РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.06.2025Справа № 910/2827/25

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РД РЕНТ"

(02100, м. Київ, вул. Будівельників, буд. 40;

ідентифікаційний код: 39413056)

до Фізичної особи-підприємця Скульського Ярослава Олеговича

( АДРЕСА_1 ;

ідентифікаційний код: НОМЕР_1 )

про стягнення 61 857,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РД РЕНТ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Скульського Ярослава Олеговича (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням умов Договору суборенди нерухомого майна №14/08-23/01 від 14.08.2023 у загальному розмірі 61 857,84 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/2827/25 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

01.04.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, просить у позові відмовити.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

14.08.2023 р. між ФОП Скульським Ярославом Олеговичем (Суборендар по договору, далі за текстом - Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РД РЕНТ" (Орендар за договором, далі за текстом - Позивач), було укладено Договір суборенди нерухомого майна № 14/08-23/01 (далі - Договір).

За Договором, починаючи з Дати початку суборенди, Орендар передає, а Суборендар приймає Об`єкт суборенди у строкове платне користування на умовах Договору. Строк суборенди згідно Договору було встановлено з Дати початку суборенди (10.09.2023 р.) по 31.08.2024 року (включно).

Згідно Акту приймання-передачі приміщень від 10 вересня 2023 р. Сторони (Суборендар (Відповідач) і Орендар (Позивач)) підтвердили, що стан Об`єкту суборенди - відмінний. У Суборендаря відсутні будь-які претензії щодо стану Об`єкта суборенди.

Відповідно до п. 5.1.1. Договору починаючи з Дати початку суборенди і до закінчення Строку суборенди, в обох випадках включаючи зазначені дати, Суборендар повинен сплачувати Орендареві суборендну плату у розмірі, встановленому цим Договором. Сума суборендної плати повинна розраховуватись, коригуватись і перераховуватись відповідно до нижченаведених положень цього розділу 5.

Розмір Суборендної плати за один місяць користування Об`єктом суборенди встановлено у 5.2. Договору: з 10.09.2023 р. по 30.11.2023 р. (включно) 30 520 (тридцять тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 коп. (в т.ч. ПДВ); з 01.12.2023 р. по 31.08.2024 р. (включно) 37 060 (тридцять сім тисяч шістдесят) гривень 00 коп. (в т.ч. ПДВ).

Відповідно до п. 5.5.3. Договору Суборендна плата повинна сплачуватися Суборендарем щомісяця, не пізніше 05-го числа кожного поточного місяця Строку суборенди. Орендар не пізніше 02-го числа кожного поточного місяця Строку суборенди, виставляє Суборендареві рахунок на оплату Суборендної плати, розрахованої відповідно до даного Договору (п. 5.5.4. Договору). Суборендар зобов`язаний сплачувати Суборендну плату не пізніше строку, зазначеного в п. 5.5.3 Договору (п. 5.5.6. Договору).

Позивачем вказується, що суборендна плата за квітень 2024 року повинна бути сплаченою не пізніше 05.04.2024 р. суборендна плата за травень 2024 року повинна бути сплаченою не пізніше 05.05.2024 р.; суборендна плата за червень 2024 року повинна бути сплаченою не пізніше 05.06.2024 р.

27.05.2024 р. Позивач та Відповідач уклали додатковий договір про розірвання (припинення) Договору 10.06.2024 р.

За умовами цього додаткового договору, Відповідач мав сплатити всю заборгованість за Договором не пізніше 10.06.2024 р. Усі платежі за цим Договором повинні здійснюватись шляхом грошового переказу коштів на банківський рахунок одержувача (п. 5.6.1. Договору). Будь-які платежі, які здійснюються за цим Договором, вважаються сплаченими однією Стороною та отриманими іншою Стороною у день зарахування відповідної суми на рахунок одержувача (п. 5.6.2. Договору).

Станом на дату припинення Договору суборенди Відповідачем не сплачено на користь Позивача: суборендну плату за користування об`єктом суборенди за квітень 2024 р., суборендну плату за користування об`єктом суборенди за травень 2024 р., частину суборендної плати за користування об`єктом суборенди за червень 2024 р.

10.06.2024 р. Відповідач повернув, а Позивач прийняв об`єкт суборенди, про що Сторони уклали Акт приймання - передачі приміщень (повернення).

10.06.2024 р. відповідно до умов додаткового договору про розірвання (припинення) Договору від 27.05.2024 р. Позивачем було зараховано з Гарантійного платежу (п 5.7.3. Договору) суборендну плату за квітень 2024 р. у розмірі 37 060 (тридцять сім тисяч шістдесят) гривень 00 коп. 2 320,65 грн., що були сплачені Суборендарем 31.08.2023 р. відповідно до п. 5.6.9. Договору, були зараховані в якості сплати частини суборендної плати за червень 2024 року.

Станом на дату подачі позовної заяви загальна сума заборгованості по сплаті суборендної плати становить 47 092 (сорок сім тисяч дев`яносто дві) гривні 68 коп., з яких: 37060 (тридцять сім тисяч шістдесят) гривень 00 коп. - суборендна плата за травень 2024 року; 10 032,68 (десять тисяч тридцять дві) гривні 68 коп. - частина суборендної плати за червень 2024 року.

Відповідно до п. 5.3.1. Суборендар повинен сплачувати Плату за Комунальні послуги впродовж усього Строку суборенди. Плата за Комунальні послуги включає плату за Комунальні послуги, фактично спожиті Суборендарем у Об`єкті суборенди, та компенсацію витрат Орендаря на Комунальні послуги, які споживають Користувачі, Суборендар, інші орендарі, суборендарі та інші відвідувачі ТЦ на Площах загального користування, а також направлені на забезпечення належного функціонування Систем забезпечення ТЦ (п. 5.3.2. Договору).

Вартість Комунальних послуг, що споживаються Суборендарем, Користувачами, іншими орендарями, суборендарями та відвідувачами ТЦ на Площах загального користування, а також вартість Комунальних послуг, що споживаються Суборендарем у Об`єкті суборенди у випадку відсутності у ньому встановлених засобів обліку спожитих Комунальних послуг, компенсується Суборендарем Орендареві згідно діючих тарифів, встановлених постачальниками таких послуг, та відповідно до Частки Суборендаря у ТЦ (п. 5.3.4. Договору).

До складу Комунальних послуг включається, в тому числі електроенергія (п. 5.3.5. Договору). Плата за Комунальні послуги за розрахунковий місяць здійснюється Суборендарем в сумі, зазначеній у направленому Орендарем рахунку, не пізніше, ніж через 7 (сім) календарних днів з моменту його направлення Орендарем (п. 5.5.7. Договору).

Станом на дату складення цієї позовної заяви Відповідачем не здійснено компенсацію витрат Позивача за електроенергію за квітень 2024 року у сумі 583 (п`ятсот вісімдесят три) гривні 34 коп.

Суборендна плата, Плата за Комунальні послуги та інші платежі, передбачені цим Договором, мають бути сплачені до дати припинення дії Договору включно (п. 7.3.2. Договору). Припинення дії Договору не звільняє Сторони від їх відповідальності за порушення, допущені до моменту такого припинення дії, або відповідальності за виконання зобов`язань, що залишаються чинними після завершення Строку суборенди або дострокового припинення Строку суборенди, в тому числі зобов`язань, пов`язаних зі сплатою Суборендної плати та нерозголошенням конфіденційної інформації (п. 7.3.6. Договору). Сторони погоджуються, що у випадку дострокового припинення дії цього Договору до завершення Строку суборенди основні зобов`язання Сторін припиняються, але умови, пов`язані з наслідками припинення дії Договору та процедурою розрахунків між Сторонами, залишаються чинними. Дія цього Договору повністю припиняється після того, як Сторона, яка допустила порушення, відшкодує та виплатить іншій Стороні штрафні санкції та усі понесені витрати та збитки відповідно до умов цього Договору або чинного законодавства України (п. 7.3.7. Договору).

Таким чином, не зважаючи на розірвання Договору, Відповідач зобов`язаний сплатити на користь Позивача суборендну плату за Договором, Комунальні послуги, а також сплатити штрафні санкції, що встановлені Договором та законодавством України.

Спір між сторонами судового процесу виник в результаті порушення відповідачем грошового зобов`язання за Договором. Відповідач в установлений Договором не здійснив сплату на користь позивача суборендної плати в сумі 47 092,68 грн. та 583,24 грн. заборгованості з оплати комунальних послуг.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладені між сторонами Договори за своєю правовою природою є договорами піднайму (суборенда), тому, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 58 Цивільного кодексу України та параграфу 5 Господарського кодексу України.

Статтею 774 ЦК України унормовано, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

У відповідності до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення викладені в ч. 1 ст. 283 ГК України.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі в оренду, прийняття відповідачем та користування ним об`єктами оренди за Договором, а також повернення об`єкту оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором суборенди нерухомого майна № 14/08-23/01 у розмірі 47 092,68 грн. за період з 01.05.2024 по 10.06.2024 та 583,24 грн. заборгованості з оплати комунальних послуг настав до прийняття рішення по суті справи, заборгованість відповідача з орендної плати підтверджена матеріалами справи, доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

Відповідач контррозрахунку суми позову, доказів на підтвердження наявності підстав звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань по договору, не надав.

Позивачем заявлено до стягнення із відповідача інфляційних втрат у розмірі 4900,96 грн.

Стосовно вказаних позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Здійснивши перевірку розрахунку суми інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що нарахування здійснено вірно.

Таким чином, суд приходить до висновку що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрат у розмірі 4900,96 грн., а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 9280,86 грн. - пені.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Якщо будь-яка Сторона прострочить сплату будь-якої суми коштів, що має бути сплачена за Договором іншій Стороні, така інша Сторона матиме право вимагати, щоб Сторона, яка прострочила, додатково до такої простроченої суми, сплатила пеню за кожен день прострочення, нараховану на прострочену суму у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який стягується пеня (п. 8.2.4. Договору).

Належним чином дослідивши умови Договору, суд встановив, що п. 8.2.4. Договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням "до дати фактичного виконання", тощо.

Верховний Суд, вирішуючи питання, чи змінює вжите в умові Договору формулювання у вигляді: - "Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язань", строк нарахування штрафних санкцій, наведений в частини 6 статті 232 ГК України, зробив висновок, що цю умову неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій.

Відтак, умову, передбачену у п. 8.2.4 укладеного сторонами у цій справі Договору, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України у подібних правовідносинах викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2019 у справі №904/1148/19 та від 12.12.2019 у справі №911/634/19, від якого Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду не вбачає підстав для відступлення.

При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, уточнюючи правову позицію Верховного Суду щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України, зазначає, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців. (Постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.08.2021 у справі №910/13575/20

Таким чином, за перерахунком суду, вимога про стягнення пені у розмірі 9 280,86 грн - за період з 07.05.2024 по 06.02.2025 підлягає задоволенню частково у розмірі 6 265,62 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Скульського Ярослава Олеговича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РД РЕНТ" (02100, м. Київ, вул. Будівельників, буд. 40; ідентифікаційний код: 39413056) 47 092,68 грн. - суборендної плати, 583,24 грн. заборгованості з оплати комунальних послуг, 4 900,96 грн. - інфляційних втрат, 6 265,62 грн. - пені та 2880,40 грн. - судового збору.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов