УХВАЛА

18 червня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/14663/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Вронської Г. О., Губенко Н. М.,

розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025

(суддя Бойко Р. В.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2025

(головуючий - Сітайло Л. Г., судді: Буравльов С. І., Шапран В. В.)

у справі за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до: 1) Міністерства юстиції України;

2) Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення заборгованості у розмірі 175 415,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. У листопаді 2024 року Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - АТ "НАЕК "Енергоатом") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст) та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - ГУ ДКСУ у м. Києві) про стягнення з Державного бюджету України 87 050,14 грн інфляційних втрат та 88 365,83 грн трьох відсотків річних.

2. Позов обґрунтовано тим, що з огляду на виникнення між АТ "НАЕК "Енергоатом" та Мін`юстом грошового зобов`язання, яке полягає у поверненні на підставі рішення суду від 24.10.2023 у справі № 910/12267/23 на користь позивача безпідставно списаних коштів у розмірі 3 472 835,00 грн, а також наявність прострочення у виконанні цього зобов`язання, з дати звернення до суду з позовом про стягнення безпідставно списаних коштів, є підстави для застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України до вказаних правовідносин за період з 29.07.2023 (дата, до якої судом стягнуто три проценти річних та інфляційні втрати у справі № 910/12267/23) до 02.06.2024 (дата, що передує дню виконання рішення суду у справі № 910/12267/23 в частині сплати суми основного боргу в розмірі 3 472 835,00 грн).

3. 18.02.2025 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2025, про задоволення позову повністю; стягнув з Державного бюджету України на користь АТ "НАЕК "Енергоатом" 3% річних у розмірі 88 365, 83 грн, інфляційні втрати у розмірі 87 050, 14 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

4. Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення трьох процентів річних за період з 29.07.2023 до 02.06.2024 та інфляційних втрат за період з липня 2023 року до травня 2024 року, дійшов висновку, з якими погодився суд апеляційної інстанції, що правомірним є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у заявлених розмірах. Суди виходили з того, що держава без належних правових підстав набула та утримувала належні позивачу кошти у сумі 3 472 835,00 грн у період з 27.05.2023 до 02.06.2024. При цьому, питання щодо стягнення нарахованих за період з 27.05.2023 до 28.07.2023 трьох процентів річних та нарахованих за червень 2023 року інфляційних втрат вирішене в межах справи № 910/12267/23.

5. 18.06.2025 ГУ ДКСУ у м. Києві подало до Верховного Суду через систему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

6. Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

7. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

8. Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

9. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.

10. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

11. Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 ГПК України справа, що розглядається, є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 3 028,00 грн = 302 800,00 грн).

12. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

13. Зокрема, за загальним правилом судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню (абзац другий пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), і лише у визначених законом випадках такі рішення підлягають касаційному оскарженню, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

14. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

15. За підпунктом "с" пункту 7 Рекомендації № R(95)5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію й поліпшення функціонування систем і процедур оскарження в цивільних і торговельних справах, ухваленої на його 528-му засіданні 7 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають подавати щодо тих справ, третій судовий розгляд яких доцільний, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають загальне суспільне значення; від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування підстав, за яких розгляд її справи сприятиме досягненню таких цілей.

16. У касаційній скарзі ГУ ДКСУ у м. Києві посилається на те, що справа має виняткове значення для нього (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), оскільки предметом оскарження є судове рішення, яке передбачає списання коштів державного бюджету що підпадає під регулювання Бюджетного кодексу України, а саме пункт 8 частини 9 розділ VI Прикінцеві та перехідні положення в якому зазначено, що рішення суду, що передбачають списання коштів за видатками, бюджетні призначення щодо яких не визначені законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), підлягають оскарженню органами державної влади (органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування) в апеляційному, касаційному порядку. На думку заявника, вказане положення має імперативний характер і покладає обов`язок забезпечити перегляд відповідних судових рішень як в апеляційному, так і в касаційному порядку, а відмова у відкритті касаційного провадження або залишення касаційної скарги без розгляду суперечитиме приписами чинного законодавства та фактично унеможливить належну реалізацію цієї норми.

17. Верховний Суд зауважує, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ГПК України.

18. Щодо "виняткового значення" справи, то в цьому випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Отже, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

19. Власне твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення для скаржника без відповідного обґрунтування, не може бути визнано судом автоматичною підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "в" пункту 2 частини статті 287 ГПК України.

20. Вивчивши доводи ГУ ДКСУ у м. Києві щодо наявності підстав для оскарження судового рішення у справі за підпунктом "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими, оскільки касаційна скарга не містить переконливих аргументів, які б свідчили про виняткове значення для скаржника.

21. Незгода з ухваленими судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

22. Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів тільки через те, що такі рішення скаржник вважає незаконними.

23. Інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, за яких Суд міг би визнати, що оскаржувані судові рішення у цій справі підлягають касаційному оскарженню, скаржник не наводить.

24. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

25. Верховний Суд звертає увагу, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

26. При цьому, Суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.

27. З огляду на зазначене Верховний Суд вважає, що подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, і, які надають повноваження Суду переглянути, як "суду права", дану категорію справ.

28. Отже, Верховний Суд вважає, що скаржник не дотримав умови допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення 175 415,97 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

29. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

30. Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДКСУ у м. Києві згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

31. У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження Верховний Суд не розглядає клопотання ГУ ДКСУ у м. Києві про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги та про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/14663/24 за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко