ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2025 р. Справа № 911/184/24

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Рженецької М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль

до Товариства з обмеженою відповідальністю БФ Груп

про стягнення 3 550,67 гривень

за участю представниці позивача Шишкіної І.В. (самопредставництво) та представника відповідача Гаврина Д.В. (довіреність б/н від 07.01.2025)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство Міжнародний аеропорт Бориспіль (далі ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль/позивач) звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю БФ Груп (далі ТОВ БФ Груп/відповідач) про стягнення 3 550,67 гривень, з яких: 1 893,49 грн основного боргу, 1 338,40 грн пені та 231,77 грн інфляційних втрат та 87,01 грн 3% річних.

Господарський суд Київської області від 12.02.2024 у справі №911/184/24 прийняв позовну заяву ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль до розгляду та відкрив провадження, призначив вказану справу до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 04.03.2024, а також постановив, що протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідач вправі надати суду у письмовій формі відзив на позов та додаткові докази по справі (за наявності) разом з доказами направлення копій відзиву і вказаних доказів іншій стороні.

29.02.2024 через канцелярію Господарського суду у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

01.03.2024 через канцелярію Господарського суду у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив.

У судовому засіданні 04.03.2024 суд прийняв до розгляду вказані вище відзив та відповідь на відзив.

Господарський суд Київської області ухвалою від 04.03.2024 у справі №911/184/24 відклав судове засідання на 25.03.2024, яке не відбулось через оголошення у відповідний день сигналу повітряної тривоги у зв`язку із загрозою ракетного обстрілу міста.

З огляду на вказане Господарський суд Київської області ухвалою від 25.03.2024 у справі №911/184/24 призначив судове засідання на 22.04.2024.

Господарський суд Київської області ухвалами від 22.04.2024, 20.05.2024, 11.06.2024, 08.07.2024 та 26.08.2024 у справі №911/184/24 відкладав розгляд справи на 20.05.2024, 11.06.2024, 08.07.2024, 26.08.2024 та 16.09.2024 відповідно.

Зокрема призначені 08.07.2024 та 26.08.2024 засідання не відбулись через оголошення у відповідний день сигналу повітряної тривоги у зв`язку із загрозою ракетного обстрілу міста, що і стало підставою для призначення судом згідно ухвал від 08.07.2024 та 26.08.2024 засідань на інші дати, зокрема на 16.09.2024.

Відповідний висновок суду про призначення засідань на інші дату і час обґрунтований тим, що розпорядженням Голови Господарського суду Київської області №6-А від 19.07.2022 Про порядок дій при оголошення повітряної тривоги передбачено, зокрема, що у разі оголошення сигналу повітряна тривога судді та працівники апарату суду негайно мають залишити приміщення суду та прослідувати до найближчого укриття з метою збереження життя, здоров`я та забезпечення безпеки відвідувачів, суддів та працівників апарату суду.

Господарський суд Київської області ухвалою від 16.09.2024 постановив перейти до розгляду справи №911/184/24 за правилами загального позовного провадження, а також:

- призначив підготовче засідання на 14.10.2024;

- надав сторонам строк до 14.10.2024: для подання додаткових доказів по справі (за наявності); заяв та клопотань, які відповідно до ст. 182 Господарського процесуального кодексу України мають бути вирішені у підготовчому засіданні (за наявності).

Поряд з тим з моменту відкриття провадження у цій справі та протягом підготовчого провадження судом, у тому числі і з метою повного та всебічного розгляду спору, прийнято до розгляду подані через канцелярію суду:

- 25.03.2024 заперечення ТОВ БФ Груп на відповідь позивача на відзив;

- 03.07.2024 письмові пояснення ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль разом з доданими до них документами.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.10.2024, занесеною до протоколу судового засідання від 14.10.2024, постановлено закрити підготовче провадження у справі №911/184/24 та призначити її до судового розгляду по суті на 12.11.2024.

Господарський суд Київської області ухвалами від 12.11.2024, 03.12.2024 та 07.01.2025 у справі №911/2860/24 відкладав розгляд справи на 03.12.2024, 07.01.2024 та 04.02.2025 відповідно.

Водночас 07.01.2025 через канцелярію Господарського суду у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів цієї справи судової практики щодо подібних правовідносин.

У судовому засіданні 07.01.2025 суд дійшов висновку про залишення без розгляду у порядку ч. 2 ст. 207 ГПК України відповідно поданого відповідачем клопотання разом з долученими до нього документами, оскільки їх подано після початку розгляду справи по суті без мотивування поважності причин пропуску строку для вчинення такої дії на стадії підготовчого провадження.

У судовому засіданні 04.02.2025, закінчивши з`ясування обставин та перевірку їх доказами, суд оголосив про перехід до судових дебатів, по завершенні яких вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд

УСТАНОВИВ:

03.03.2015 між ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» як аеропортом та ТОВ БФ Груп як абонентом укладено договір про про надання телекомунікаційних послуг №02.5-14/2-2 (далі договір №02.5-14/2-2), до якого 29.06.2015 та 27.04.2017 сторонами укладено додаткові угоди відповідно за №1 та №2.

Копії вказаного договору №02.5-14/2-2 та укладених до нього додаткових угод додано до позовної заяви.

Відповідно до пункту 1.1. договору №02.5-14/2-2 у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного майна частини нежитлового приміщення №3.1.4 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 80,00 кв.м. (далі майно) для розміщенння та експлуатації місць із сервісного обслуговування пасажирів, аеропорт надає, а абонент отримує та оплачує телекомунікаційні послуги, що перелічені в п. 4.1. договору, надалі послуги, зокрема згідно викладеної у відповідному пункті Таблиці №1, в редакції додаткової угоди №2:

- послуги з використання мережі Інтернет користування мережею Інтернет вартістю 725,00 грн, абонентна плата, щомісячно;

- послуги з організації передачі інформації мережами цифрового зв`язку передача інформації зі швидкістю до 100 Мбіт/с (для комп`ютерної мережі) вартістю 500,00 грн, абонентна плата, щомісячно.

Відповідно до пунктів 2.6.4, 3.1.11, 3.2.1, 3.2.8., 3.2.15., 3.3.11, 3.4.2 договору №02.5-14/2-2 сторони погодили, що аеропорт здійснює тимчасове припинення надання послуг при виникненні стихійного лиха, надзвичайної ситуації, введення надзвичайного чи воєнного стану відповідно до законодавства.

Аеропорт зобов`язаний:

- надавати замовлені абонентом послуги цілодобово відповідно до Цивільного кодексу України, Закону України «Про телекомунікації», Правил та інших нормативно-правових актів і нормативних документів у сфері телекомунакцій України;

- вести облік обсягу та вартості наданих послуг за кожним видом окремо і забезпечувати його достовірність;

- стягувати плату за фактичний час отриманих абонентом послуг (див. п. 4.5. договору).

Абонент має право на відмову від оплати послуги, яку абонент не замовляв та не отримував.

Абонент зобов`язаний виконувати умови цього договору, своєчасно оплачувати отримані послуги в розмірах і строки, встановлені договором.

Згідно з пунктами 4.5., 4.6. та 7.1. договору №02.5-14/2-2 сторони домовились, зокрема, про те, що:

- аеропорт щомісячно виставляє абоненту рахунок-фактуру за надані послуги за розрахунковий період та складає акт приймання-здачі виконаних послуг (надалі - акт);

- абонентом здійснюється оплата за фактично отримані послуги;

- абонент з 10-го числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержує в бухгалтерії аеропорту рахунок-фактуру та акт;

- сплата рахунку-фактури проводиться абонентом до 20 числа того ж місяця;

- договір є чинним з дати підписання та діє до 24.09.2024.

Покликаючись на вказане вище та мотивуючи звернення до суду із відповідним позовом, ДП Міжнародний аеропорт Бориспіль зазначило, що в порушення умов укладеного між сторонами договору №02.5-14/2-2 відповідач не сплатив позивачу кошти за надані у травні, червні 2022 року (далі - спірні місяці) послуги загалом на суму 1 893,49 грн, внаслідок чого у відповідача виник борг у вказаному розмірі.

У розрізі зазначених обставин позивач вказав, що за спірні місяці позивачем виставлено/складено та направлено, а відповідачем отримано у ПЗ М.Е.Doc рахунки на оплату та акти приймання-здачі виконаних послуг, вартістю послуг загалом на суму 2 155,99 грн та зокрема:

1) згідно рахунку-фактури №90/245 від 31.05.2022 за травень 2022 року загалом 1 470,00 грн за користування мережею Інтернет та за використання послуги з передачі інформації зі швидкістю до 100 Мбіт/с (для комп`ютерної мережі);

2) згідно рахунку-фактури №90/259 від 30.06.2022 за червень 2022 року (по 14.06.2022) загалом 685,99 грн за користування мережею Інтернет та за використання послуги з передачі інформації зі швидкістю до 100 Мбіт/с (для комп`ютерної мережі).

До позовної заяви долучено паперові копії означених рахунків та складених до них актів, із накладеними на такі документи відмітками із ПЗ М.Е.Doc і відповідними квитанціями із системи про їх доставку контрагенту.

Як зауважив позивач, вказані рахунки та акти надіслано через систему М.Е.Doc оскільки відповідач не виконав власного договірного обов`язку та самостійно такі документи не отримав.

Водночас, посилаючись на пункт 2.6.1. договору, позивач зазначив, що згідно акта виконаних робіт від 27.06.2022 відповідачу призупинено надання послуг з 14.06.2022 на підставі його листа від вих. №22-06/11 від 11.06.2022. Копії вказаних акта та листа наявні в матеріалах справи.

Надалі, як зауважив позивач, відповідачем надіслано відмови від підписання означених вище актів про надані послуги у травні, червні 2022 року. До позовної заяви долучено копії адресованих позивачу листів (мотивованих відмов) відповідача №22-06/17 від 17.06.2022 та №22-07/1 від 22.07.2022.

Посилаючись на те, що такі відмови відповідачем направлено з порушенням встановленого пунктом 4.6. договору строку, позивач вважає, що акти від 31.05.2022 та 30.06.2022 вважаються підписаними сторонами.

У розрізі означених обставин позивач зауважив, що як на момент виникнення у відповідача заборгованості, так і на момент звернення до суду з цією позовною заявою:

- відсутні будь-які зміни до чинного законодавства України в частині звільнення від виконання господарських зобов`язань, відтермінування оплати заборгованості, звільнення від штрафних санкцій, тощо на період дії воєнного стану;

- між сторонами у встановленому законом і умовами договору порядку будь-яких змін, які б слугували підставою для виконання договору в іншому порядку або на інших умовах, не вносилось.

Відповідно до викладеного у позові розрахунку суми заборгованості переплату за лютий 2022 року у сумі 262,50 грн позивачем зараховано в рахунок часткової оплати рахунку №90/245, внаслідок чого сума боргу за цим рахунком склала 1 207,50 грн.

З огляду на відсутність проведених оплат в решті вартості послуг позивач звернувся до суду за цим позовом та, зокрема, вимогою про стягнення з відповідача 1893,49 грн основного боргу.

Своєю чергою у відзиві на позов відповідач не погодився із заявленими вимогами з огляду на те, що фактично він послуги не отримував і вказане мотивовано тим, що:

- у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні із 05:30 24.02.2022 введений воєнний стан, який триває й до теперішнього часу;

- згідно з п.п. 2.6.4 п. 2.6 договору №02.5-14/2-2 ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» здійснює тимчасове припинення надання послуг при введенні воєнного стану.

Водночас, за доводами відповідача, надісланий ним позивачу лист №22-06/11 від 11.06.2022 не є заявою про тимчасове припинення надання послуг у розумінні п.п. 2.6.1 п. 2.6 договору №02.5-14/2-2.

Покликаючись на зазначене та те, що згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України замовник зобов`язаний оплатити лише надану йому послугу, ТОВ БФ Груп вважає відсутнім зобов`язання з оплати послуг, надання яких тимчасово припинено, а тому просить відмовити в задоволені позовних вимог ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

У відповіді на відзив позивач не погодився із вказаними вище аргументами відповідача з огляду на те, що правові підстави для застосування дії форс-мажорних обставин до спірних правовідносин відсутні, оскільки відповідач не дотримався передбаченого п. 8.2. договору порядку повідомлення про настання обставин непереборної сили та не надав відповідний сертифікат ТПП України.

Також позивач звернув увагу на відсутності підстав для припинення надання послуг згідно пункту 2.6.4 договору оскільки:

- відповідно до статті 2 Закону України «Про електронні комунікації» абонентна плата - фіксований платіж, який може встановлювати постачальник електронних комунікаційних послуг для абонента за доступ на постійній основі до електронних комунікаційних послуг незалежно від факту їх отримання;

- відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 108 Закону України «Про електронні комунікації» кінцеві користувачі електронних комунікаційних послуг зобов`язані дотримуватися правил надання та отримання електронних комунікаційних послуг, зокрема, оплачувати замовлені та отримані електронні комунікаційні послуги, у тому числі абонентську плату та вартість пакетів послуг.

- законодавство України не встановлює конкретних вимог до терміну, протягом якого потрібно повідомити контрагента про настання форс-мажорних обставин, форми такого повідомлення, такі вимоги сторони закріплюють в самому договорі;

- позивачем не направлялось відповідачу повідомлення про настання для позивача неможливості виконання обов`язків за договором у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин, а тому і відсутні підстави для припинення надання послуг згідно п. 2.6.4 договору з огляду на запровадження воєнного стану як форс-мажорної обставини.

У розрізі зазначеного позивач зауважив про те, що відповідно до умов договору та діючого законодавства, зокрема пунктів 52, 54 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295 (далі - Правила), аеропорт мав підстави тимчасово призупинити надання послуг лише за заявою абонента.

Позивач вважає, що лист відповідача №22-06/11 від 11.06.2022 є саме заявою про тимчасове припинення надання послуг у розумінні п.п. 2.6.1 п. 2.6 договору №02.5-14/2-2, оскільки власних повідомлень згідно пункту 2.8. договору про припинення надання послуг з 24.02.2022 позивач не робив.

Заперечуючи проти наведених вище позивачем доводів, відповідач зазначив, що згідно п. 2.6.4. укладеного між сторонами договору єдиною умовою припинення надання послуг є введення воєнного стану, що виключає довільне трактування такого пункту з боку позивача.

До того ж, з огляду наданих статтею 2 Закону України «Про електронні комунікації» понять «абонентна плата» та «електронна комунікаційна послуга», відповідач вказав, що тимчасове припинення надання послуг не передбачає доступ на постійній основі до електронних комунікаційних послуг, а також приймання та/або передачу інформації через електронні комунікаційні мережі.

У відповідь на такі заперечення позивач навів зміст наданих статтею 2 Закону України «Про електронні комунікації» визначень «абонент», «абонентна плата», «доступ», «електронна комунікаційна мережа», «електронна комунікаційна послуга», «інфраструктура електронних комунікаційних мереж», «кінцевий користувач послуг», «користувач електронних комунікаційних послуг», «постачальник електронних комунікаційних послуг», а також повторно процитував зміст наведених у відповіді на відзив статей 108, 109 означеного закону.

Покликаючись на зміст наведених статей і визначень, позивач зазначив, що обов`язок оплатити фактично надані оператором послуги, якими скористався абонент, покладається на відповідача як умовами укладеного між сторонами договору, так і чинним законодавством

Так, позивач зауважив, що ДП МА «Бориспіль» є оператором електронних послуг та включений до Реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, відтак:

- аеропорт має власну побудовану локальну обчислювальна мережу та розвинуту волоконно-оптичну мережу на території підприємства, яка використовується в тому числі для надання послуг з передачі інформації для організацій, працюючих на території аеропорту, та послуг доступу в мережу Інтернет;

- надання послуг здійснюється на замовлення споживача та на підставі укладеного договору;

- підтвердженням підключення та початком користування послугами є акт виконаних робіт, який підписується технічними працівниками виконавця та представником замовника;

- ДП МА «Бориспіль» здійснює технічну експлуатацію локальної обчислювальної мережі та волоконно-оптичної мережі на території підприємства вцілому і не здійснює контроль організацій, працюючих на території аеропорту (споживачів) на предмет користування електронними комунікаційними послугами.

- у випадку фіксування споживачами непрацездатності електронної комунікаційної послуги, споживач інформує про це змінний техперсонал аеропорту по телефону;

- у спірний період обладнання позивача, знаходилося у справному стані, відповідно позивачем надавалися послуги передбачені договором, а отже у відповідача був доступ до електронних комунікаційних мереж на території позивача.

Крім того позивач надав копії актів виконаних робіт від 19.03.2015 та 10.06.2015 щодо підключення приладів відповідача до мережі на підставі зробленого ним замовлення згідно листа №14-59 від 26.09.2014, копію якого теж долучено до пояснень позивача.

З-поміж наведеного позивач вважає, що додатковим підтвердженням наданих/отриманих послуг за договорам в кількості, обсязі та вартості передбаченими умовами договору є:

- акти приймання-здачі виконаних послуг згідно з договором №02.5-14/2-2 від 03.03.2015 за період листопад 2021 року січень 2022 року, які підписані уповноваженими представниками обох сторін;

- листи про зміну вартості послуг від 30.12.2016 №02.5-22-418 та від 12.01.2017 №02.5-22-129, які є невід`ємною частиною договору та докази їх отримання відповідачем. Копії означених документів позивачем додано до пояснень.

У судових засіданнях під час розгляду цієї справи представники сторін на запитання суду надали такі пояснення.

Так, у судовому засіданні 22.04.2024 представниця позивача зазначила, що використане у пункті 4.5. договору поняття «фактично наданих послуг» (останнє речення такого пункту) є тотожними попереднім положенням такого пункту щодо обрахунку оплати пропорційно кількості днів користування послуг у разі якщо перший і останній розрахунковий період не збігаються з повним календарним місяцем або у разі відключення послуг за заявою абонента.

У судовому ж засіданні 20.05.2024, на запитання суду стосовно доказів на підтвердження фіксації фактично отриманих відповідачем телекомунікаційний послуг, представниця позивача зазначила, що за наданою їй технічним відділом підприємства інформацією такі докази надати неможливо, оскільки строки збереження даних 12 місяців, тобто наразі означена інформація не зберігається позивачем та, відповідно, відсутня.

Своєю чергою представник відповідача у судовому засіданні 20.05.2024 наголосив, що віддалене користування мережею та послугами є неможливими, оскільки відповідно до пункту 1.1. договору №02.5-14/2-2 телекомунікаційні послуги пов`язані саме із наданням у користування нежитлового приміщення №3.1.4 на третьому поверсі пасажирського терміналу «D».

У судовому засіданні 07.01.2025 представниця позивача зазначила, що:

- пункт 2.6.4. договору не передбачає обов`язку аеропорту припиняти надання послуг, а лише свідчить про існування такої технічної можливості, тобто це загальна умова надання послуг;

- телекомунікаційні послуги надаються до місця обладання кінцевого користувача, яким є відповідач;

- у спірні місяці термінали аеропорту працювали та не були зачинені, відтак відповідачу не вчинялись перешкоди у доступі до орендованих ним приміщень.

На вказані аргументи представник відповідача у судовому засіданні 07.01.2025 зауважив, що з моменту введення воєнного стану в Україні та закриття повітряного простору обслуговування пасажирів є не можливим, а тому ТОВ БФ Груп не здійснює господарську діяльність в орендованих приміщеннях не за власним бажанням, а через об`єктивні обставиними і причини.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представників сторін, суд дійшов таких висновків.

Приписами ч. 1 ст. 173 та ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, у розумінні приписів цивільного законодавства договір спрямовано на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні дії, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату.

Водночас предметом договору охоплюються не усі права та обов`язки, оскільки останні можуть стосуватися як умов договору, так і бути наслідком укладення договору, який є підставою їх виникнення.

Під предметом договору цивільно-правова теорія розуміє необхідні за цим договором дії, що призводять до бажаного для сторін результату, тобто такий результат визначає, про що саме домовилися сторони.

З урахуванням вказаного та змісту наведених приписів статей 901, 903 ЦК України слід зазначити, що послуги, попри їхню у певних випадках нематеріальну форму, мають економічну цінність та корисний ефект для замовника такої послуги, а тому спірні правовідносини цієї справи слід досліджувати з урахуванням того, що:

- оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності;

- з`ясуванню підлягають обставини реальності спірних господарських операцій, тобто реальності надання послуг, зазначених у первинних документах, оскільки господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Так, за загальним правилом фактом підтвердження господарської операції є первинні документи (наприклад, акти надання послуг, виконаних робіт тощо), попри те документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Отже, обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є:

- як фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій;

- так і зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Звідси, з`ясовуючи зміст правовідносин сторін договору, слід виходити з умов договору, його буквального та логічного змісту, з намірів сторін саме того договору, з приводу якого виник спір, а також із того, що сторони правовідносин мають діяти добросовісно.

Зі змісту спірних у цій справі правовідносин слідує, що метою правовідношення сторін є надання позивачем та фактичного споживання відповідачем в орендованому приміщенні аеропорту телекомунікаційних послуг користування мережею «Інтернет» та передачею інформації на швикдсоті 100Мбіт/с.

Тобто передбачені договором телекомунікаційні послуги мають як реально надаватись позивачем, так і фактчино споживатись відповідачем, відповідно, надаючи економічну цінність та корисний ефект для його господарської діяльності і створюючи зв`язок між такою діяльністю та обставинами надання/споживання цих послуг.

Приписами статей 73, 74, 76, 78 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими і електронними доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 та частинами 1, 2 статті 86 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У розрізі зазначених вище статей процесуального права суд вважає за необхідне зазначити, що судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому.

Звідси суд, реалізовуючи таку виключну коментенцію, як надання оцінки доказам, здійснює її за унормованими процесуальними нормами правилами і принципами/стандартами з урахуванням відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили, а також того, що обов`язок доказування в силу вимог процесуального закону покладено безпосередньо на сторони, тоді як надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду та здійснюється за унормованими процесуальними нормами правилами і принципами/стандартами.

Зі змісту спірних у цій справі правовідносин слідує, що:

- вартість послуг, борг за якими завлено до стягнення, сформовано позивачем у рахунках та актах за травень, червень 2022 року із телекомунікаційних послуг - користування мережею «Інтернет» та передачею інформації на швикдсоті 100Мбіт/с;

- означені акти за результатами їх отримання відповідач не підписав, вказані у цих актах послуги не визнав з огляду на неможливість використання орендованого майна.

Водночас загальновідомою та такою, що не потребує доказування, обставиною є введення згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24.02.2022 воєнного стану в Україні, який тривав як станом на травень, червень 2022 року, так і дотепер.

Позивачем же під час розгляду цієї справи не заперечено, що аеропорт є стратегічним охоронюваним об`єктом та, попри часткове його функціонування як майнового комплексу, з 24.02.2022 і на час дії військового стану в Україні обслуговування пасажирів з метою здійснення польотів не відбувається, тобто цивільні особи як пасажири не мають доступу до території аеропорту та, зокрема, до приміщень сервісного обслуговування, тоді як доступ працівників організацій орендарів приміщень аеропорту, у тому числі і ТОВ БФ Груп здійснюється тільки за попередньо наданими дозволами/перепустками.

З огляду на такі обставини, з метою дослідження та перевірки обставин реальності здійснення господарських операцій з надання позивачем у травні, червні 2022 року (до 14.06.2022) телекомунікаційних послуг відповідачу та фактичне споживання/отримання ним цих послуг, судом під час розгляду цієї справи встановлено відсутність належних та достовірних доказів на підтвердження обставин передачі позивачем інформації на швидкості 100Мбіт/с та користування відповідачем мережею «Інтернет» в приміщеннях сервісного обслуговування пасажирів.

Зокрема позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин:

- видачі працівникам ТОВ БФ Груп перепусток протягом травня-червня 2022 року та, відповідно, перебування їх в ці місяці на території аеропорту, а саме в орендованих приміщеннях для експлуатації місць із сервісного обслуговування пасажирів;

- ведення обліку електронних комунікаційних послуг, наданих ним, зокрема, відповідачу у травні-червні 2022 року, у тому числі і записів про такі послуги, як і не надано позивачем доказів проведення податкового обліку таких господарських операцій, як ознаки їх реальності.

У розрізі зазначеного суд звертає увагу на те, що нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, відтак згідно з доктриною реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Звідси суд відхиляє як нормативно неспроможні доводи позивача про те, що він не має інших документів, окрім складених ним рахунків та актів, на підтвердження реальності проведених ним господарських операцій із надання відповідачу телекомунікаційних послуг.

Так, у розрізі вказаного та доводів позивача про час збереження відповідних даних 12 місяців, суд вважає за необхідне звернути увагу на такі законодавчі приписи.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 8 ст. 105 Закону України «Про електронні комунікації» з метою забезпечення правильності виставлення рахунків за надані електронні комунікаційні послуги постачальники таких послуг повинні:

1) вести достовірний облік електронних комунікаційних послуг, що надаються ними;

2) зберігати записи про надані електронні комунікаційні послуги протягом строку позовної давності, визначеного законом.

Із наведеними вище законодавчими приписами кореспондує пункт 39 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295, згідно якого оператори, провайдери зобов`язані, зокрема, вести облік обсягу та вартості наданих послуг за кожним видом окремо, забезпечувати його достовірність, зберігати записи про надані послуги протягом строку позовної давності, визначеного законом.

Крім того частина 3 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачає, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Отже, вказані вище норми закону покладають на постачальника послуг не тільки обов`язок щодо ведення обліку обсягу та вартості наданих послуг, але і щодо збереження його достовірності та збереження записів про надані електронні комунікаційні послуги протягом строку позовної давності, який у спірних правовідносинах продовжений на час дії воєнного стану.

Наведеним законодавчим приписам, в частині обов`язку з ведення обліку послуг та забезпечення його достовірності, відповідають умови укладеного між сторонами договору №02.5-14/2-2.

Усе вказане вище та введення з 24.02.2022 воєнного стану в Україні, як одна з погоджених пунктом 2.6.4. договору №02.5-14/2-2 підстав тимчасового припинення аеропортом надання послуг, формує у суду розумний сумнів:

- як стосовно наявності обставин фактичного/реального надання позивачем у травні-червні 2022 року відповідачу телекомунікаційних послуг;

- так і стосовно фактичного отримання/споживання відповідачем у травні-червні 2022 року відповідних послуг - користування мережею «Інтернет» та передачею інформації на швикдсоті 100Мбіт/с, та, власне, досягнення бажаного результату від таких послуг, отримання відповідачем економічної цінності і корисного ефекту для його господарської діяльності.

Суд повторно наголошує, що правовідносини з надання послуг не є однотипними та у спірній ситуації обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарської операції з надання відповідачу телекомунікаційних послуг є не тільки фактична наявність у позивача первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій, але і зв`язок між обставинами надання, споживання таких послуг і подальшою господарською діяльністю замовника цих послуг.

Ураховуючи усе зазначене вище та зроблені висновки, суд відхиляє складені позивачем рахунки та підписані лише з його боку акти від 31.05.2022, 30.06.2022, позаяк самі по собі такі документи не є належним та достовірними доказами проведення позивачем господарських операцій з надання відповідачу телекомунікаційних послуг і їх реальності.

У розрізі зазначеного суд наголошує, що складання та підписання сторонами актів приймання-передачі наданих послуг не є безумовним свідченням реальності господарських операцій за договором, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної у цих документах.

Так, основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як-то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність, тоді як наявність належним чином оформлених первинних документів, у тому числі і підписаних уповноваженими представниками обох сторін, що у цьому спорі виключається, є вторинною, похідною ознакою.

Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи, оскільки господарська операція пов`язана не з самим фактом підписання договору, а з фактом руху активів суб`єкта господарювання та руху його капіталу, натомість сам по собі договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Звідси суд не приймає як належні і достовірні докази наявні в матеріалах справи та сформовані позивачем і підписані сторонами акти приймання-передачі послуг за попередні періоди листопад 2021 року-січень 2022 року, тобто у час, коли в Україні не був введений воєнний стан та аеропорт функціонував повноцінно зі здійсненням польотів та реєстрацією пасажирів.

Не є такими належними та достовірними доказами на підтвердження обставин надання відповідачу та споживання ним послуг у травні, червні 2022 року, також надані позивачем копії актів виконаних робіт від 19.03.2015 та 10.06.2015 щодо підключення приладів відповідача до мережі на підставі зробленого ним замовлення згідно листа №14-59 від 26.09.2014, оскільки обставини підключення та/або відключення обладнання споживача до мережі не є тотожними тимчасовому припиненню/обмеженню та/або скороченню надання послуг за договором.

У розрізі зазначеного суд звертає увагу на те, що:

- принцип оцінки доказів поза розумним сумнівом полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення;

- належність доказів спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини, тобто під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання;

- достовірність - властивість інформації бути правильно сприйнятою, ймовірність відсутності помилок, безсумнівна вірність наведених відомостей, які сприймає людина; відомості можуть бути достовірними або недостовірними для того, хто їх сприймає, а не взагалі.

З огляду на зроблені вище висновки суд відхиляє усі доводи позивача про те, що у спірний період аеропорт функціонував, позаяк такі обставини, як і необхідність позивача в утриманні необхідного персоналу не впливає на специфіку погоджених договором телекомунікаційних послуг, вартість яких абонент оплачує тільки тоді, коли фактично їх отримує, що також обумовлено перебуванням в орендованих приміщеннях працівників відповідача та, власне, споживання таких послуг.

Також судом враховано, що протягом березня-квітня 2022 року позивач не надавав відповідачу послуги, і таке припинення послуг було здійснено не за клопотанням відповідача, що також підтверджується приміткою у складеному позивачем акті від 27.06.2022 за №23-26/4-129, копія якого наявна в матеріалах справи.

Вказаного позивач не заперечив і такі обставини спростовують його доводи про те, що він позбавлений законом та договором можливості самостійно припиняти надання послуг, у тому числі і з підстав введення в країні воєнного стану.

Суд відхиляє аргументи позивача про те, що пункт 2.6.4. договору не є обов`язковим до виконання та має виконуватись у погодженому розідом 8 договору порядку доведення форс-мажорних обставин, оскільки такі міркування є суб`єктивним тлумаченням умов договору та не відповідає дійсності.

Суд звертає увагу позивача на те, що пункт 3.2.15. договору передбачає обов`язок аеропорту стягувати плату тільки за фактичний час отриманих абонентом послуг з приміткою у дужках - «(див. п. 4.5. договору)», тоді як цей пункт (п. 4.5. договору) з-поміж іншого також передбачає, що абонентом здійснюється оплата за фактично отримані послуги.

Вказаним спростовуються посилання позивача на сформульовані у статті 2 Закону України «Про електронні комунікації» визначення, зокрема і поняття «абонентна плата», відтак суд зазначає, що надання послуги не може бути підтверджуватись лише декларативним посиланням на закон та викладенням змісту наданих ним визначень, якщо такі останні не мають жодного зв`язку з реальними та дійсними фактами та подіями.

Рішення судів у справах, на які здійснено посилання позивачем під час розгляду цієї справи, не є релевантним до правовідносин, які виникли між сторонами у цьому спорі за фактичними обставинами спору та доказовою базою, а також не можуть бути враховані і в порядку ч. 4 ст. 236 ГПК України, згідно якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вказане та з урахуванням обставин цієї справи в суд зазначає, що:

- алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію;

- всі юридично значущі факти складають предмет доказування, що формується, виходячи з норм матеріального права та підстав вимог/заперечень сторін, які конкретизують такий предмет і він може змінюватися в процесі розгляду справи;

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, тобто подані стороною документи судом оцінюються з огляду на зміст таких документів і їх взаємозв`язок із стверджуваними обставинами, з урахуванням обставин саме цієї справи, яка розглядається, а не з огляду на назву та/або вид, посилання на які можуть бути зроблені судом апеляційної/касаційної інстанції в інших справах;

- принцип «вірогідність доказів» можливий до застосування тоді, коли докази подають обидві сторони і суд співвідносить між собою докази обох сторін, попри те первинно неналежні та недостовірні докази не можуть оцінюватись за відповідним принципом.

За таких обставин, оскільки позивач не підтвердив належниим та достовірними доказами проведення господарських операцій з надання відповідачу та споживанням ним телекомунікаційних послуг і їх реальності у травні-червні 2022 року, суд висновує про відсутність підстав для виникнення у ТОВ БФ Груп відповідного грошового обов`язку за договором №02.5-14/2-2 по оплаті сформованих у рахунках і актах сум, а саме:

1) згідно рахунку-фактури №90/245 від 31.05.2022 за травень 2022 року загалом 1470,00 грн за користування мережею Інтернет та за використання послуги з передачі інформації зі швидкістю до 100 Мбіт/с (для комп`ютерної мережі);

2) згідно рахунку-фактури №90/259 від 30.06.2022 за червень 2022 року (по 14.06.2022) загалом 685,99 грн за користування мережею Інтернет та за використання послуги з передачі інформації зі швидкістю до 100 Мбіт/с (для комп`ютерної мережі).

Ураховуючи зазначене, суд висновує про необґрунтованість та безпідставність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача 1 893,49 грн основного боргу, а отже і про відмову у її задоволенні.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором №02.5-14/2-2 та порушенням строку оплати отриманих у травні, червні 2022 року послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 338,40 грн пені та 231,77 грн інфляційних втрат та 87,01 грн 3% річних, нарахованих:

- з 21.06.2022 по 11.01.2024 на 1 207,50 грн боргу за травень 2022 року згідно рахунку №90/245 від 31.05.2022;

- з 21.07.2022 по 11.01.2024 на 685,99 грн боргу за червень 2022 року згідно рахунку №90/259 від 30.06.2022.

Відповідно до ст. ст. 610-612, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пункту 4.10. договору №02.5-14/2-2 стягення заборгованості по оплаті здійснюється з нарахуванням пені з кожну добу затримки від суми заборгованості, у розмірі подвійної обілкової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Ураховуючи зміст вказаних вище ч. 1 ст. 230 ГК України, ст. ст. 625, 610, 612 ЦК України та умов договору №02.5-14/2-2, для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені та інфляційних втрат і 3% річних необхідним є встановлення першочергово обставин порушення боржником зобов`язання, у цьому спорі порушення відповідачем грошового зобов`язання по сплаті вартості послуг за травень 2022 року згідно рахунку №90/245 від 31.05.2022 та за червень 2022 року згідно рахунку №90/259 від 30.06.2022.

З огляду на зроблені вище висновки про недоведеність обставин виникнення у відповідача грошового зобов`язання по оплаті сформованих у рахунках і актах сум за травень, червень 2022 року, суд висновує про те, що позивачем не доведено обставин порушення боржником відповідного грошового зобов`язання у розмінні статей 610, 612 ЦК України.

Звідси суд дійшов висновку про те, що нарахування позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних втрат на суми послуг за травень, червень 2022 року є необґрунтованим та безпідставним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 338,40 грн пені та 231,77 грн інфляційних втрат та 87,01 грн 3% річних задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати позивача у цій справі покладаються судом на позивача з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ідентифікаційний код 20572069) до Товариства з обмеженою відповідальністю БФ Груп (08324, Київська область, Бориспільський р-н, сільрада Гірська, вул. Бориспіль-7, «Бориспіль» Міжнародний державний аеропорт, ідентифікаційний код 36077146) про стягнення 3 550,67 гривень відмовити повністю.

2. Понесені позивачем судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.06.2025.

Суддя В.А. Ярема