ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2025м. ДніпроСправа № 904/405/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, м. Дніпро в інтересах держави в особі позивача ІНФОРМАЦІЯ_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", м. Дніпро

про витребування майна із чужого незаконного володіння

Представники:

від прокуратури: ОСОБА_3 , службове посвідчення, прокурор;

від позивача: ОСОБА_4 , виписка з ЄДР, самопредставництво;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з позовом, в якому просить витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_2 " на користь територіальної громади м. Дніпра в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 нежитлові приміщення будівлі літ. А-І, АІ-І, АІІ-І (незавершене будівництво складу) - 93% готовності) загальною площею 1628,5 кв.м.; нежитлові будівлі складу відкритого літ. Б-1, БІ-І, БІІ-І, під Б-І, БІ-І (незавершене будівництво складу) 93% готовності) загальною площею 1284,3 кв.м., розташованих по АДРЕСА_1 (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 101, 101).

Судові витрати по сплаті судового збору прокурор просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договорів купівлі-продажу від 18.05.2017 №№ 960, 963 за Товариством з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_2 " було зареєстровано право приватної власності на спірне нерухоме майно. Водночас, станом на момент реєстрації права приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_2 " на спірне нерухоме майно, його власником була територіальна громада міста Дніпра в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим підстави для державної реєстрації приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 відсутні.

На думку прокурора, зазначеними діями порушено речові права законного власника, на підставі чого, його право власності підлягає захисту у судовому порядку.

Разом з позовною заявою заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд:

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо незавершеного будівництва, нежитлової будівлі літ. А-1, АІ-1, АІІ-1 (незавершене будівництво складу) - 93% готовності, загальною площею 1628,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) та незавершеного будівництва, нежитлової будівлі складу відкритого літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під Б-1, БІ-1 (незавершеного будівництва складу) - 93% готовності, загальною площею 1284,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі шляхом укладання договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

В обґрунтування необхідності вжиття заявлених заходів забезпечення позову заявник посилається на те, що зважаючи на предмет позову у даній справі, та на те, що власником спірного нерухомого майна є ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", наявні достатні підстави вважати, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборони вчиняти певні дії, виконання рішення, поставленого за позовом прокурора, буде унеможливлено, оскільки власник вказаного спірного нерухомого майна має реальні можливості здійснити його відчуження.

Ухвалою господарського суду від 03.02.2025 заяву заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 про забезпечення позову задоволено повністю.

Ухвалою господарського суду від 05.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 04.03.2025.

03.03.2025 прокурором подана заява №15/4-141вих-25 від 03.03.2025 про зміну підстав позову. В обґрунтування заяви прокурор вказує на наступне: за змістом статті 388 ЦК України недобросовісним є такий набувач, який знав або повинен був знати, що відчужувач, у якого він отримав майно, не має права його відчужувати; добросовісність (недобросовісність) незаконного володільця характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірність його придбання.

Приймаючи до уваги те, що спірне нерухоме майно вибуло з комунальної власності територіальної громади безпідставно, поза волею ІНФОРМАЦІЯ_3 , із порушенням вимог чинного законодавства, ТОВ ІНФОРМАЦІЯ_2 не є його добросовісним набувачем, а тому на підставі ст. ст. 387, 400 ЦК України об`єкти незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 підлягають витребуванню від відповідача на користь територіальної громади м. Дніпра в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 04.03.2025 прийнято до розгляду в межах даної справи заяву про зміну підстав позову заступника керівника ІНФОРМАЦІЯ_5 в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 ; підготовче засідання відкладено на 25.03.2025.

Ухвалою суду від 25.03.2025 підготовче засідання відкладено на 01.04.2025.

27.03.2025 прокурором до суду подана заява про долучення до матеріалів справи інформації та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актових записів про народження ОСОБА_6 , шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_7

31.03.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 подані пояснення на позовну заяву, в яких позивач просить задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.04.2025 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів; підготовче засідання відкладено на 24.04.2025.

У підготовче засідання 24.04.2025 відповідач явку повноважного представника не забезпечив; витребувані судом документи не надав. Повернувся конверт з ухвалою суду.

У судовому засіданні 24.04.2025 прокурор та представник позивача не заперечували щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 24.04.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 15.05.2025.

У судове засідання 15.05.2025 відповідач явку повноважного представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Ухвалою суду від 15.05.2025 розгляд справи відкладено до 16.06.2025.

У судове засідання 16.06.2025 представник відповідача не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи № 904/405/25 господарський суд зазначає таке.

Ухвали суду від 05.02.2025, 04.03.2025, 25.03.2025, 01.04.2025, 29.04.2025, 15.05.2025 надсилалися відповідачу на його поштову адресу, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На адресу суду повернулися конверти з ухвалами від 05.02.2025, 04.03.2025, 25.03.2025, 01.04.2025, 29.04.2025, 15.05.2025, що надсилалися на поштову адресу відповідача, з відмітками відділення поштового зв`язку: "адресат відсутній за вказаною адресою", "за закінченням терміну зберігання".

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відтак, в силу положення п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 904/405/25 в Єдиному державному реєстрі судових рішень ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ).

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 6 ГПК України юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Відповідачем не здійснено реєстрацію електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, а тому таким чином відповідач позбавив себе можливості отримувати процесуальні документи та інші документи у справі в електронному вигляді, шляхом використання Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

ІНФОРМАЦІЯ_8 наголошує на тому, що відповідач не скористався правом на надання відзиву на позов.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

У матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 16.06.2025 прокурор підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив на позов, просив їх задовольнити; представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено скорочене рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є наявність/відсутність підстав для витребування спірного майна із чужого незаконного володіння.

Звертаючись з даним позовом (з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 03.03.2025), прокурор вказує на те, що рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.10.2006 у справі № 17/344 за позовом ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_9 » до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 про зобов`язання вчинити певні дії та зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 до ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_9 » про визнання договорів дійсними та визнання права власності, задоволено зустрічну позовну заяву та визнано дійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 08.10.1997 №7/1997/45, укладений між ПП « ОСОБА_9 » та ОСОБА_8 , визнано право власності ОСОБА_8 на об`єкти незавершеного будівництва, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (номер рішення у Єдиному державному судових рішень - 3240670).

Постановою ІНФОРМАЦІЯ_10 від 23.10.2008 у справі № 17/344 частково задоволено касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_11 , скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.10.2006 а справу передано на новий судовий розгляд в іншому складі суддів (номер рішення у Єдиному державному судових рішень - 2748576).

Так, у вказаній постанові, судом касаційної інстанції було встановлено факт відсутності документів, які б посвідчували право продавця на об`єкти купівлі-продажу, а тому, висновок суду першої інстанції про право власності на об`єкти нерухомості є безпідставним, а постановлене судом рішення - незаконним.

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06.02.2009 у справі № 32/10-09(17/344) позов ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_9 » до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 про зобов`язання вчинити певні дії та зустрічний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 до ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_9 » про визнання дійсними договорів купівлі-продажу та визнання права власності залишено без розгляду (номер рішення у Єдиному державному судових рішень - 3999175).

Проте, на час прийняття рішення у справі № 32/10-09(17/344) об`єкт незавершеного будівництва вже було відчужено на користь інших осіб.

Так, 02.11.2006 на підставі рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 02.10.2006 у справі № 17/344 та договору купівлі-продажу від 08.10.1997 №7/1997/45 зареєстровано право власності ОСОБА_8 на нежитлові будівлі літ. А-1, Б-1 (незавершене будівництво готовність 91%), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - 14234969).

Того ж місяця, нерухоме майно було відчужено ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2006, державну реєстрацію права власності проведено 11.01.2007.

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2007, бюро технічної інвентаризації 25.07.2007 зареєстровано право приватної власності на незавершене будівництво, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » (ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ).

Протоколом від 03.12.2009 № 28/1 загальних зборів учасників ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » за участю учасників засновників вказаного Товариства, прийнято рішення відповідно до якого, в зв`язку виробничою необхідністю виділено частину нерухомого майна, прав та обов`язків, пов`язаних з виділеним нерухомим майном з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 », розмір та перелік яких остаточно буде встановлено у розподільчому балансі, та створити ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » на базі майнових активів: нежитлової будівлі літ. А-1, Б-1 незавершене будівництво 91% готовності: нежитлова будівля літ. АІ-1, АІІ-1 (незавершене будівництво) 91%, загальною площею 1630,8 кв.м; нежитлова будівля літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під Б-1, БІ-1 (незавершене будівництво) 91% готовності, загальною площею 1282,8 м.кв.; б приямок; 61 козирьок; № 1-3 огорожа; приміщення недосяжні до обміру під Б-1, БІ-1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням засновників ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » від 26.02.2010 № 1 було вирішено шляхом виділення частини майна з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » (протокол № 31 від 26.02.2010 загальних зборів учасників ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 ») створити ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 », визначити місцезнаходження Товариства: АДРЕСА_2 .

Державну реєстрацію юридичної особи проведено 03.03.2010, а 17.03.2010 відповідно до вимог ст. ст. 104, 106, 107 Цивільного кодексу України ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » підписали та скріпили печатками Акт приймання-передачі нежитлових будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання власних управлінських рішень, 07.12.2010 між ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » укладено договір про виділ нежитлових будівель літ. А-1, Б-1 готовністю 91%, який засвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстровано в реєстрі за № 4429

На підставі вказаного нотаріально посвідченого договору від 07.12.2010 ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » звернулося до Комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_14 » для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Проте, бюро технічної інвентаризації відмовлено в реєстрації права власності у зв`язку із відсутністю документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та дозволу на виконання будівельних робіт.

З метою отримання правових підстав для проведення державної реєстрації права власності ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » звернулось із позовом до ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » про визнання права власності на майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26.08.2011 у справі № 40/5005/9883/2011 задоволено позовну заяву ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » до ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований у АДРЕСА_1 , який складається з: нежитлової будівлі літ. А-1, АІ-1, АІІ-1 (незавершене будівництво) 91% загальною площею 1630,8 м.кв.; нежитлової будівлі літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під Б-1, БІ-1 (незавершене будівництво) 91% готовності, загальною площею 1282,8 м.кв; б приямка; 61 козирка; № 1-3 огорожі; приміщень недосяжних до обміру під Б-1, БІ-1 (реєстраційний номер рішення - 18108677).

Судовим рішенням у справі № 40/5005/9883/2011 також підтверджено відсутність у сторін необхідних для проведення державної реєстрації правоустановчих документів на спірне майно, передбачених Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації речових права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_15 від 07.02.2002 № 7/5 (втратив чинність 01.01.2013).

Втім, наявність рішення суду про визнання права власності не позбавляла набувача обов`язку надавати, визначені Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, документи необхідні для проведення державної реєстрації речового права (документи, що посвідчують право на земельну ділянку та дозвіл на виконання будівельних робіт), а відтак реєстрація права власності на виконання рішення суду від 26.08.2011 у справі №40/5005/9883/2011 бюро технічної інвентаризації не проводилась.

У подальшому, рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.08.2012 у справі №25/5005/5078/2012, залишеним без змін постановами ІНФОРМАЦІЯ_16 від 18.02.2013 та ІНФОРМАЦІЯ_10 від 21.05.2013, задоволено позов прокурора Жовтневого району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_11 до ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 », третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на стороні позивача - ІНФОРМАЦІЯ_17 про визнання права комунальної власності та витребування майна.

Рішенням суду визнано право комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі ІНФОРМАЦІЯ_11 на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та витребувано його на користь ІНФОРМАЦІЯ_17 .

Витребування майна на користь ІНФОРМАЦІЯ_17 пов`язано із тим, що саме цей виконавчий орган міської ради був балансоутримувачем спірного об`єкту та правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_18 , отже є безпосередньою юридичною особою, що має обліковувати таке майно та займатися його утриманням від імені територіальної громади міста Дніпропетровська.

Рішення суду набрало законної сили відповідно до вимог чинного законодавства.

Так, під час розгляду справи №25/5005/5078/2012 судами встановлено, що 13.02.1985 ІНФОРМАЦІЯ_19 прийнято рішення № 88 «Про надання дозволу ІНФОРМАЦІЯ_20 на проектування мікрорайону Лівобережний-3», згідно з яким вирішено здійснити відведення земель, розробку проєкта, відселення та знесення будинків, зняття плодоносного прошарку ґрунту тощо.

Рішенням виконкому ІНФОРМАЦІЯ_21 від 10.06.1987 прийнято рішення № 191/9 «Про дозвіл управлінню капітального будівництва міськвиконкому зносу домоволодінь під будівництво третьої черги мікрорайону Лівобережний-3», яким надано дозвіл на будівництво третьої черги зведення мікрорайону.

На підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_22 від 29.07.1987 № 25/8-123, за клопотанням ІНФОРМАЦІЯ_23 від 07.04.1987 № 6/131 та за письмовим погодженням з виконкомом ІНФОРМАЦІЯ_24 від 29.05.1987 № 3/23-699, вирішено збудувати за типовим проектом 164-14/84 пожежне депо на 6 автомобілей та гараж-стоянку на 12 автомобілів у межах будівництва третьої черги мікрорайону (житлові будинки та низка об`єктів інфраструктури).

Рішенням виконкому ІНФОРМАЦІЯ_11 від 12.08.1987 № 250/28 «Про будівництво пожарних депо у поточному п`ятиріччі» ІНФОРМАЦІЯ_25 забезпечити будівництво об`єктів пожежної охорони, запроектованих у складі мікрорайонів. У додатку до даного рішення («Завдання по будівництву пожарних депо у м. Дніпропетровську на XII п`ятиріччя») пунктом першим значиться будівництво пожежного депо на 6 автомобілів з житловими приміщеннями за типовим проектом 164-14/84, де замовником виступало ІНФОРМАЦІЯ_23 , а проектною організацією - ДПІ « ІНФОРМАЦІЯ_26 .

На виконання вищезазначеного рішення, у жовтні 1987 року між ІНФОРМАЦІЯ_20 (як замовником) та ДПІ « ІНФОРМАЦІЯ_26 » (як підрядником) укладений Договір № 13900 на виконання проектних робіт із забудови мікрорайону Лівобережний-3 (третя черга). Загальна вартість робіт, яку замовник зобов`язувався оплатити підрядникові, склала 712234 крб.

Також, судами встановлено, що до інституту « ІНФОРМАЦІЯ_26 », як до проектної організації, надійшло замовлення ІНФОРМАЦІЯ_20 на забудову мікрорайону Лівобережний-3, третя черга будівництва. Проекту присвоєно номер 13900.

Проектування даних об`єктів та їх будівництво здійснювалось на замовлення ІНФОРМАЦІЯ_27 за рахунок бюджетних коштів.

Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_11 № 17/17 від 02.06.2004 «Про надання згоди на передачу незавершеного будівництвом пожежного депо по АДРЕСА_1 у державну власність» вирішено передати спірний об`єкт нерухомості до державної власності. Проте передача зазначено об`єкту у державну власність не здійснювалась.

Суди, надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам щодо належності спірного незавершеного будівництва до комунальної власності, дійшли висновку, що оскільки будівництво спірного об`єкту здійснювалось на початку дев`яностих років, тобто за відсутності у чинному на той час законодавстві не тільки реєстру прав власності на нерухоме майно та порядку прийняття об`єктів в експлуатацію, а й самого поняття комунальної власності, документи, які підтверджують проектування та будівництво спірного об`єкту за бюджетні кошти, свідчать про виникнення права комунальної власності на зазначені об`єкти незавершеного будівництва, а власником об`єктів незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_28 .

Також, під час розгляду справи №25/5005/5078/2012 надано юридичну оцінку рішенню ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26.08.2011 у справі №40/5005/9883/2011 про визнання за ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » право власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судами вказано, що не зважаючи на наявність рішення суду від 26.08.2011 у справі №40/5005/9883/2011 про визнання права власності за ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 », останнє не є належним власником спірного майна, і наявність судового рішення про визнання права власності не свідчить про одночасний перехід права власності.

Відтак, вищезазначені фактичні обставини встановлено у рішенні ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.08.2012 у справі №25/5005/5078/2012, залишеним без змін постановами ІНФОРМАЦІЯ_16 від 18.02.2013 та ІНФОРМАЦІЯ_10 від 21.05.2013, та у силу вимог ст. 75 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 28.08.2012 у справі №25/5005/5078/2012 було відкрито 06.03.2013, а вже 14.05.2013 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду. Об`єкт незавершеного будівництва було прийнято представниками ІНФОРМАЦІЯ_17 .

Проте, державну реєстрацію права власності на комунальне майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 не проведено, а запис про припинення права власності ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » не внесено.

Вказане пов`язане із вимогами чинного на той час Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703 (втратив чинність 11.02.2014), який для проведення державної реєстрації права власності на об`єкти незавершеного будівництва вимагав: документи, що посвідчували речові права на земельну ділянку; витяг з Державного земельного кадастру; документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт (пункти 72-77 Порядку).

Аналогічними були вимоги пунктів 81-84 Порядку державної реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (втратив чинність 01.01.2016) та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (пункти 67-68 Порядку в редакції постанови Кабінету Міністрів від 23.08.2016 № 553).

Положення чинних на той час нормативно-правових актів створювали колізію, яку було усунуто лише у 2024 році.

Так, у зв`язку із невідповідністю пункту 67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду про витребування майна тривалий час залишались без остаточного виконання.

Лише на виконання рекомендацій окремої ухвали колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 757/26182/14 до п. 67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено зміни (постанова Кабінету Міністрів України від 05.07.2024 № 785 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відтепер, у разі наявності рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння для реєстрації права власності на таке майно державному реєстратору подається відповідне рішення суду, а не документи, що підтверджують право власності на таке майно належного власника.

Водночас, реєстрації права комунальної власності на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 перешкоджали наявні арешти на майно, що обліковувалось за ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 ».

Так, станом на час набрання законної сили рішенням суду у справі №25/5005/5078/2012 на примусовому виконанні ІНФОРМАЦІЯ_29 перебувало виконавче провадження № 31507474 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 14.02.2012 № 382 про стягнення з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » на користь ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_30 » (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) боргу у розмірі 404 тис. грн та в межах вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на майно ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 ».

Також, на примусовому виконанні ІНФОРМАЦІЯ_29 перебувало виконавче провадження № 37070249 з примусового виконання виконавчого листа № 2а/0407/11053/12, виданого 05.12.2012 ІНФОРМАЦІЯ_31 про стягнення з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » на користь ІНФОРМАЦІЯ_32 боргу в сумі 58,5 тис. грн. Постановою державного виконавця від 18.03.2013 у вказаному виконавчому провадженні було накладено арешт на все майно ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 ».

Відповідні записи про арешт майна ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Вказані арешти було скасовано 11.08.2016 на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.01.2014 та ухвали від 31.05.2016 у справі № 34/5005/9038/2012 про визнання ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » банкрутом.

Поряд із цим, провадження у справі № 34/5005/9038/2012 про банкрутство ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » порушено ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.10.2012 за заявою ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_30 ».

Відтак, незважаючи на рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.08.2012 у справі №25/5005/5078/2012, юридичні особи, що пов`язані спільними засновниками, керівниками та представниками продовжували вчиняти дії, що унеможливлювали виконання рішення суду у цій справі та, навпаки, створювали юридичні підстави для залишення спірного майна за собою.

Так, 17.06.2016, незважаючи на нескасовані арешти на нерухоме майно, відсутності документів, що посвідчують речове право на земельну ділянку під таким об`єктом та документів, що надають право на виконання будівельних робіт, на підставі рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26.08.2011 у справі №40/5005/9883/2011, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 17.06.2016 зареєстровано право приватної власності ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » на об`єкти незавершеного будівництва, загальною площею 2913,6 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01).

Вказане стало можливим внаслідок існуючої короткострокової прогалини у національному законодавстві.

Так, перша редакція Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, що була чинною в період з 01.01.2016 по 06.09.2016, не містила вимоги надання документів, що надають право на виконання будівельних робіт та підтверджують право на використання земельної ділянки під час проведення реєстрації речового права на незавершене будівництво.

Менш як через місяць з дати прийняття рішення про державну реєстрацію права власності (індексний номер рішення: 30133359 від 21.06.2016), спірне нерухоме майно стало предметом договору іпотеки від 15.07.2016 №1237, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , укладеного між ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » (Іпотекодавцем) та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 » (Іпотекодержателем).

Відповідно до пунктів 1, 2 іпотечного договору зобов`язання ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » перед ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 » виникли на підставі договору позики від 01.07.2016, укладеного в простій письмовій формі, зі строком виконання зобов`язання про повернення коштів у розмірі 304 143 грн 00 коп. до 01.08.2016.

Відповідно до пункту 4.1 іпотечного договору сторони дійшли згоди, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, у тому числі шляхом продажу предмету іпотеки, як у цілому, так і частинами, відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з укладанням від імені Іпотеко держателя договору (або договорів) купівлі-продажу з іншою будь-якою особою-покупцем, тощо.

15.08.2016 ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_4 порушено провадження у справі № 904/6755/16 за позовом ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 » до ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06.02.2017 у справі № 904/6755/16 затверджено мирову угоду від 21.11.2016, укладену між ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 » та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » у редакції, узгодженій між сторонами, у пункті 1.1 якої сторони домовились про те, що ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » визнає позовні вимоги ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 » у частині звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 15.07.2016 № 1237 шляхом продажу ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 » зазначеного предмету іпотеки як в цілому, так і частинами, у відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з укладанням від імені Іпотекодержателя договору (або договорів) купівлі-продажу з іншою будь-якою особою-покупцем.

В подальшому, 20.04.2017 утворено та зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_2 » із статутним капіталом 1 тис. грн, основним видом економічної діяльності - надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого майна.

15.05.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , за заявою представника ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » ОСОБА_12 , до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про поділ об`єкта нерухомого майна із реєстраційним номером 01, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на два окремих об`єкта нерухомості з присвоєнням нових реєстраційних номерів: 101 (незавершене будівництво літ. А-1) та 101 (незавершене будівництво літ. Б-1).

18.05.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , посвідчено договори купівлі-продажу №960 та №963 нежитлової будівлі літ.А-1 - незавершеного будівництва (готовністю 91%) загальною площею 1630,8 кв м, літ. Б-1 - незавершеного будівництва (готовністю 91%) загальною площею 1282,8 кв м, розташованих по АДРЕСА_1 , укладених на виконання ухвали ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06.02.2017 у справі №904/6755/16 між ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 », діючого від імені ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_34 ».

Водночас, прокурор зазначає про те, що договори купівлі-продажу укладено неналежною особою, за відсутності відповідних повноважень, оскільки ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06.02.2017 у справі №904/6755/16 затверджено мирову угоду про визнання позовних вимог ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 » у частині звернення стягнення на предмет іпотеки (спірного нерухомого майна комунальної форми власності) шляхом його продажу ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 » з укладанням від імені Іпотекодержателя договору купівлі-продажу нерухомого майна (яким згідно з договором іпотеки від 15.07.2016 №1237 є ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 »), а не від імені Іпотекодавця, яким є ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 ».

Отже, ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 » право вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження спірного нерухомого майна, від імені ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » не надавалося та ухвалою суду від 06.02.2017 у справі №904/6755/16 мирова угода у даній частині не затверджувалася.

Незважаючи на відсутність правових підстав, 18.05.2017 на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2017 № 960 за ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зареєстровано право приватної власності на незавершене будівництво літ.А-1, АГ1, АП-1, загальною площею 1628,5 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1001) та на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2017 № 963 зареєстровано право власності на незавершене будівництво літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під. Б-1, БІІ-1, загальною площею 1284,3 кв. м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -101).

Водночас, станом на момент реєстрації права приватної власності за ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на спірне нерухоме майно, його власником була ІНФОРМАЦІЯ_35 в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому підстави для державної реєстрації приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 відсутні.

Отже, прокурор вважає, що зазначеними діями порушено речові права законного власника, у зв`язку із чим його право власності підлягає захисту у судовому порядку.

Прокурор звертає увагу суду на те, що з інформації, викладеної у листах ІНФОРМАЦІЯ_3 №7/11-571 від 19.03.2021, №7/11-1021 від 14.05.2021, №7/11-2499 від 30.09.2021 вбачається, що рішенням ІНФОРМАЦІЯ_36 №220 від 19.06.2013 «Про визначення балансоутримувача деяких об`єктів нерухомого майна» та звіту про незалежну оцінку вартості об`єкта оцінки 30.01.2015 Комунальне підприємство « ІНФОРМАЦІЯ_37 » Дніпровської міської ради зараховано на баланс об`єкти нерухомо майна по АДРЕСА_1 (лі. А-1, АІ-1, АІІ-1, Б-1, БІ-1, під. Б-1, БІ-1).

Так, комунальним підприємством обстежено зазначені нежитлові приміщення та 23.04.2021 складено відповідний акт, згідно з яким нежитлова будівля (незавершене будівництво) літ.А-1, АІ-1, АІІ-1 загальною площею 1630,8 кв. м та нежитлова будівля (незавершене будівницто) літ. Б-1, БИ, під. Б-1, БІ-1 загальною площею 1282,8 кв м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вільні та не використовуються, знаходяться у занедбаному стані.

За результатами пошуку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в електронній базі обліку прийнятих рішень ІНФОРМАЦІЯ_3 та її виконавчого комітету не виявлено рішень щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Земельна ділянка під нежитловими будівлями по АДРЕСА_1 не сформована та у користування не надавалась.

Враховуючи, що вказані інтереси до цього часу залишалися незахищеними, вбачалися виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, у зв`язку із чим заступником керівника обласної прокуратури до ІНФОРМАЦІЯ_4 пред`явлено позовну заяву в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 до ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 » про визнання недійсними договорів купівлі-продажу №960 від 18.05.2017 та №963 від

18.05.2017, з одночасним припиненням права приватної власності.

Так, рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.06.2022 у справі №904/196/22 позов прокурора задоволено. Визнано недійсними укладені між ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 » від імені ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_34 » договори купівлі-продажу №960 від 18.05.2017 нежитлової будівлі літ.А-1 - незавершеного будівництва (готовністю 91%) загальною площею 1630,8 кв м. та №963 від 18.05.2017 нежитлової будівлі літ. Б-1 - незавершеного будівництва (готовністю 91%) загальною площею 1282,8 кв м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням права приватної власності.

Проте, постановою ІНФОРМАЦІЯ_38 від 31.10.2022, залишеною без змін постановою ІНФОРМАЦІЯ_39 від 14.03.2023, рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.06.2022 скасовано і прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову прокурора відмовлено у зв`язку із обранням неправильного (неефективного) способу захисту.

Відмовляючи у задоволенні позову прокурора, судами апеляційної та касаційної інстанцій зазначено, що спір не буде вирішено, оскільки задоволення позовних вимог прокурора призведе до припинення права власності ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і поновлення, відповідно до абз. З ч. З ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права власності на спірний об`єкт за ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 », право за яким було зареєстровано 17.06.2016.

Судами відзначено, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

З природи правовідносин, які виникли у справі №904/196/22, вбачається, що відповідно до положень норм цивільного законодавства, спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає вимогам закону і є одночасно ефективним, буде звернення з віндикаційним позовом, а не визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 18.05.2017 № 960, № 963, укладених між відповідачами, з припиненням права власності саме ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на спірне майно.

Належним способом захисту порушеного права у такому випадку буде позов власника про витребування майна.

В подальшому, на підставі інформації ІНФОРМАЦІЯ_3 (лист від 12.09.2024 №7/11-2091) прокурором було з`ясовано, що державним інспектором ІНФОРМАЦІЯ_40 31.07.2023 здійснено виїзд для обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт №31/07/23-Н/1 від 31.07.2023, в якому зазначено, що спірна земельна ділянка по периметру огороджена парканом. На земельній ділянці розташовані об`єкти незавершеного будівництва, споруди та територія перебувають у занедбаному стані (споруди та паркан частково зруйновані, територія поросла чагарником та деревами, засмічена). Ознак будь-якої діяльності не виявлено.

З викладеного слідує, що об`єкт незавершеного будівництва, що будувався за державні кошти, за минуванням більш як 30 років (після припинення будівництва) знаходиться у напівзруйнованому стані, а його добудова видається недоцільною, що також підтверджується актами візуальних обстежень земельної ділянки.

Відтак, укладені між ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 » від імені ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_34 » правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, потягли за собою лише зміну реєстраційних записів щодо номінальних власників незавершеного будівництва та вчинені з метою унеможливлення вступу у володіння дійсному власнику майна в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка в розумінні положень ст. ст. 331, 876 ЦК України є законним власником незавершеного будівництва.

Поряд із цим, дії юридичних осіб, зокрема, відповідача у цій справі, лише призводять до негативних наслідків, що унеможливлюють як отримання коштів за використання фактично зайнятої земельної ділянки, так і збитковості майна, щодо якого проведено державну реєстрацію права власності.

Вказані обставини і стали причиною виникнення даного спору.

Щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором суд зазначає наступне.

Так, п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеним законом.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду із позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтереси держави».

Згідно із ч. 2 ст. 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 324 Цивільного кодексу України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Таким чином, з огляду на зазначену норму закону, прокурор може заявити в інтересах держави позов, який виражається в інтересах частини українського народу - членів територіальної громади, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює саме орган місцевого самоврядування, хоча він, цей орган, навпаки, покликаний ці інтереси захищати.

Такий підхід узгоджується з Європейською хартією місцевого самоврядування 1985 року (ратифікована Законом України від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР), яка передбачає, що органи місцевого самоврядування при вирішенні відповідної частини публічних (суспільних) справ (public affairs) діють під власну відповідальність в інтересах місцевого населення й у правовій системі держав-учасниць, зокрема у сфері адміністративного контролю за органами самоврядування, має забезпечуватись співмірність (баланс) між заходами контролю та важливістю інтересів, які контролюючий орган має намір захищати (ст.ст. З, 8).

Згідно зі статтями 7, 143 Конституції України в Україні визначається і гарантується місцеве самоврядування, органи місцевого самоврядування вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції.

З урахуванням ст. ст. 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Однак первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Конституція України визначає, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України (ст. 140 Конституції України).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування територіальної громади є однією з гарантій держави.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські рада є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 142 Конституції України, статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів.

Положення статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» встановлюють, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно.

Враховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є ІНФОРМАЦІЯ_28 як розпорядник комунальної власності на території міста Дніпро та суб`єкт, який зобов`язаний здійснювати захист комунальних майнових прав територіальної громади міста.

Інтереси держави у спірних правовідносинах.

Пунктами 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 визначено, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, а, отже, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах і може здійснювати представництво в порядку, передбаченому процесуальним законом. «Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.05.2021 по справі № 806/2361/18 представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або не належним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Під час здійснення конституційних повноважень обласною прокуратурою встановлено факт безпідставного набуття речових прав на об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать до комунальної власності територіальної громади м. Дніпра.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як зазначив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом «суд знає закони» під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови ІНФОРМАЦІЯ_41 від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Крім цього, вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Звернення прокурора до суду у даній справі спрямоване на дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності, а також задоволення суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час відчуження об`єктів нерухомості з комунальної власності.

У постанові від 22.08.2018 у справі №807/62/16 Верховний Суд, посилаючись на ч. 2 ст. 19 Конституції України, констатував, що реалізуючи повноваження належно, добросовісно та з метою, для якої вони надані, уповноважений орган фактично має обов`язок, а не право захищати інтереси держави. Зазначене є способом здійснення владних повноважень, а не способом захисту суб`єктивних прав органу, що уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Незаконне укладення договорів купівлі-продажу та безпідставна державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює перешкоди законному власнику та протирічить вимогам чинного законодавства щодо підстав та порядку набуття речових прав на нерухоме майно, засадам та принципам державної реєстрації як процедури офіційного визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, спотворення змісту державних процедур з метою незаконного заволодіння нерухомим майном комунальної власності.

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

Дніпропетровською обласною прокуратурою скеровувались листи за №15/4-103вих21 від 10.02.2021, №15/4-30івих-21 від 02.04.2021, №15/4-711вих-21 від 13.08.2021, №15/4-64івих-24 від 05.08.2024 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 , у яких повідомлялось про виявлені порушення та наявність підстав для вжиття заходів, направлених на припинення безпідставної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 .

Проте, органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, належні та дієві заходи щодо захисту та поновлення прав територіальної громади на спірне нерухоме майно не вжито, що підтверджується листами ІНФОРМАЦІЯ_3 №7/11-571 від 19.03.2021, №7/11-1021 від 14.05.2021, №7/11-2499 від 30.09.2021, №7/11-2091 від 12.09.2024 та свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з даним позовом.

Разом з тим, після визначення ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_39 від 14.03.2023 у справі №904/196/22 належного способу захисту у вказаному спорі ІНФОРМАЦІЯ_42 на захисту інтересів територіальної громади не вжито.

Отже, наявний визначений Конституцією України виключний випадок, який обґрунтовує представництво прокурором інтересів держави у цій справі, оскільки відповідний компетентний орган неналежним чином здійснює відповідні повноваження протягом тривалого часу.

У постанові від 10.08.2021 у справі №923/833/20 Верховним Судом наголошено, що суд, встановлюючи підстави представництва прокурора, повинен здійснити оцінку не тільки щодо виконання ним обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову до суду, а й наявні у справі інші докази щодо обставин, які йому передували, зокрема, попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, яке за своїм змістом може мати різний характер.

Варто зазначити, що дійсно інтереси держави повинні захищати насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, у тому числі шляхом подання відповідних позовних заяв, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Проте, для того, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, постановах Верховного Суду від 10.08.2021 по справі № 923/833/20, від 20.07.2021 у справі № 908/2153/20.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного королівства» суд проголосив, що засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Крім того, є категорія справ, де ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Таким чином, зазначене свідчить про нездійснення уповноваженим органом захисту порушених інтересів держави в передбаченому законом порядку.

На виконання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Дніпропетровською обласною прокуратурою листом від 29.01.2025 за № 15/4-52вих-25 повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_43 про намір звернутися із позовною заявою до суду за захистом інтересів держави. Наявність підстав для представництва позивачем не оскаржувалася.

Враховуючи наведені положення законодавства та висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, суд прийшов до висновку, що у прокурора наявні передбачені законом підстави для звернення до суду в інтересах держави.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.08.2012 у справі №25/5005/5078/2012, залишеним без змін постановами ІНФОРМАЦІЯ_16 від 18.02.2013 та ІНФОРМАЦІЯ_10 від 21.05.2013, визнано право комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі ІНФОРМАЦІЯ_11 та витребувано від ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_12 " (правонаступником якого було ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 ") об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлову будівлю (незавершене будівництво) літ. А-1, АІ-1, АІІ-1, загальною площею 1 630,8 кв.м; нежитлову будівлю (незавершене будівництво) літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під.Б-1, БІ-1, загальною площею 1 282,8 кв. м, літ. б приямок, літ. бІ козирок та №1-3 огорожа.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно зі статтею 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 658 Цивільного кодексу України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації (частина 1 статті 182 Цивільного кодексу України).

Статтею 5 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що у разі невідповідності нотаріальної дії законодавству України нотаріус зобов`язаний відмовити у її вчиненні.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до частини 3 статті 46-1 Закону України "Про нотаріат", нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру, Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Аналогічні положення норми закону передбачені в пункті 4 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно зі статтею 54 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Водночас, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (стаття 49 Закону України "Про нотаріат").

Відповідно до глави 14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_15 № 296/5 від 22.02.2012, статті 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з пунктом 64 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.

Відповідно до Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом № 56 від 13.12.1995 ІНФОРМАЦІЯ_44 , Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних осіб та фізичних осіб, затвердженої наказом ІНФОРМАЦІЯ_45 № 121 від 09.06.1998 (втратила чинність 28.02.2002), Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_15 від 07.02.2002 № 7/5 (втратив чинність 01.01.2013) державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснювалась комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації та була обов`язковою для всіх власників нерухомого майна незалежно від форми власності.

Так, відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних осіб та фізичних осіб на підставі наданого заявником правовстановлюючого документу відповідальний працівник бюро технічної інвентаризації вивчав законність та повноту документів і на їх підставі робив відповідний запис в реєстрову книгу та на оригіналі правовстановлюючого документу робився реєстраційних напис.

З часу прийняття Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно відомості про зареєстровані речові права вносились державними реєстраторами бюро технічної інвентаризації до Реєстру права власності на нерухоме майно, який відповідно до чинного Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовується як актуальний виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав (частина 5 статті 12 Закону).

Реєстрація права власності на майно проводилась в Реєстрі прав власності на нерухоме майно до 2013 року.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Статтею 24 Закону визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Проте, незважаючи на наявність обставин, що унеможливлювали вчинення нотаріальної дії та проведення державної реєстрації права власності, державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , з відкриттям розділу, прийнято рішення про державну реєстрацію речових прав (індексний номер рішення 15054251 від 17.06.2016) ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 " на об`єкти нерухомого майна (незавершене будівництво 91%) нежитлові будівлі літ.А-1, Б-1 загальною площею 1630,8 кв. м та 1 282,8 кв. м, відповідно, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

У подальшому, між ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 " (Іпотекодавцем) та ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_33 " (Іпотекодержателем) укладено договір іпотеки №1237 від 15.07.2016 спірного нерухомого майна.

Згідно із пунктом 4.1. договору сторони дійшли згоди, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, у тому числі шляхом продажу предмету іпотеки, як у цілому, так і частинами, відповідно до статті 38 Закону України "Про іпотеку", з укладанням від імені Іпотекодержателя договору (або договорів) купівлі-продажу з іншою будь-якою особою-покупцем, тощо.

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06.02.2017 у справі №904/6755/16 затверджено мирову угоду від 21.11.2016, укладену між ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_33 " та ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 " у редакції, узгодженій між сторонами, у пункті 1.1 якої сторони домовились про те, що ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 " визнає позовні вимоги ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_33 " у частині звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 15.07.2016 № 1237 шляхом продажу ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_33 " зазначеного предмету іпотеки, як в цілому так і частинами, у відповідності до статті 38 Закону України "Про іпотеку" з укладанням від імені Іпотекодержателя договору (або договорів) купівлі-продажу з іншою будь-якою особою-покупцем.

Водночас, згідно зі статтею 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем (у даному випадку ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_33 ") від імені боржника (ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 ") і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно.

На виконання ухвали ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06.02.2017 у справі № 904/6755/16 між ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_33 " від імені ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 " та ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_34 " 18.05.2017 укладено договори купівлі-продажу № 960 та № 963 нежитлової будівлі літ.А-1 незавершеного будівництва (готовністю 91%) загальною площею 1 630,8 кв. м, літ. Б-1 незавершеного будівництва (готовністю 91%) загальною площею 1 282,8 кв. м, розташованих по АДРЕСА_1 .

В свою чергу, судом встановлено, що зазначені договори купівлі-продажу укладено неналежною особою, за відсутності відповідних повноважень, оскільки ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06.02.2017 у справі № 904/6755/16 затверджено мирову угоду про визнання позовних вимог ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_33 " у частині звернення стягнення на предмет іпотеки спірного нерухомого майна комунальної форми власності шляхом його продажу ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_33 " з укладанням від імені Іпотекодержателя договору купівлі-продажу нерухомого майна (яким згідно з договором іпотеки №1237 від 15.07.2016 є ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_33 "), а не від імені Іпотекодавця, яким є ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 ".

Отже, спірне нерухоме майно не могло бути відчужене ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 ", оскільки вказаному підприємству не належало, а належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 . Більш того, ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_33 " право вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження спірного нерухомого майна, від імені ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 " не надавалося та ухвалою суду від 06.02.2017 у справі №904/6755/16 мирова угода у даній частині не затверджувалася.

При цьому, всупереч положень частині 4 статті 334 Цивільного кодексу України, приватний нотаріус не пересвідчився у належності майна продавцю, не встановив відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства.

У подальшому, не зважаючи на відсутність правових підстав, 18.05.2017 за ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " зареєстровано право приватної власності на незавершене будівництво нежитлову будівлю літ.А-1, АІ-1, АІІ-1, №1 огорожа (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1001, номер запису про право власності 20467545).

У той же день за ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_34 " зареєстровано право приватної власності на незавершене будівництво нежитлову будівлю склад відкритого типу літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під.Б-1, БІІ-1, літ.б приямок, літ.бІ-козирок, №3 огорожа (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 20468370).

Відповідно до частини 3 статті 10, статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Незаконне рішення приватного нотаріуса порушує встановлений чинним законодавством порядок відчуження та проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.

Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 передбачено, що він визначає підстави і процедуру проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень на об`єкти незавершеного будівництва, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав.

Так, згідно із абзацом 1 пункту 6 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Відповідно до абзацу 1 пункту 9 Порядку разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Абзацом 2 пункту 10-1 Порядку передбачено, що під час формування та реєстрації заяви щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, утворений у результаті нового будівництва чи реконструкції, на об`єкт незавершеного будівництва автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримуються відомості Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, або у разі проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва про документ, що відповідно до вимог законодавства дає право на проведення будівельних робіт.

Пунктом 68 Порядку визначено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.

Отже, враховуючи особливості реєстрації прав, державний реєстратор після отримання заяви на вчинення реєстраційних дій зобов`язаний перевірити особу заявника, надані ним документи, наявність або відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав.

З огляду на викладене, державну реєстрацію права власності за ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " на незавершене будівництво нежитлову будівлю літ.А-1, АІ-1, АІІ-1, № 1 огорожа (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1001, номер запису про право власності 20467545) та на незавершене будівництво нежитлову будівлю склад відкритого типу літ. Б-1, БІ-1, БІІ-1, під.Б-1, БІІ-1, літ.б приямок, літ.бІ-козирок, №3 огорожа (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 20468370) державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 проведено за відсутності належних правових підстав, що порушує встановлений чинним законодавством порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.

Слід зазначити, що ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_33 " та ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 ", вчиняючи дії, спрямовані на відчуження та здійснення державної реєстрації спірних нежитлових будівель, не могли не усвідомлювати їх протиправність, з огляду на належність цього майна до комунальної власності територіальної громади міста (фактичні обставини встановлено під час розгляду господарськими судами справи № 25/5005/5078/2012, участь у розгляді якої брав представник ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 ").

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) використовувала/використовували право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05.07.2018 у справі № 922/2878/17, від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 10.02.2021 у справі № 754/5841/17.

Відтак, ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_46 ", ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 " та ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " вживали право на зло, оскільки оспорювані договори купівлі-продажу № 960 та № 963 від 18.05.2017 спрямовані на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.08.2012 у справі № 25/5005/5078/2012, що, у свою чергу, зумовило настання негативних наслідків для територіальної громади міста Дніпра в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, згідно з інформацією, викладеною у листах ІНФОРМАЦІЯ_3 №7/11-571 від 19.03.2021, №7/11-1021 від 14.05.2021, №7/11-2499 від 30.09.2021 вбачається, що рішенням ІНФОРМАЦІЯ_36 №220 від 19.06.2013 «Про визначення балансоутримувача деяких об`єктів нерухомого майна» та звіту про незалежну оцінку вартості об`єкта оцінки 30.01.2015

Комунальним підприємством « ІНФОРМАЦІЯ_37 » Дніпровської міської ради зараховано на баланс об`єкти нерухомо майна по АДРЕСА_1 (лі. А-1, АІ-1, АІІ-1, Б-1, БІ-1, під. Б-1, БІ-1).

Комунальним підприємством обстежено зазначені нежитлові приміщення та 23.04.2021 складено відповідний акт, згідно з яким нежитлова будівля (незавершене будівництво) літ.А-1, АІ-1, АІІ-1 загальною площею 1630,8 кв. м та нежитлова будівля (незавершене будівництво) літ. Б-1, БИ, під. Б-1, БІ-1 загальною площею 1282,8 кв м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вільні та не використовуються, знаходяться у занедбаному стані.

За результатами пошуку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в електронній базі обліку прийнятих рішень ІНФОРМАЦІЯ_3 та її виконавчого комітету не виявлено рішень щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Земельна ділянка під нежитловими будівлями по АДРЕСА_1 не сформована та у користування не надавалась.

Так, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною 2 статті 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Права місцевого самоврядування захищаються у судовому порядку (стаття 145 Конституції України та стаття 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Подібний правовий висновок викладено у постанові ІНФОРМАЦІЯ_41 від 15.03.2023 у справі №725/1824/20.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечувати відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах ІНФОРМАЦІЯ_41 від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі №910/2861/18.

Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння.

Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння (постанова ІНФОРМАЦІЯ_41 від 04.07.2018 у справі 653/1096/16-ц).

У свою чергу статтею 397 ЦК України визначено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_28 на даний час є законним володільцем спірного нерухомого майна, не зважаючи на той факт, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про право приватної власності на нерухоме майно, первинну реєстрацію щодо якого проведено на підставі рішення суду, якому ІНФОРМАЦІЯ_47 надано правову оцінку під час розгляду справи №25/5005/5078/2012.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Водночас визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У ст. 41 Конституції України також закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України).

Зазначена норма встановлює презумпцію правомірності набуття права власності, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18).

У свою чергу, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (аналогічна правова позиція викладена у постанові ІНФОРМАЦІЯ_41 від 23.06.2020 у справі №680/214/16 та від 07.04.2020 у справі №916/2791/13).

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Вказаному праву кореспондує встановлений ст. 400 ЦК України обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Статтею 330 ЦК України визначено, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Право власника згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частиною першою статті 388 ЦК України.

Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09.11.2022 у справі №607/15052/16-ц зазначено, що норма статті 388 ЦК України передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови ІНФОРМАЦІЯ_41 від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14, від 09.11.2021 у справі №466/8649/16).

Відповідно до правового висновку ІНФОРМАЦІЯ_41 , викладеного у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника, адже метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статті 387 і статті 388 ЦК України, є неефективними.

Висновки про те, що власник може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене, викладені також Верховним Судом у постановах від 11.02.2015 у справі № 6-ІЦСІ5, від 29.06.2016 у справі № 6-1376цс16, від 03.07.2019 у справі № 128/2526/16-ц, від 26.05.2020 у справі № 569/11322/17, від 06.10.2021 у справі № 205/5579/19, від 10.04.2024 у справі №910/3419/22.

Спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.

Отже, право власності на майно, яке було передане за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України. У такому випадку діюче законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором, права відчужувати це майно. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Так, господарським судом встановлено, що незавершене будівництво по АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 і у приватну власність у будь-якому порядку не передавалися, вибуло з власності територіальної громади поза її волею, а тому ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_33 » від імені ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_13 » не мало право відчужувати їх на користь третіх осіб.

Велика ІНФОРМАЦІЯ_48 у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 виснувала про важливе значення належної перевірки обставин, які свідчать про добросовісність або недобросовісність набувача як для застосування положень статей 387, 388 Цивільного кодексу України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна як такого, що може вважатися відповідним нормам справедливого судового розгляду згідно зі статтею 6 Конвенції.

Разом з тим, за змістом статті 388 ЦК України недобросовісним є такий набувач, який знав або повинен був знати, що відчужувач, у якого він отримав майно, не має права його відчужувати; добросовісність (недобросовісність) незаконного володільця характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірність його придбання.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №922/719/16, від 22.05.2024 у справі №924/408/21(924/287/23).

У постанові ІНФОРМАЦІЯ_41 від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 зроблено висновок, що за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

У постанові ІНФОРМАЦІЯ_41 від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 зазначено, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункту дев`ятий частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна.

Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах ІНФОРМАЦІЯ_41 від 22.06.2021 у справі №200/606/18, Верховного Суду від 22.11.2022 у справі №911/2609/21.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі правові висновки наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 16.02.2021 у справі №910/2861/18.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що спірне нерухоме майно вибуло з комунальної власності територіальної громади безпідставно, поза волею ІНФОРМАЦІЯ_3 , із порушенням вимог чинного законодавства, ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не є його добросовісним набувачем, а тому на підставі ст.ст. 387, 400 ЦК України об`єкти незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 підлягають витребуванню від відповідача на користь територіальної громади м. Дніпра в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім цього, вибуття майна з комунальної власності поза волею територіальної громади унеможливлює згодом на виконання повноважень та завдань територіальної громади міста передавати його у користування іншим особам, і це свідчить про дотримання справедливої рівноваги (балансу) між загальним інтересом громади та інтересами відповідача. Втручання у право власності останнього не може вважатися непропорційним та таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак у даному конкретному випадку за вказаних вище обставин витребування майна є законним та пропорційним заходом, є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, а тому не є таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.04.2024 у справі №910/3419/22.

За таких обставин, з метою відновлення порушеного права держави, суд дійшов висновку про задоволення в повному обсязі позову керівника ІНФОРМАЦІЯ_5 в інтересах держави в особі позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_2 " про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 185, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_2 " про витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити в повному обсязі.

Витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Дніпра в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_4 ,код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нежитлові приміщення будівлі літ. А-І, АІ-І, АІІ-І (незавершене будівництво складу) - 93% готовності) загальною площею 1628,5 кв.м.; нежитлові будівлі складу відкритого літ. Б-1, БІ-І, БІІ-І, під Б-І, БІ-І (незавершене будівництво складу) 93% готовності) загальною площею 1284,3 кв.м., розташованих по АДРЕСА_1 (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 101, 101).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ІНФОРМАЦІЯ_5 (реквізити отримувача: АДРЕСА_5 , МФО НОМЕР_5 , р/р НОМЕР_6 в ІНФОРМАЦІЯ_49 код за ЄДРПОУ НОМЕР_7 , код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір у розмірі 304 881 грн 50 коп.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до ІНФОРМАЦІЯ_38 .

Повне рішення складено 26.06.2025.

Суддя ОСОБА_1