції, які наявні в матеріалах справи, з боку відповідача не підписані, проте пунктом 3 додатку №4 до Договору «Порядок розрахунків за теплову енергію» передбачено, що абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у ЦОК за адресою: вул. Волоська, буд. 42 облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає у ЦОК); акт виконаних робіт. При цьому доказів належного виконання відповідачем умов Договору в цій частині матеріали справи не містять, як і не містять доказів мотивованої відмови споживача від підписання таких актів або ж заперечень щодо відомостей відображених у облікових картках фактичного споживання теплової енергії.

В свою чергу, відповідач не спростував факту надання йому послуг за період з квітня 2021 року по серпень 2024 року та заперечень щодо розмірів обсягів споживання, умов перерахунків та застосованих коефіцієнтів відповідачем заявлено не було.

З урахуванням положень Додатку №4 до Договору «Порядок розрахунків за теплову енергію» та статті 530 ЦК України, суд зазначив, що відповідач зобов`язаний був до початку розрахункового періоду (місяця) сплачувати Теплопостачальній організації (позивачу) вартість заявленої у Договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період.

Судом встановлено, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач своєчасно не вносив плату за отриману теплову енергію за спірний період з квітня 2021 року по серпень 2024 року включно, в результаті чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 118 553,16 грн (у період з квітня 2021 року по жовтень 2021 року розмір заборгованості - 1 226,97 грн, у період з листопада 2021 року по серпень 2024 року розмір заборгованості - 117 326,19 грн).

Суд перевірив розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, розрахований позивачем, та вважав його арифметично правильним, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача за період прострочення оплати з квітня 2021 року по жовтень 2021 року 3% річних у розмірі 119,41 грн, інфляційних втрат у розмірі 473,90 грн та за період прострочення оплати з листопада 2021 року по серпень 2024 року 3% річних у розмірі 6 213,00 грн та 21 818,91 грн інфляційних втрат, визнав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 5 862,15 грн за період з 01.11.2021 по 31.08.2024, суд першої інстанції визнав обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Також суд першої інстанції визнав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 2 734,97 грн за отримані послуги з постачання гарячої води, обґрунтованими.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням відсутності жодних заперечень відповідача з приводу його вірності, суд прийшов до висновку про правомірність стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 84,43 грн та 3% річних у розмірі 54,76 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені у розмірі 250, 27 грн за порушення зобов`язань з оплати послуг із постачання гарячої води за період з 04.2023 по 08.2024, суд встановив, що він є арифметично вірним.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про наявність у відповідача заборгованості за надання послуг з абонентського обслуговування для послуги з постачання теплової енергії у розмірі 770,40 грн та гарячої води у розмірі 533,47 грн за період з листопада 2021 року по серпень 2024 року та заборгованості зі сплати внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку за період з вересня 2021 року по серпень 2024 року у розмірі 38,02 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Глобус» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 у справі №910/15776/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, шляхом додавання розміру оплати за певні місяці в результаті математичного обчислення апелянт прийшов до висновку, що сума основної заборгованості складає 42 473,33 грн, в той час як у прохальній частині позовної заяви позивачем зазначена інша сума, а саме 116 232,19 грн. Також відповідач посилається на те, що акти приймання-передавання товарної продукції не містить таких обов`язкових реквізитів як «особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції».

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 у справі №910/15776/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 18.04.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 у справі №910/15776/24 залишив без руху, надав скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржник у встановлений строк усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання відповідного клопотання.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 30.04.2025 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 у справі №910/15776/24. Апеляційну скаргу призначив до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Учасникам справи надав право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 20.05.2025; витребував матеріали справи №910/15776/24 з Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи №910/15776/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 05.05.2025.

13.05.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що із апеляційної скарги відповідача вбачається, що факти укладання Договору, споживання теплової енергії та комунальних послуг, здійснених часткових оплат, права власності на нежитлові приміщення відповідач не заперечує. Позивач зазначає, що йому взагалі не зрозуміло, які саме суми нарахувань та оплат враховані відповідачем при здійсненні розрахунку власної заборгованості з постачання теплової енергії.

Позивачем наголошено, що відповідачем не заперечується заявлені позивачем суми до стягнення з відповідача за послуги з постачання гарячої води, за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії.

За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 269, частиною 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.08.2018 між Комунальним підприємством «Київтеплоенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-глобус» укладено Договір №1532859-04 на постачання теплової енергії (далі - Договір 1).

Предметом договору 1 є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених договором 1 (пункт 1.1 договору 1).

При виконанні умов договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені договором 1, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України (пункт 2.1 договору 1).

Відповідно до підпункт 2.2.1 пункту 2.2 договору 1, теплопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та обсягах згідно з додатком №1 до договору 1.

При цьому, умовами договору передбачено, що абонент зобов`язується:

додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку №1 до договору 1, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії (підпункт 2.3.1 пункту 2.3 договору 1);

виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку №4 до договору 1 (підпункт 2.3.2 пункту 2.3 договору 1);

- облік споживання абонентом теплової енергії здійснюється відповідно до Закону України «Про комерційний облік» (пункт 5.1 договору 1);

- абонент, що має вузол обліку теплової енергії, щомісячно надає теплопостачальній організації звіт з фактичного споживання теплової енергії, в терміни, передбачені у додатку №1 до договору 1 (пункт 5.2 договору 1).

Пунктом 8.1 договору 1 передбачено, що договір 1 набирає чинності з 01.05.2018 та діє до 15.04.2019. Договір 1 припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який його було укладено; прийняття рішення господарським судом; передбачених підпунктом 6.4.1 пункту 6.4 договору 1; ліквідації сторін (пункт 8.2 договору 1);

Додатком №4 до договору 1 передбачено:

- абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує теплопостачальній організації вартість заявленої у договорі 1 кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна згідно з Законом України «Про заставу» як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії; оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово (пункт 2);

- абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в ЦОК за адресою: вулиця Волоська, 42: облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акта звірки абонент повертає в ЦОК); акт виконаних робіт (пункт 3).

Облік споживання теплової енергії будинку в цілому за адресою: м. Київ, пров. Музейний, 8 здійснюється за особовим рахунком: 1532859.

Згідно розрахунку основного боргу за теплову енергію станом на квітень 2021 року у відповідача була відсутня заборгованість.

У період з квітня 2021 року оплата в повному обсязі, відповідно до умов Договору не вносилась, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1 226,97 грн.

З набранням чинності Закону України від 03.12.2020 №1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», внесені зміни до організації моделі договірних відносин з виконавцем послуг, а саме запроваджено укладання публічного договору приєднання.

Відповідач, який є власником нежилого приміщення за адресою: м. Київ, пров. Музейний, 8 загальною площею 116,5 кв.м., після публікування позивачем тексту Договору про надання послуги з постачання теплової енергії за формою, встановленими Правилами затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 №830, з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 №1022 не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав з виконавцем комунальної послуги (Позивачем) відповідний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Позивачем було розміщено повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг в приміщеннях ЦОК, тому Договір про надання послуги з постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем є укладеним (далі - Договір) та відповідно з особовим рахунком №00100.

Відповідачем здійснювались часткові платежі (у січні 2022 у розмірі 19 514,56 грн), натомість оплата в повному обсязі, відповідно до умов договору не вносилась, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 116 232,19 грн.

30.07.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір №00100 про надання послуг з централізованого постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб`єктам господарювання (далі - Договір №2) за умовами якого: виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання гарячої води згідно з чинним нормативами, а споживач зобов`язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати надану послугу за встановленим тарифом у строки і на умовах, що передбачені договором 2 (пункт 1 договору 2); тариф на комунальну послугу з централізованого постачання гарячої води встановлюється розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (пункт 5 договору 2).

Позивач вказує, що з 01.11.2021 споживачам за адресою: м. Київ, провулок Музейний, 8, надаються послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води за договорами з постачання теплової енергії та гарячої води, які є публічними договорами приєднання, оприлюднені на офіційному сайті Комунального підприємства «Київтеплоенерго» за посиланням https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyyivteploen/.

Згідно розрахунку заборгованості за послуги з постачання гарячої води станом на квітень 2023 року у відповідача наявна переплата у розмірі 25,09 грн., натомість оплата в повному обсязі, відповідно до умов Договору не вносилась, в результаті чого станом на дату подання позовної заяви у відповідача виникла заборгованість у розмірі 2 734,97 грн.

Відповідно до розрахунків заборгованості плати за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії та гарячої води Відповідачем здійснювались часткові платежі - у січні 2022 у розмірі 31,07 грн (ПАО ТЕ) та 15,35 грн (ПАО ГВ), у вересні 2022 у розмірі 279,51 грн (ПАО ТЕ), натомість оплата в повному обсязі не вносилась, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 770,40 грн (ПАО ТЕ) та у розмірі 533,47 грн (ПАО ГВ).

У рахунку на оплату внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії (наявний в матеріалах справи) у відповідача наявний борг станом на 01.03.2024 у розмірі 38,02 грн з урахуванням оплат в поточному періоді.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути суму у розмірі 156 412,85 грн, що включає в себе:

1) суму заборгованості основного боргу за теплову енергію з 04.2021 року по 10.2021 року у розмірі 1 226,97 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 473,90 грн, 3% річних у розмірі 119,41 грн;

2) суму заборгованості основного боргу за послугу з постачання теплової енергії за період з 11.2021 року по 08.2024 року у розмірі 116 232,19 грн, пеня у розмірі 5 862,15 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 21 818,91 грн, 3% річних у розмірі 6 213,00 грн;

3) суму заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з 04.2023 по 08.2024 у розмірі 2 734,97 грн, пені у розмірі 250,27 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 84,43 грн, 3% річних у розмірі 54,76 грн;

4) плату за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії за період з 11.2021 по 08.2024 у розмірі 770,40 грн;

5) плату за абонентське обслуговування для послуги з постачання гарячої води за період з 11.2023 по 08.2024 у розмірі 533,47 грн.

6) плату внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії за період за період з 09.2021 по 08.2024 у розмірі 38,02 грн.

На підтвердження надання послуг позивачем долучено до матеріалів справи копії корінців нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон, акти перевірки стану вузла комерційного обліку теплової енергії споживача, акти про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, відомості споживання за адресою: м. Київ, провулок Музейний, 8, акти надання послуг з постачання теплової енергії за спірний період.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За приписами статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Постачання теплової енергії є видом житлово-комунальних послуг і на ці правовідносини розповсюджується Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з пунктами 1, 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Такі положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та не можливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору на постачання теплової енергії.

Статтею 5 Закону України «Про теплопостачання» визначено особливості відносин у сфері теплопостачання та передбачено, що регулювання відносин у сфері теплопостачання має особливості, визначені цим Законом.

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За приписами частини 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з частинами 6, 7 статті 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до частини 1 статті 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (частина 2 статті 714 Кодексу).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відносини між позивачем та відповідачем регулюються спеціальним законодавством у сфері енергопостачання, а саме Законом України «Про теплопостачання» та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 (далі - Правила).

Частинами 4, 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з пунктом 4 Правил №1198 користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно положень ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (абз. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, як помилково стверджує відповідач.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 зі справи №922/4239/16, а також в постанові від 14.07.2023 у cправі №910/21848/21).

Відповідно до положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки (ч. 1 ст. 9 вказаного Закону).

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач в порушення умов публічних договорів з постачання теплової енергії та гарячої води та норм чинного законодавства не виконував взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати встановленої суми заборгованості, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі:

1 226, 97 грн за теплову енергію за період з 04.2021 року по 10.2021 року;

116 232, 19 за послуги з постачання теплової енергії за період з 11.2021 року по 08.2024 року;

2 734, 97 грн за послугу з постачання гарячої води за період з 04.2023 року по 08.2024 року;

770, 40 грн плата за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії за період з 11.2023 року по 08.2024 року;

533, 47 грн плата за абонентське обслуговування для послуги з постачання гарячої води за період з 11.2023 року по 08.2024 року;

38, 02 грн плата за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії за період з 09.2021 року по 08.2024 року.

Щодо доводів відповідача про те, що акти приймання-передавання товарної продукції містять тільки підпис позивача та, на думку відповідача, не можуть бути беззаперечним доказом виконання позивачем своїх зобов`язань, суд апеляційної інстанції зазначає, що за умовами пункту 5 Додатку № 4 до Договору саме на відповідача покладено обов`язок щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати документи про підтвердження фактичного споживання теплової енергії за звітний розрахунковий період (місяць), в тому числі облікові картки та акти виконаних робіт.

Доказів належного виконання відповідачем умов пункту 5 Додатку №4 до Договору матеріали справи не містять, як і не містять доказів мотивованої відмови відповідача від підписання таких актів або ж заперечень щодо відомостей відображених у облікових картках фактичного споживання теплової енергії.

Отже, факт відсутності підписаних сторонами актів приймання-передавання товарної продукції та не отримання відповідачем самостійно документів, зазначених у пункті 5 Додатку №4 до Договору, не свідчить про невиконання позивачем своїх зобов`язань щодо постачання теплової енергії.

Доводів апеляційної скарги відповідача, що шляхом додавання розміру оплати за певні місяці в результаті математичного обчислення апелянт прийшов до висновку, що сума основної заборгованості складає 42 473,33 грн, в той час як у прохальній частині позовної заяви позивачем зазначена інша сума, а саме 116 232,19 грн, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки розрахунок заборгованості на суму 116 232,19 грн за послуги з постачання теплової енергії за період з 11.2021 року по 08.2024 року (т.1., а.с. 49) шляхом математичного обчислення є арифметично вірним.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в заявленій позивачем суми та період.

Главою 24 ГК України визначено загальні засади відповідальності учасників господарських відносин, які врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

За приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно із частиною 2 статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно пункту 7 додатку №4 до договору абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) енергопостачальною організацією нараховується пеня у розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Загальний розмір пені заявлений позивачем: 5 862, 15 грн (за послуги з постачання теплової енергії за період з 11.2021 року по 08.2024 року у розмірі 116 232, 19 грн) та 250, 27 грн (за послугу з постачання гарячої води за період з 04.2023 року по 08.2024 року у розмірі 2 734, 97 грн).

Заперечень щодо невірності розрахунку пені доводи апеляційної скарги не містять.

Суд апеляційної інстанції з`ясувавши обставини справи, перевіривши матеріали справи та відповідність розрахунку пені, дійшов висновку, що останній є арифметично правильним.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Колегія суддів здійснивши перерахунок трьох процентів та інфляційних втрат, погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стягнення з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 119,41 грн та інфляційних втрат у розмірі 473,90 грн нарахованих з 01.04.2021 по 01.08.2024 (розрахунок т. 1, а.с. 25); 3% річних у розмірі 6 213,00 грн та 21 818,91 грн інфляційних втрат нарахованих з 01.11.2021 по 01.08.2024 (розрахунок т. 1, а.с. 54) ; 3% річних у розмірі 54,76 грн та інфляційних втрат у розмірі 84,43 грн нарахованих з 01.04.2023 по 01.08.2024 (розрахунок т. 1, а.с. 107).

Заперечень щодо невірності розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат доводи апеляційної скарги не містять.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що судове рішення прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 у справі №910/15776/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2025 у справі №910/15776/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Глобус».

4. Матеріали справи №910/15776/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова