РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.06.2025Справа № 911/671/25

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Пархоменка Павла Миколайовича ( АДРЕСА_1 )
доТовариства з обмеженою відповідальністю "СС-Сервіс" (08140, Київська область, Бучанський район, село Білогородка, вулиця Володимирська, будинок 27, квартира 15)
простягнення 240 266 грн 60 коп.
Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.02.2025 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Пархомекнка Павла Миколайовича з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "СС-Сервіс" про стягнення 240 266 грн 60 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору про виконання підрядних робіт від 01.10.2023 № 011023/1 не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати виконаних робіт, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 190 887 грн 00 коп. Крім того, за неналежне виконання зобов`язань позивачем нараховано 23 418 грн 58 коп. інфляційних втрат та 25 961 грн 02 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.03.2025 постановлено позовну заяву Фізичної особи-підприємця Пархоменко Павла Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "СС-Сервіс" про стягнення 240 266 грн 60 коп., разом з доданими до неї матеріалами передано за встановленою підсудністю на розгляд Господарського суду міста Києва .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2025, матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Плотницькій Н.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2025 відкрито провадження у справі № 911/671/25 та прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Станом на 26.06.2025 відповідачем вимог ухвали суду від 01.04.2025, зокрема, щодо подання відзиву на позов, не виконано, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі було отримано 02.04.2025, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про доставку процесуального документа до електронного кабінету особи.

З огляду на вищевикладене, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "СС-Сервіс" не скористалося наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд, на підставі частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СС-Сервіс" (замовник за договором, відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Пархоменком Павлов Миколайовичем (підрядник за договором, позивач у справі) укладено договір про виконання підрядних робіт № 011023/1 (далі договір) відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується власними та/або залученими силами та засобами виконати роботи на об`єкті: будівля літ. 1 по вул. Магнітогорській, 1-А в м. Києві (Блок ЗД, Блок Е) (далі за текстом "об`єкт"), у відповідності до умов договору та додатків до цього договору, що є невід`ємними частиною цього договору та включають детальний перелік робіт, їх об`єм та вартість, а замовник зобов`язується прийняти ці роботи та оплатити їх.

Згідно з пунктом 2.1. договору договірна ціна робіт з виконання робіт на об`єкті складається з суми вартості усіх видів (етапів, комплексів) робіт, які будуть виконані за цим договором, передані підрядником замовнику та прийняті останнім в порядку та на умовах, визначених цим договором і включає до себе всі погоджені сторонами витрати підрядника на їх виконання (у тому числі, але не обмежуючись, витрати на всі необхідні матеріальні ресурси, на організацію виконання робіт, обслуговування будівельної техніки, оренду будівельної техніки та матеріалів у третіх осіб, інші витрати з забезпечення робіт ресурсами і т. ін.), а також прибуток підрядника.

Відповідно до пункту 2.3 договору оплата вартості робіт здійснюються замовником частинами, в національній валюті України - гривні, на підставі виставленого рахунку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника в порядку та строки по домовленості сторін.

У відповідності до пункту 3.2. договору датою закінчення робіт вважається дата їх прийняття замовником, що підтверджується підписанням сторонами відповідного акту приймання-передачі виконаних робіт.

Пунктами 4.1 та 4.2 договору сторонами визначено, що здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами на підставі акту приймання-передачі виконаних робіт (надалі - акт). Підрядник зобов`язаний підготувати та надати замовнику належним чином оформлені два примірники акту не пізніше 3 (трьох) робочих днів після завершення виконання робіт.

Замовник протягом 3 (трьох) робочих днів після надання йому належним чином оформлених актів, у випадку відсутності зауважень, підписує акти та повертає один примірник підряднику (пункт 4.3 договору).

Відповідно до пункту 5.2.1 договору підрядник має право одержувати кошти за належним чином виконані роботи в розмірах, строки та в по передбачених договором.

У відповідності до пунктів 5.3.1 та 5.3.3 договору замовник зобов`язаний забезпечувати своєчасну оплату робіт, шляхом проведення розрахунків з підрядником на умовах договору та здійснювати приймання виконаних підрядником належним чином робіт у відповідності до умов договору.

Згідно з пунктом 8.1. договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту повного виконання сторонами своїх обов`язків за договором.

За матеріалами справи судом встановлено, що на виконання умов договору підряду позивачем виконані, передбачені договором, роботи, що підтверджується складеними та направленими на адресу відповідача актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 05 від 31.03.2024 на загальну суму 100 000 грн 00 коп. та № 07 від 30.04.2024 на загальну суму 90 887 грн 00 коп., а також рахунками на оплату.

Проте, відповідачем відповідного належного реагування на отримані від позивача акти здійснено не було та не повернуто підписані акти та протягом 3 робочих днів не повідомлено позивача про обґрунтовані зауваження щодо виконаної позивачем роботи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за виконані роботи у розмірі 190 887 грн 00 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати виконаних робіт у розмірі 190 887 грн 00 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача була направлена вимога щодо стягнення коштів від 19.11.2024, яка була отримана останнім 19.12.2024, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 860. Проте, зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Стаття 853 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові, в іншому випадку він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною 1 статті 854 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до частини 4 статті 879 Цивільного кодексу України оплата робіт проводиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги виконавця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.

Водночас, неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

Таких висновків також дотрималася об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2023 у справі №914/2355/21.

Враховуючи положення наведених вище норм законодавства, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт - негайно про них заявити (зокрема, шляхом надання обґрунтованої відмови від підписання акту виконаних робіт), покладений саме на замовника.

Якщо замовник безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18).

Таким чином, якщо позивач, як виконавець, фактично виконав відповідні роботи і надіслав відповідачу, як замовнику, акти надання послуг, які останній отримав та не надав доказів їх оплати чи мотивованої відмови від їх підписання, а строк здійснення оплати за ними настав, то заявлена позивачем вимога про стягнення коштів за виконані роботи за вказаними актами повинна розглядатись судами, на підставі чого суди повинні ухвалити рішення про стягнення коштів за фактично виконані роботи. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 910/18384/20, від 29.11.2021 у справі № 910/11215/20.

Оскільки станом на час розгляду справи відповідач вартість виконаних позивачем робіт не заперечував, водночас доказів їх оплати не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 190 887 грн 00 коп. підлягають задоволенню.

Крім того, за неналежне виконання зобов`язань позивачем, за загальний період прострочення з 01.04.2024 по 01.10.2024, нараховано 23 418 грн 58 коп. інфляційних втрат та 25 961 грн 02 коп. пені.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 546 та статті 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на вищевикладене та у зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо нарахування пені за невиконання чи неналежне виконання замовником зобов`язань з оплати виконаних робіт, позовні вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 25 961 грн 02 коп. визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок інфляційних втрат є неправильним, оскільки позивачем, з урахуванням приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, неправильно визначено день початку прострочення обов`язку з оплати виконаних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 19.11.2024 звернувся до відповідача з вимогою про оплату коштів протягом семи днів з дня отримання вимоги. Таким чином, з урахуванням того, що вказана вимога була отримана відповідачем 19.12.2024, у останнього виник обов`язок щодо оплати виконаних позивачем робіт не пізніше 26.12.2024, а прострочення виконання обов`язку з оплати виконаних виникло 27.12.2024.

Таким чином, суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення 23 418 грн 58 коп. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період прострочення з 01.04.2024 по 01.10.2024, у зв`язку з чим вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СС-Сервіс" (08140, Київська область, Бучанський район, село Білогородка, вулиця Володимирська, будинок 27, квартира 15, ідентифікаційний код 38274753) на користь Фізичної особи-підприємця Пархоменка Павла Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість в розмірі 190 887 (сто дев`яносто тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 863 (дві тисячі вісімсот шістдесят три) грн 31 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька