ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2025 р. Справа№ 910/11540/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Білоусов В.І.

від відповідача: Медведський В.В.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВ-АВТО"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025, повний текст якого складено та підписано 25.02.2025

у справі № 910/11540/24 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВ-АВТО"

до Національної поліції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області

про відшкодування завданої шкоди

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

20.09.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТВ-АВТО" (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Національної поліції України (далі-відповідач) про відшкодування шкоди у розмірі 8 884 723,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з неповерненням вилученого під час обшуку майна після скасування арешту з нього Національною поліцією України позивачу завдано збитки на загальну суму 8 884 723,98 грн.

Матеріально-правовою підставою позову позивач обрав 22, 1166, 1172, 1173, 1174, 1176, 1192 ЦК України, ст. 42, 162, 225 ГК України, ст.ст. 167-169 КПК України.

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач з позовом не погодився, посилаючись на те, що майно ТОВ «ТВ-Авто» було відчужене Збройними Силами України у визначеному законом порядку та не було знищене або пошкоджене під час його зберігання органом досудового розслідування. Позивачем не долучено до позовної заяви доказів знищення або пошкодження його майна внаслідок дій або бездіяльності посадових осіб Національної поліції України. Звертаючись із позовною заявою про відшкодування завданої шкоди до Національної поліції України, позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту свого порушеного права.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішення, з посиланням на ст.ст. 41, 55, ч. 1 ст. 64 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ст.ст. 15, 1, ч. 2, 6 ст.353 ЦК України, ст.1 Закону "Про правовий режим воєнного стану" мотивоване тим, що майно ТОВ «ТВ-Авто» було відчужене Збройними Силами України у визначеному законом порядку та не було знищене або пошкоджене під час його зберігання органом досудового розслідування. Вказане не заперечується учасниками справи. Доказів зворотнього матеріали справи не містять. Також, суд зазначив, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту свого порушеного права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

А саме апелянт посилається на те, що:

- в порушення вимог Закону слідчим органом досудового розслідування було розголошено відомості досудового розслідування третім особам, що призвело до примусового відчуження майна, оскільки у представників ЗСУ була наявні інформація про адреси зберігання і перелік майна, що належить позивачу, відомості, які містяться виключно в матеріалах кримінального провадження. Саме на слідчий орган досудового розслідування покладається обов`язок належного зберігання вилученого майна та заборона його передання третім особам;

- втрата чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу є окремим правопорушенням, незалежно від можливості майбутньої компенсації;

- твердження суду про те, що відшкодування Національною поліцією України шкоди в розмірі 8 884 723,98 грн за примусово відчужене на потреби ЗСУ майно ТОВ «ТВ-Авто» є неефективним способом захисту прав та інтересів позивача, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивач звернувся до суду з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незбереження вилученого майна посадовими особами Національної поліції України, а не з приводу примусового відчуження зазначеного майна на потреби ЗСУ.

Доводи та заперечення відповідача

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін посилаючись на те, що:

- фактична поведінка ТОВ «ТВ-Авто» щодо ухилення від прибуття до слідчого (або до місць збереження майна) для повернення майна свідчить про зловживання своїми процесуальними правами, адже очевидним є той факт, що слідчий не може самостійно без участі власника майна здійснити його процесуальне повернення;

- Позивачем не долучено до позовної заяви доказів знищення або пошкодження його майна внаслідок дій або бездіяльності посадових осіб Національної поліції України та спростовується матеріалами справи;

- твердження позивача про те, що саме від слідчого Збройні Сили України дізнались про місце збереження його майна у кримінальному провадженні №0000636 не доведено ніякими доказами у справі і по суті є припущеннями позивача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Алданова С.О., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11540/24. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду першої інстанції.

03.04.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 звільнено Товариство з обмеженою відповідальністю "ТВ-АВТО" від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі №910/11540/24. Відкрито апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 21.05.2025. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі не пізніше ніж 14.05.2025. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі не пізніше ніж 14.05.2025. Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнана обов`язковою.

Явка представників учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні 21.05.2025 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.05.2025 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання 21.05.2025 представник третьої особи не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином в електронному кабінеті, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін та третьої особи обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи, який належним чином повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції, на підставі сукупності належних та допустимих доказів встановив такі обставини.

У період з 20.03.2023 по 21.03.2023 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2023 проведено обшук у складах та приміщеннях за адресою: Чернігівська область, с. Рівнопілля, вул. Гомельське шосе, буд. 6 та вилучено майно відповідно до переліку, що наведено у позовній заяві.

21.03.2023 постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління (далі - ГСУ) Національної поліції України майором поліції Шарим О.І. майно, яке вилучено в ході обшуку визнане речовим доказом.

21.03.2023 актом приймання - передачі зазначене майно передано на відповідальне зберігання до Державної організації «Комбінат «Айстра» Державного агентства резерву України: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Чудінова, б/н.

21.03.2023 актом приймання передачі вилучену продукцію передано на відповідальне зберігання до ПП «Чернігівнафтопродукт», про що також складено відповідний акт.

02.08.2023 ухвалою Печерського районного суду міста Києва у справі №757/18394/23-к на зазначене майно накладено арешт.

18.03.2024 ухвалою Печерського районного суду міста Києва у справі №757/11160/24-к скасовано накладений арешт на зазначене майно.

27.03.2024 старшим слідчим в ОВС ГСУ НПУ майором поліції Олександром Шарим винесено постанову про передачу на зберігання речових доказів власнику майна - директору ТОВ «ТВ -Авто» Нещерет Олександру Івановичу.

29.03.2024 старший слідчий в ОВС ГСУ НПУ Олександр Шарий направив лист №46995-2024 до ТОВ «ТВ-Авто» в якому поінформував останнього про скасування арешту накладеного на його майно та необхідність прибуття до слідчого для ознайомлення із постановою про передачу майна на зберігання речових доказів та для подальшого безперешкодного отримання вказаного в ухвалі майна.

Листом від 29.03.2024 № 47068-2024 слідчим на виконання вимог частини 3 статті 169 КПК України повідомлено слідчого суддю Печерського районного суду міста Києва Білоцерківця О.А. про вжиття ним заходів щодо повернення майна ТОВ «ТВ-Авто», а саме про направлення листа від 29.03.2024 № 46995-2024.

29.03.2024 слідчим направлено лист до директора ТОВ «ТВ-Авто» про задоволення клопотання ТОВ «ТВ-Авто» від 27.03.2024 про виконання рішення суду та повернення вилученого майна власнику. В цьому листі слідчий повідомив про необхідність прибуття директору ТОВ «ТВ-Авто» до слідчого за адресою: м. Київ, вул. Мечникова, буд. 16 каб. 5-17.

08.04.2024 листом слідчого №50885-2024 повторно повідомлено директора ТОВ «ТВ-Авто» від 27.03.2024 про можливість отримати майно на виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №757/11160/24-к та необхідність прибуття директору ТОВ «ТВ-Авто» до слідчого за адресою: м. Київ, вул. Мечникова, буд. 16 каб. 5-17.

15.04.2024 старшим слідчим в ОВС ГСУ НПУ майором поліції Олександром Шарим винесено постанову про проведення слідчих (процесуальних) дій на іншій території у кримінальному провадженні №0000636 від 26.05.2022, а саме: доручено старшому слідчому СУ ГУНП в Чернігівській області майору поліції Клименку В.П. або іншим слідчим СУ ГУНП, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні №0000636 відповідно до ухвали Печерського районного суду міста Києва від 18.03.2024 у справі № 757/11160/24-к виконати вимоги статті 169 КПК України та повернути директору ТОВ «ТВ-Авто» Нещерету О.І. майно про що скласти протокол, а також ознайомити його відповідно до вимог статті 100 КПК України із постановою про передачу речових доказів від 27.03.2024, вручивши йому копію цієї постанови (постанову направлено поштою з описом вкладення, трек номер конверту 894 та отримано ГУНП в Чернігівській області 25.04.2024).

16.04.2024 слідчим направлені листи № 54737-2024 та № 54738-2024 до Державної організації «Комбінат «Айстра» Державного агентства резерву України та ПП «Чернігівнафтопродукт» в яких поінформовано про скасування арешту майна, що знаходиться у них на зберіганні, можливість отримання його власником та прохання повідомити слідчому у разі звернення до них власника майна для проведення відповідних процесуальних дій та складання необхідних процесуальних документів.

17.04.2024 адвокату ТОВ «ТВ-Авто» Альбіні Бейгул направлено лист № 56051-2024 у якому слідчий повідомив про вжитті заходи щодо повернення майна, а саме: направлені листи на адресу ТОВ «ТВ-Авто» від 29 березня 2024 та 08 квітня 2024. Крім того, слідчий зазначив представнику про необхідність прибуття 18 квітня 2024 о 10.30 директору ТОВ «ТВ-Авто» Нещерету О.І. за адресою розташування Державної організації «Комбінат «Айстра» Державного агентства резерву України: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Чудінова , б/н.

17.04.2024 слідчим направлено лист №56052-2024 директору ТОВ «ТВАвто» Нещерету О.І., в якому повідомлено про вжиті заходи щодо повернення майна, а саме: направлені листи на адресу ТОВ «ТВ-Авто» від 29 березня 2024 та 08 квітня 2024.

Як вказує Позивач, на виконання вимог слідчого 18.04.2024 директор та представник ТОВ «ТВ-Авто» прибули за вказаною адресою, що зафіксовано технічним засобом аудіо-відео фіксації, яка була організована слідчим Шарим О.І.

Перед поверненням тимчасово вилученого майна слідчим Шарим О.І. було вручено ТОВ «ТВ-АВТО» постанову про передачу на зберігання речових доказів від 27.03.2024 року, відповідно до якої речові докази у кримінальному провадженні, №. 0000636, відповідно до переліку, вилучені за результатами обшуку, передані на відповідальне зберігання власнику майна ТОВ «ТВ-АВТО» та роз`яснено, що неналежне зберігання речових доказів, їх втрата, приховування, знищення чи пошкодження, які передані на відповідальне зберігання, тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Звертаючись із позовом, Позивач вказав, що саме майно власнику передано не було.

Під час повернення майна представником Товариства було заявлено усне клопотання про забезпечення транспортування тимчасово вилученого майна в адресу Товариства для ідентифікації та перевірки якості товару за участю фахівця лабораторії. За результатом розгляду заявленого-усного клопотання, слідчим. Шарим О.І. було прийнятого рішення про зупинення повернення майна власнику, у зв`язку з чим здійснити розгляд заявленого усного клопотання впродовж трьох днів.

Позивач зазначив, що за вказаних обставин процес повернення майна власнику був зупинений та представник власника майна покинув територію, на якій зберігається тимчасово вилучене майно.

Як вказує Позивач, після того як представники ТОВ «ТВ-АВТО» покинули територію складу, їм стало відомо про примусове вилучення представниками ЗСУ майна ТОВ «ТВ-АВТО», що мало місце 19.04.2024 року на території ДО «Комбінат Айстра» м. Чернігів вул. Чудинова б/н., яке було прийняте на відповідальне зберігання від слідчого 21.03.2023 до «Комбінат Айстра». Таке вилучення відбулося без участі представника ТОВ «ТВ-АВТО» та належного його повідомлення.

03.04.2024 видано наказ Командувача сил логістики Збройних сил України (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.04.2024 № 96 «Про примусове відчуження майна», зі змісту пункту 1 якого слідує наступне: «командиру військової частини НОМЕР_1 примусово відчужити у власність держави для забезпечення потреб оборони та використання в умовах правового режиму воєнного стану від імені військового командування, майно яке зазначене в додатку 1 до наказу власником якого являється ТОВ «ТВ-АВТО» (), 49000, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 77. Офіс 202/1 , яке фактично зберігається на складських майданчиках за адресою: - м. Чернігів, вул. І. Мазепи. Буд. 59 А, ПП «Чернігівнафтопродукт»; - м. Чернігів, вул. Чудінова, б/н склад №7, приміщення (секція) №8, територія Державної організації «Комбінат «Айстра» Державного агентства резерву України.

08.04.2024 наказ Командувача сил логістики Збройних сил України (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.04.2024 № 96 «Про примусове відчуження майна» був погоджений розпорядженням №195 Чернігівської міської військової адміністрації Чернігівського району Чернігівської області.

На запити ТОВ «ТВ-АВТО» щодо обставин незаконного (на його думку позивача) передання третім особам інформації з матеріалів кримінального провадження, слідчий ГСУ НП України Шарий О.І. повідомляв про наявність такої інформації в загальнодоступних реєстрах, зокрема Єдиному державному реєстрі судових ріщень (далі - ЄДРСР) Водночас, на переконання Позивача, в Єдиному державному реєстрі судових рішень дійсно наявна інформації про перелік вилученого майна ТОВ «ТВ-АВТО», відображеного в ухвалі Печорського районного суду м. Києва від 18.03.2024 року у справі №757/11160/24-к (за посиланням -https://revestr.court.gov.ua/ReviewZl 17824391). Інформація про місце зберігання такого майна ані у вказаній ухвалі, ані в інших рішеннях суду, що наявні в ЄДРСР не відображено.

На переконання Позивача, у дія[ службових осіб Головного слідчого управління, що діє у складі органу досудового розслідування, як структурного підрозділу Національної поліції України вбачаються порушення діючого законодавства в частині не виконання рішення суду, безпідставного неповернення майна та його втрати, а також у передачі третім особам відомостей, з матеріалів кримінального провадження, що виражено у протиправній бездіяльності, а також протиправних діях, а отже є елементом складу цивільного правопорушення.

Звертаючись до суду позивач вказує, що у зв`язку із протиправними діями Національної поліції України ТОВ «ТВ-АВТО» понесено збитки на загальну суму 8 884 723,98 грн, що складає вартість вилученого майна.

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при ухваленні судового рішення

Позивач, обґрунтовуючи звернення з даним позовом вказував на те, що у діях службових осіб Головного слідчого управління вбачаються порушення діючого законодавства в частині не виконання рішення суду, безпідставного неповернення майна та його втрати, а також у передачі третім особам відомостей з матеріалів кримінального провадження.

Згідно зі ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Частиною 6 та 7 статті 1176 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким чином, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Зазначена норма Закону України «Про Національну поліцію» кореспондується із нормами статті 1173 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Із аналізу вищенаведеної норми вбачається, що ця стаття є спеціальною, тобто в ній передбачені особливості, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 920/715/17 від 12.03.2019.

Отже, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу правопорушення:

1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) відповідного органу;

2) шкідливого результату такої поведінки - збитків;

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками;

Щодо протиправної поведінки відповідача

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що протиправність поведінки відповідача полягає у невиконанні прямого припису закону і неповерненні всупереч вимог ст. 169 Кримінального процесуального кодексу України тимчасово вилученого у позивача майна.

З цього приводу колегія зазначає таке.

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 100 КПК України, визначено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. (ч.ч. 1, 2)

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. (ч. 9)

Обов`язок уповноваженої службової особи забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, визначений частиною четвертою статті 168 КПК України.

За статтею 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Порядком №1104 визначені правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 1104 схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку.

Пунктом 6 Порядку № 1104 визначено, що у разі закриття слідчим, дізнавачем, прокурором кримінального провадження питання про речові докази вирішується у відповідній постанові слідчого, дізнавача, прокурора.

Отже, обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування відповідної ухвали про вилучення чи накладення арешту на майно прямо передбачений чинним законодавством.

У справі що переглядається позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача протиправної поведінки та порушення зазначених вимог чинного законодавства.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач вчиняв передбачені зазначеними вище нормами чинного законодавства дії щодо повернення майна позивачу. Водночас, поза волею відповідача ця процедура не була завершена. Звільнене з під арешту майно вилучено на підставі наказу Командувача сил логістики Збройних сил України (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.04.2024 № 96 «Про примусове відчуження майна», який був погоджений розпорядженням №195 Чернігівської міської військової адміністрації Чернігівського району Чернігівської області. Вилучення здійснено на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про оборону України», Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Позивачем не доведено що слідчим органом досудового розслідування було розголошено відомості досудового розслідування третім особам, що призвело до протиправного, примусового відчуження майна.

В цьому контексті:

По-перше, в матеріалах справи відсутні докази розголошення слідчим органом досудового розслідування інформації кримінального провадження, та/або особистого повідомлення будь-якої іншої особи, у тому числі Командувача сил логістики Збройних сил України (з адміністративно-господарської діяльності) про майно позивача, яке зберігалося;

По-друге, правомірність вилучення майна військовим командуванням в режимі воєнного стану не залежить від джерела отримання військовим командуванням інформації про майно, яке необхідно для забезпечення потреб оборони України від російської агресії у вигляді військового нападу російської федерації на Україну.

По-третє, у справі, що розглядається відсутні підстави вважати, що військове командування, а саме Командувач сил логістики Збройних сил України (з адміністративно-господарської діяльності) у спірній ситуації діяв без дотримання вимог статей 8, 23 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статті 17 Закону України «Про оборону України», статей 4.7.8, Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Також колегія вважає недоведеними доводи апелянта про те, що діями/бездіяльністю слідчого головного слідчого управління Національної поліції України в частині невиконання рішення суду йому безпідставно неповернене та втрачено майно.

Позивачем не долучено до позовної заяви доказів знищення або пошкодження його майна внаслідок дій або бездіяльності посадових осіб Національної поліції України. Водночас, суд апеляційної інстанції констатує, що дії (бездіяльність) відповідача, внаслідок яких було завдано шкоди, є основним предметом доказування у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Щодо збитків

Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Суд виходить з того, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Отже, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Як вже зазначено, відповідно до пункту 1 наказу Командувача сил логістики Збройних сил України (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.04.2024 № 96 «Про примусове відчуження майна», командиру військової частини НОМЕР_1 примусово вилучили у власність держави для забезпечення потреб оборони та використання в умовах правового режиму воєнного стану від імені військового командування, майно яке зазначене в додатку 1 до наказу власником якого являється ТОВ «ТВ-АВТО» ( ), 49000, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 77. Офіс 202/1, яке фактично зберігається на складських майданчиках за адресою:

- м. Чернігів, вул. І. Мазепи. Буд. 59 А, ПП «Чернігівнафтопродукт»;

- м. Чернігів, вул. Чудінова, б/н склад №7, приміщення (секція) №8, територія Державної організації «Комбінат «Айстра» Державного агентства резерву України. невідкладно провести усі необхідні заходи на виконання примусового відчуження майна. Оформлення документів для примусового відчуження або вилучення майна, а також оплата витрат з оцінки майна, яке відчужується, здійснювалось військовим командуванням, органом, що прийняв рішення про таке відчуження або вилучення, за рахунок коштів державного бюджету (ст. 10 Закону України № 4765-VI).

Отже майно ТОВ «ТВ-Авто» було вилучено Збройними Силами України у визначеному законом порядку та не було знищене або пошкоджене під час його зберігання органом досудового розслідування. Вказане не заперечується учасниками справи. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції встановлено, що майно вилучено на підставі наказу Збройних сил України «Про примусове відчуження майна» та Висновок про ринкову вартість майна, який складено ПП «Енергомакс» (оцінювач Чумаченко Максим Володимирович) на замовлення Військової частини НОМЕР_1 .

В свою чергу позивач має право на наступну повну компенсацію вартості майна відчуженого в умовах правового режиму воєнного стану за процедурою визначеною статтею 11 зазначеного закону та Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2012 року № 998 «Деякі питання здійснення повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Також судом першої інстанції правильно взято до уваги, що у випадку задоволення вимог позивача про відшкодування шкоди, позивач не втратить свого права щодо повної наступної компенсації вартості примусово відчуженого майна відповідно до закону, а це в свою чергу може призвести до подвійного відшкодування вартості майна з Державного бюджету України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що звертаючись із позовною заявою про відшкодування завданої шкоди до Національної поліції України, позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту свого порушеного права, адже спеціальними нормативно - правовими актами: ЦК України та Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» не передбачено такого способу захисту порушеного права в таких правовідносинах, що є підставою для відмови у позові.

За результатами апеляційного перегляду справи колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та правильно дослідив усі обставини справи, надав їм належну правову оцінку.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів встановила, що оскаржене рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, підстави для його зміни чи скасування в розумінні приписів статті 277 ГПК України відсутні. Натомість викладені в апеляційні скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Судові витрати

Згідно вимог статті 129 ГПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2025 у справі №910/11540/24 залишити без змін.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, - 20.06.2025.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков