ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
20.06.2025 Справа № 917/1203/25
м. Полтава
ВСТАНОВИВ:

Одночасно із позовною заявою позивачем подано до Господарського суду Полтавської області заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову:
- накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово - кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належатимуть Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» у межах суми позовних вимог на загальну суму 501 887, 34 грн;
- накласти арешт на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» у межах ціни позову 501 887, 34 гривень, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявник посилається на наступне.
12 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» (Покупець) та Фізичною особою - підприємцем Штомпель Миколою Олексійовичем (Постачальник) було укладено Договір поставки №12/04-24.
Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця кукурудзу врожаю 2023 року (надалі - Товар) за ціною 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок за тонну без ПДВ, за якістю та на умовах, узгоджених з Покупцем, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар.
За умовами договору поставки №12/04-24 від 12 квітня 2024 року загальна кількість Товару становить 59,340 тонн (п`ятдесят дев`ять тонн триста сорок кг). Загальна вартість Товару, що продається за цим Договором складає 356 040 (триста п`ятдесят шість тисяч сорок) гривень 00 копійок без ПДВ. (п. 2.2., п. 2.3. Договору).
На виконання умов Договору, 13 квітня 2024 року ФОП Штомпель М.О. поставлено Відповідачу (ТОВ «Агрокомпанія «ШЕРШНІВСЬКА») кукурудзу врожаю 2023 року, загальною кількістю 59,340 тонн на ціною 6000 грн за тонну, отже, позивачем постановлено відповідачу товар на загальну суму 356 040 грн, про що надано товарну накладку № 93.
Окрім того, факт поставки позивачем та прийняття відповідачем кукурудзи у кількості 29 тонн 580 кг підтверджується товарно транспортною накладною від 13.04.2024 серія ПЗО № 066472 зі змісту яких вбачається що: поставлено та прийнято 29 тонн 580 кг кукурудзи, вантажовідправником є ФОП Штомпель М.О., а вантажоодержувачем є ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА», пункт навантаження зазначено: с. Штомпелівка, Лубенський район, пункт розвантаження зазначено: с. Шершнівка, вул. Миру-1, Лубенський р-н, Полтавська обл.
Факт поставки позивачем та прийняття відповідачем кукурудзи у кількості 29 тонн 760 кг підтверджується товарно транспортною накладною від 13.04.2024 серія ПЗО № 066473 зі змісту яких вбачається що: поставлено та прийнято 29 тонн 760 кг кукурудзи, вантажовідправником є ФОП Штомпель М.О., а вантажоодержувачем є ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА», пункт навантаження зазначено: с. Штомпелівка, Лубенський район, пункт розвантаження зазначено: с. Шершнівка, вул. Миру-1, Лубенський р-н, Полтавська обл.
Заявник (позивач) вважає, що ним належним чином виконано свої зобов`язання, а саме поставлено товар. Натомість, відповідач у строк, визначений п. 3.8. Договору (протягом 5 (п`яти) банківських днів після отримання Покупцем даного Товару) свої зобов`язання щодо повної оплати поставленого товару по Договору поставки № 12/04-24 від 12 квітня 2024 року не виконав, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 356 040 грн 00 коп.
Позивач зазначає, що станом на час подання до суду позову в даній справі та заяви щодо його забезпечення сума заборгованості відповідача за поставлений товар на підставі Договору поставки №12/04 - 24 від 12 квітня 2024 року становить 501 887, 34 грн. з яких: 356 040,00 грн. - заборгованість за поставлений товар, 12 240,88 грн - 3% річних, 56 586,84 грн - облікова ставка НБУ, 59 217,62 грн. - інфляційне збільшення, 17 802 грн - штраф.
Водночас у позивача існують реальні підстави вважати, що навіть у випадку задоволення позову відповідач не виконуватиме судове рішення, а навпаки, перешкоджатиме його виконанню та намагатиметься уникнути примусового стягнення боргу на користь позивача, свідченням чого, зокрема, є те, що ФОП Штомпель М.О. неодноразово звертався до відповідача із проханням оплатити поставлений товар.
Окрім того, позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією про стягнення заборгованості від 03.06.2025, у якій вимагав від Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» перерахувати у п`ятиденний строк з дня отримання вказаної претензії у повному розмірі кошти у загальному розмірі 356 040 грн за поставлений Товар кукурудзу.
Вказана претензія направлена представником позивача на електронну пошту відповідача та отримана відповідачем 03.06.2025.
Відповідач відповіді на претензію не надав, вимоги позивача залишив без задоволення.
Окрім того, претензія про стягнення заборгованості від 03.06.2025 направлена відповідачу поштою рекомендованим листом з описом.
Відповідач відповіді на претензію не надав, вимоги позивача залишив без задоволення.
Позивач звертає увагу, що станом на день його звернення до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення заборгованості у зв`язку із порушенням Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» зобов`язань за Договором поставки №12/04-24 від 12 квітня 2024 року останній (відповідач) так і не здійснив оплату заборгованості в розмірі 356 040 грн, яка, на переконання позивача, є надзвичайно великою.
Позивач наголошує, що означена поведінка відповідача порушує баланс інтересів сторін, внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» отримує безпідставну перевагу в договірних відносинах, а на позивача покладається надмірний і необґрунтований тягар у вигляді тривалого неодержання грошових коштів, на які він претендує, проте, не може ними розпорядитись, тобто відповідач фактично безпідставно користується чужими грошовими коштами.
На думку позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» не має жодного наміру здійснювати розрахунок із ФОП Штомпель М.О., у тому числі, за грошовими зобов`язаннями, які виникли згідно з Договором поставки №12/04-24 від 12 квітня 2024 року та є предметом розгляду в даній судовій справі.
Отже, позивач вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово - кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належатимуть Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» у межах суми позовних вимог на загальну суму 501 887,34 грн; накладення арешту на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» у межах ціни позову 501 887, 34 гривень, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності є адекватним способом захисту можливих порушень охоронюваних законом інтересів позивача при виконанні судового рішення у випадку задоволення позовних вимог.
За результатом дослідження матеріалів поданої заяви, суд дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, керуючись наступним.
Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.
Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.
Отже, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанов останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі № 916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.
З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосування останніх знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
В силу частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Судовий розсуд це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 23.03.2020 у справі № 910/7338/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 19.10.2020 у справі N 915/373/20.
За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.08.2019 у справі № 922/599/19, від 31.08.2020 у справі № 917/1274/19.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного суду від 19.07.2024 у справі № 917/1862/21).
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 зауважено, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, зроблено висновок, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в
будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 09.04.2024 у справі № 917/1610/23).
Так, виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.
Адекватність такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Суд зазначає, що предметом позову в даній справі є вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» на користь Фізичної особи-підприємця Штомпель Миколи Олексійовича заборгованості в загальному розмірі 501 887, 34 грн. з яких: 356 040,00 грн. - заборгованість за поставлений товар, 12 240,88 грн - 3% річних, 56 586,84 грн - облікова ставка НБУ, 59 217,62 грн. - інфляційне збільшення, 17 802 грн - штраф.
Таким чином, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме Відповідач, до якого заявлені вимоги майнового характеру, необхідну суму грошових коштів для виконання рішення у разі задоволення позову.
Отже, навіть у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість Відповідача в будь-який момент розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, є беззаперечною, що в майбутньому може утруднити виконання судового рішення, за умови якщо таке буде ухвалене на користь Позивача.
За таких умов, вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Крім того, оскільки в силу положень статті 192 ЦК України гроші є платіжним засобом, то Відповідач може в будь-який момент розрахуватись коштами і доведення Позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості, не вимагається.
Така правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та у постановах Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22, від 20.04.2023 у справі № 914/3316/22, від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22, від 09.06.2023 у справі № 37з-23.
Враховуючи вищезазначене, а також те, що інформація про достатність чи недостатність грошових коштів, які належать ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» та розміщені/обліковуються на банківських рахунках, є банківською таємницею, доступ до якої суворо обмежений законодавством, зокрема Законом України «Про банки і банківську діяльність», суд дійшов висновку, що вимога заявника (позивача) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належатимуть Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» у межах суми позовних вимог на загальну суму 501 887, 34 грн. є обгрунтованою та підлягає судом задоволенню.
Забезпечення судом позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, є адекватним, співмірним із заявленими позивачем вимогами заходом, і невжиття цього заходу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Щодо вимоги заявника (позивача) про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» у межах ціни позову 501 887, 34 гривень, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності, суд зазначає наступне.
Тому, враховуючи наявність у відповідача нерухомого майна, накладення арешту на грошові кошти та нерухоме майно відповідача у межах ціни позову 501 887, 34 гривень, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності забезпечить у майбутньому (у разі задоволення позову) задоволення суми позовних вимог.
У п. 31 Постанови від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що "за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать Відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення 23 238 041,19 грн. доцільно було накласти арешт на майно Відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів".
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 07.04.2025 у справі № 915/1386/24.
Враховуючи вищезазначене, а також неможливість встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать Відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах для задоволення позовних вимог про стягнення 501 887, 34 грн, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимоги заявника (позивача) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» у межах ціни позову 501 887, 34 гривень, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.
Вищезазначений захід забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та постановах Верховного Суду від 28.07.2023 у справі № 903/965/22, від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22.
Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.
Отже, застосування судом заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів Відповідача у цій справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у захисті порушеного права у разі прийняття судового рішення на користь Позивача.
Поряд із наведеним, у випадку ж накладення арешту на майно Відповідача та недостатності коштів на банківському рахунку, Позивач матиме реальну гарантію того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та останній отримає задоволення своїх вимог.
Отже, належним, співмірним та адекватним із заявленими вимогами заходом забезпечення позову є накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належатимуть Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» у межах суми позовних вимог на загальну суму 501 887,34 грн; накладення арешту на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМПАНІЯ «ШЕРШНІВСЬКА» у межах ціни позову 501 887, 34 гривень, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності, що є гарантією виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог по даній справі.
При цьому, запропоновані позивачем заходи забезпечення позову не порушують та не обмежують прав будь-яких осіб, у тому числі відповідача, а лише встановлюють певні обмеження задля сприяння ефективному захисту прав позивача в межах одного судового провадження без додаткових звернень до суду.
Отже, вжиття відповідних заходів не впливатиме на господарську діяльність відповідача, оскільки забезпечення позову не є вирішенням спору по суті, а є тимчасовим обмежувальним заходом, який спрямований на недопущення чи унеможливлення виконання рішення суду.
Враховуючи вищезазначене, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст.136,137,138,139,140,141,144,234,235 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Заяву Фізичної особи - підприємця Штомпель Миколи Олексійовича про забезпечення позову - задовольнити.

Стягувач: Фізична особа - підприємець Штомпель Микола Олексійович, ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).
4. Дана ухвала суду є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
5.Ухвала набирає законної сили 20.06.2025.
6. Ухвала дійсна до пред`явлення до 21.06.2028.
7. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвала підписана 20.06.2025
Суддя Солодюк О.В.