РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.06.2025Справа № 910/119/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., при секретарі судового засідання Котиші П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Заступника керівника Броварської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Броварської міської ради Броварського району Київської області та Північного офісу Державної аудиторської служби України до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД" та 2. Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області "Бровари-Благоустрій" про визнання додаткових угод недійсними та стягнення безпідставно сплачених коштів у сумі 1 212 708,46 грн., за участю прокурора - Яворського С.С., представників позивача-1 - не з`явився, позивача 2 - Єрмакової А.В., відповідача-1 - не з`явився, відповідача-2 - Мариненка О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідачів, у якому просив визнати недійсними додаткові угоди № 3 від 30.06.2020 року, № 4 від 20.07.2020 року, № 5 від 21.09.2020 року, № 6 від 23.11.2020 року, № 7 від 27.11.2020 року, № 8 від 10.12.2020 року, № 9 від 14.12.2020 року, № 10 від 21.12.2020 року, № 10/1 від 11.01.2021 року, якими внесено зміни до істотних умов Договору № 233/20-ЕЛ від 26.03.2020 року укладені між Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Бровари-Благоустрій" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД", а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД" на користь Броварської міської ради Броварського району Київської області безпідставно сплачені коштів у сумі 1 212 708,46 грн. на підставі статей 203, 215, 216, 655, 656, 669, 1212 Цивільного кодексу України, статті 36, 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та статті 23, 24 Закону України "Про прокуратуру".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 року відкрито провадження, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.02.2025 року.

24.01.2025 року позивачем-1 до суду подано клопотання про здійснення розгляду справи без участі представника позивача-1.

У судовому засіданні 05.02.2025 року судом оголошено перерву у справі на 12.03.2025 року.

10.02.2025 року позивачем-2 до суду подано пояснення у справі.

07.03.2025 року відповідачем-2 до суду подано відзив на позовну заяву прокурора.

У судовому засіданні 12.03.2025 року судом оголошено перерву у справі на 31.03.2025 року.

14.03.2025 року прокурором до суду подано відповідь на відзив відповідача-2.

17.03.2025 року відповідачем-2 до суду подано заперечення на відповідь на відзив прокурора.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.05.2025 року.

У судовому засіданні 05.05.2025 року судом оголошено перерву у справі на 16.06.2025 року.

Судом враховано, що позивач-1 та відповідач-1 були належним чином повідомлені про дати, час та місце кожного судового засідання, що відбувалися в межах цієї справи, проте процесуальним правом на подання заяв по суті справи не скористалися.

Заслухавши пояснення прокурора, представників позивача-2 та відповідача-2, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.03.2020 року між Комунальним підприємством Броварської міської ради Броварського району Київської області "Бровари-Благоустрій" (споживач, відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД" (постачальник, відповідач-1) укладено Договір № 233/20-ЕЛ про постачання (закупівлю) електричної енергії (Договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснюй інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до пункту 1.3 Договору очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.04.2020 року по 31.12.2020 року становить 5 350 000 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. Обсяги закупівлі електричної енергії можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Згідно з пунктом 1.4 Договору обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Відповідно до пункту 2.1 Договору строк (термін) поставки товару з 01.04.2020 року по 31.12.2020 року.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що постачальник зобов`язується забезпечити комерційну якість товару, що передбачає вчасне та повне інформування споживача про умови постачання електричної енергії, ціни на електричну енергію, надання роз`яснень щодо положень актів чинного законодавства, якими регулюються відносини сторін, ведення точних та прозорих розрахунків зі споживачем, а також можливість вирішення спірних питань шляхом досудового врегулювання.

За змістом пунктів 4.1-4.5 Договору ціна на електричну енергію для споживача повинна бути економічно обґрунтованою, прозорою, недискримінаційною і формуватися постачальником відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором. Інформація про діючу ціну на електричну енергію постачальника має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до дати її застосування із зазначенням порядку її формування. Ціна за одиницю товару за цим Договором може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених частиною 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі". Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках-розшифровках про оплату електричної енергії та актах прийняття-передавання товарної продукції. Ціна електричної енергії за цим Договором визначена відповідно до комерційної (тендерної) пропозиції постачальника з урахуванням суми очікуваної вартості обсягів постачання електричної енергії протягом періоду, вказаного у пункті 1.3 цього Договору, та становить 9 951 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 1 658 500,00 грн. Ціна за 1кВт/год електричної енергії за цим Договором становить 1,86 грн., в т.ч. ПДВ 20%.

У відповідності до пункту 4.8 Договору розрахунки за поставлений товар здійснюються щомісячно, на підставі рахунка-розшифровки та акта прийняття-передавання товарної продукції, складену відповідно до показників приладів комерційного обліку споживача, які постачальник підписує у 2-х примірниках та надсилає споживачу поштою до 5-го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з пунктом 4.9 Договору споживач протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання рахунка-розшифровки та акта прийняття-передавання товарної продукції розглядає їх, підписує та направляє постачальнику один підписаний примірник акта прийняття-передавання товарної продукції або направляє в цей же строк постачальнику мотивовану відмову від підписання.

Пунктами 4.12-4.13 Договору між сторонами погоджено, що всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього Договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки. Остаточний розрахунок за електричну енергію за розрахунковий період здійснюється в строк не пізніше 30 календарних днів після закінчення розрахункового періоду відповідно до фактичного спожитого обсягу електричної енергії.

Відповідно до пункту 4.16 Договору комерційна (тендерна) пропозиція постачальника, яка є додатком до цього Договору.

Згідно з пунктами 12.2-12.4 Договору умови цього Договору можуть бути змінені за згодою сторін у порядку, визначеному законодавством України, шляхом укладання сторонами додаткової угоди до цього Договору. Істотні умови цього Договору можуть змінюватися у випадках, передбачених діючим законодавством України, зокрема статтею 36 Закону України "Про публічні закупівлі". У разі необхідності внесення змін та доповнень до цього Договору кожна із сторін має право звернутися до іншої з відповідною пропозицією. Якщо ці пропозиції викликані прийняттям нормативно-правових актів, які змінюють умови цього Договору, сторони зобов`язуються до внесення відповідних змін до Договору керуватися вимогами цих нормативних документів. Усі зміни та доповнення до цього Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими особами обох сторін.

Пунктом 12.1 Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2020 року, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

В подальшому, між споживачем та постачальником до Договору № 233/20-ЕЛ про постачання (закупівлю) електричної енергії від 26.03.2020 року було укладено наступні Додаткові угоди, а саме:

- Додаткову угоду № 1 від 30.03.2020 року, відповідно до якої сторони керуючись вимогами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року, а також Закону України "Про публічні закупівлі", домовилась у розділі 4 "Ціна, порядок обліку і оплати електричної енергії" пункт 4.2 викласти в новій редакції, у розділі 5 "Права та обов`язки споживача" додати пункт 5.2, у розділі 6 "Права і обов`язки Постачальника" додати пункт 12, у розділі "Відповідальність сторін" додати пункт 8.5, у розділі 12 "Строк дії Договору та інші умови" додати пункт 12.5, 12.6-12.8;

- Додаткову угоду № 2 від 21.04.2020 року, відповідно до якої сторони домовились змінити та викласти в новій редакції пункт 1.3, пункт 2.1 "Строк (термін) поставки товару: з 01.05.2020 по 31.12.2020"; пункт 12.1 "Цей Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2020, в частині початку перебігу зобов`язань з 01.05.2020, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором";

- Додаткову угоду № 3 від 30.06.2020 року, відповідно до якої сторони домовились змінити ціну за одиницю товару, з 20.06.2020 ціна за 1 кВт*год становить 1,95 грн., а обсяг кВт*год - 5 124 122,24615 та викласти в новій редакції Розділ 4 "Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії" пункту 4.5 Договору;

- Додаткову угоду № 4 від 20.07.2020 року, відповідно до якої сторони домовились змінити ціну за одиницю товару, з 01.08.2020 ціна за 1 кВт*год становить 2,051796 грн., а обсяг кВт*год - 4 900 112,59783 та викласти в новій редакції Розділ 4 "Ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії" пункту 4.5 Договору;

- Додаткову угоду № 5 від 21.09.2020 року, відповідно до якої сторони домовились змінити ціну за одиницю товару, з вересня по грудень 2020 року за 1 кВт*год становить 2,22 грн., а обсяг кВт*год - 4 602 001,30 та викласти в новій редакції Розділ 4 "Ціна, порядок обліку та оплату електричної енергії" пункту 4.5 Договору;

- Додаткову угоду № 6 від 23.11.2020 року, відповідно до якої сторони домовились змінити ціну за одиницю товару, в грудні 2020 року за 1 кВт*год становить 2,307036 грн., а обсяг кВт*год - 4 506 453,58482 та викласти в новій редакції Розділ 4 "Ціна, порядок обліку та оплату електричної енергії" пункту 4.5 Договору;

- Додаткову угоду № 7 від 27.11.2020 року, відповідно до якої сторони домовились змінити ціну за одиницю товару, в листопаді 2020 року за 1 кВт*год становить 2,31 грн., в грудні 2020 року за 1 кВт*год становить 2,397036 грн., а обсяг кВт*год - 3 774 157,74 та викласти в новій редакції Розділ 4 "Ціна, порядок обліку та оплату електричної енергії" пункту 4.5 Договору, зменшено суму Договору на 1 500 000,00 грн. та становить 8 451 000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 1 408 500 грн.;

- Додаткову угоду № 8 від 10.12.2020 року, відповідно до якої сторони домовились зменшити ціну Договору на 1 500 000,00 грн., пункт 4.5. Договору змінити та викласти в наступній редакції: "Ціна електричної енергії за цим Договором визначена відповідно до комерційної (тендерної) пропозиції постачальника з урахуванням суми очікуваної вартості обсягів постачання електричної енергії протягом періоду, вказаного у пункті 1.3 цього Договору, та становить: 6 951 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 1 158 500,00грн.";

- Додаткову угоду № 9 від 14.12.2020 року, відповідно до якої сторони домовились продовжити строк дії Договору на строк достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі. Діє з моменту підписання і до 28.02.2021, а в частині розрахунків до повного виконання;

- Додаткову угоду № 10 від 21.12.2020 року, відповідно до якої сторони домовились зменшити ціну Договору на 1 473 400,82 грн., пункт 4.5. Договору змінити та викласти в наступній редакції: "Ціна електричної енергії за цим Договором визначена відповідно до комерційної (тендерної) пропозиції постачальника з урахуванням суми очікуваної вартості обсягів постачання електричної енергії протягом періоду, вказаного у пункті 1.3 цього Договору, та становить: 5 477 599,18 грн., в тому числі ПДВ 20% - 912 933,20 грн.;

- Додаткову угоду № 10/1 від 11.01.2021 року, відповідно до якої сторони домовились укласти цю Додаткову угоду про продовження строку дії Договору на строк достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми 9 951 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 1 658 500,00 грн., визначеної в Договорі, а саме: 1 990 200,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 331 700,00 грн. Діє з моменту підписання і до 28.02.2021, а в частині розрахунків до повного виконання.

На виконання умов Договору між сторонами підписано акти приймання- передачі електричної енергії з травня 2020 року по лютий 2021 року, за якими загальний об`єм переданої та спожитої електроенергії становить 3 362 952 кВт/год. На підставі вищевказаних актів за відповідний період споживачем сплачено постачальнику грошові кошти у загальному розмірі 7 467 799,18 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, виписками, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку № 6415 "Розрахунки з іншими кредиторами" за період 01.01.2020 року по 31.03.2021 року.

27.07.2023 року СВ Броварського ВП ГУНП в Київській області розпочато проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 367 Кримінального кодексу України.

В ході досудового розслідування, зокрема, досліджувався об`єкт КП Броварської міської ради Київської області "Бровари-Благоустрій" по закупівлі товару: "Електрична енергія", оголошення за № UA-2020-01-10-000786-C.

12.04.2024 року на підставі постанови прокурора про залучення спеціаліста до матеріалів кримінального провадження було залучено в якості спеціаліста працівників Північного офісу Держаудитслужби. За результатами дослідження матеріалів кримінального провадження працівниками Північного офісу Держаудитслужби було надано довідку від 22.05.2024 року щодо проведення перевірки, яку долучено до матеріалів кримінального провадження за № 0000109.

Довідкою Північного офісу Держаудитслужби від 22.05.2024 року встановлено, що внесення змін до істотних умов Договору № 233/20-ЕЛ від 26.03.2020 року Додатковими угодами № 3 від 30.06.2020 року, № 4 від 20.07.2020 року, № 5 від 21.09.2020 року, № 6 від 23.11.2020 року, № 7 від 27.11.2020 року, здійснено з порушенням вимог пункту 2 частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", чим нанесено матеріальної шкоди (збитків) КП Броварської міської ради Київської області "Бровари-Благоустрій" за рахунок коштів місцевого бюджету на загальну суму 1 212 708,46 грн. з ПДВ.

Прокурор зазначає, що враховуючи відсутність коливання (збільшення) цін на ринку, Додаткові угоди № 3 від 30.06.2020 року, № 4 від 20.07.2020 року, № 5 від 21.09.2020 року, № 6 від 23.11.2020 року, № 7 від 27.11.2020 року, № 8 від 10.12.2020 року, № 9 від 14.12.2020 року, № 10 від 21.12.2020 року, № 10/1 від 11.01.2021 року, якими внесено зміни до істотних умов Договору № 233/20-ЕЛ від 26.03.2020 року та які стали підставою для постачання електроенергії за впродовж квітня 2020 року по лютий 2021 року включно, не містять відомостей щодо пропорційності коливанню цін на ринку електроенергії, а їх укладення призвело до збільшення ціни за одиницю товару фактично понад 10%, а загалом на понад 28,88%, що в сукупності є грубим порушенням вимог пункту 2 частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", внаслідок чого суттєво зросла ціна товару та зменшено обсяги поставок.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 216 цього ж Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто для того, щоби визнати той чи інший правочин недійсним, позивач у справі має довести, що такий правочин саме у момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 22 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

У частині 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

У постановах Верховного Суду від 09.06.2022 року у справі № 927/636/21 та від 07.12.2022 року у справі № 927/189/22 викладений правовий висновок про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Чинне законодавство не передбачає переліку документів, які можуть підтверджувати факт коливання цін. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що частина п`ята статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дає можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% та має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним і збитковим. Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору за ціною, запропонованою замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним (подібна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі № 915/346/18, від 12.02.2020 року у справі № 913/166/19, від 21.03.2019 року у справі №912/898/18, від 25.06.2019 року у справі № 913/308/18, від 12.09.2019 року у справі № 915/1868/18).

У постанові від 12.09.2019 року у справі № 915/1868/18 Верховний Суд наголосив на тому, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених Законом.

Отже, навіть за умов погодження сторонами договору можливості зміни ціни електричної енергії шляхом укладання додаткових угод факт укладання договору за результатами проведення процедури закупівлі встановлює обмеження, визначені Законом. Зокрема, ціна на електричну енергію може збільшуватись у разі, коли коливання ціни на ринку обґрунтоване та документально підтверджене, якщо це не робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим та не може перевищувати збільшення ціни за одиницю товару більш ніж на 10%. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 16.02.2023 року у справі № 903/383/22.

З огляду на викладене, судом встановлено, впродовж 2020-2021 року між постачальником та споживачем укладено всього дев`ять спірних Додаткових угод до Договору, якими в загальному розмірі збільшено ціну за одиницю товару на 28,88%, тобто значно більше ніж на 10% від погодженої ціни в Договорі № 233/20-ЕЛ про постачання (закупівлю) електричної енергії від 26.03.2020 року.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2024 року у справі № 922/2321/22, у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними Додаткових угод № 3 від 30.06.2020 року, № 4 від 20.07.2020 року, № 5 від 21.09.2020 року, № 6 від 23.11.2020 року, № 7 від 27.11.2020 року, № 8 від 10.12.2020 року, № 9 від 14.12.2020 року, № 10 від 21.12.2020 року, № 10/1 від 11.01.2021 року, якими внесено зміни до істотних умов Договору № 233/20-ЕЛ про постачання (закупівлю) електричної енергії від 26.03.2020 року, що не породжують жодних правових наслідків для сторін, оскільки дані угоди суперечать пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.10.2023 року у справі № 903/742/22.

Щодо позовної вимоги прокурора про стягнення з відповідача-1 на користь позивача-1 безпідставно сплачених коштів в розмірі 1 212 708,46 грн., суд дійшов висновку про наступне.

Згідно із частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки спірні Додаткові угоди до Договору підлягають визнанню недійсними та відповідно, не породжують правових наслідків, підстава для оплати поставленої електричної енергії за ціною, встановленою у додаткових угодах, фактично відпала, а тому відповідач має обов`язок повернути грошові кошти в частині збільшеної ціни товару за недійсними додатковими угодами, як безпідставно набуте майно, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 24.01.2024 року у справі № 922/2321/22.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від у справі № 904/5726/19 обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Згідно з актами приймання-передачі електричної енергії, які долучені до матеріалів позовної заяви, споживачу поставлено 3 362 952 кВт/год електричної енергії за який перераховано 7 467 799,18 грн.

Впродовж 2020-2021 року за даним Договором відповідач-1 за поставлену електричну енергію повинен отримати грошові кошти в сумі 6 255 090,72 грн.

Отже, відповідно до умов Договору та Додаткових угод, якими внесено зміни до істотних умов договору, споживачем безпідставно надміру сплачено, а постачальником безпідставно збережено кошти на загальну суму 1 212 708,46 грн. (7 467 799,18 грн. - 6 255 090,72 грн. = 1 212 708,46 грн.).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача-1 1 212 708,46 грн. безпідставно набутих коштів.

Суд також ураховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 року Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

За таких обставин, позовні вимоги заявлені прокурором підлягають задоволенню в повному обсязі.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позовних вимог.

У випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи, що звернення до суду прокурора відбулося у зв`язку із неправильними діями саме відповідача-1, судовий збір покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД" в порядку частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсними Додаткові угоди № 3 від 30.06.2020 року, № 4 від 20.07.2020 року, № 5 від 21.09.2020 року, № 6 від 23.11.2020 року, № 7 від 27.11.2020 року, № 8 від 10.12.2020 року, № 9 від 14.12.2020 року, № 10 від 21.12.2020 року, № 10/1 від 11.01.2021 року, якими внесено зміни до істотних умов Договору № 233/20-ЕЛ від 26.03.2020 року, які укладено між Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Бровари-Благоустрій" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД" ().

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД" (04119, місто Київ, вулиця Зоологічна, будинок 4А, офіс 139; ) на користь Броварської міської ради Броварського району Київської області (07400, Київська область, місто Бровари, вулиця Героїв України, будинок 15; ) безпідставно сплачені кошти в розмірі 1 212 708 (один мільйон двісті дванадцять тисяч сімсот вісім) грн. 46 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД" (04119, місто Київ, вулиця Зоологічна, будинок 4А, офіс 139; ) на користь Київської обласної прокуратури (01601, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 27/2; , банк одержувача: Державна казначейська служба України, місто Київ, код банку МФО 820172, розрахунковий рахунок: UA0015641) судовий збір в розмірі 21 218 (двадцять одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 63 коп.

Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено 25.06.2025.

Суддя С.О. Чебикіна