ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Справа № 906/1129/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

учасники провадження у справі у судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 26.03.25р. суддею Кудряшовою Ю.В. у м.Житомирі, повний текст складено 07.04.25р. у справі № 906/1129/24

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія"

про стягнення 3294615,00 грн. (з урахуванням заяви за вх. № г.с. 01-44/176/25 від 20.01.2025 про зміну предмету позову)

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

1.1. Предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення Господарського суду Житомирської області від 26.03.2025 у справі №906/1129/24 (в частині відмови у позові - зменшення розміру пені та штрафу на 50%).

1.2. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.03.2025 у справі №906/1129/24 частково задоволено позов Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" про стягнення 3294615,00 грн. (з урахуванням заяви за вх. № г.с. 01-44/176/25 від 20.01.2025 про зміну предмету позову). Зменшено розмір пені на 50% до 1145407,50 грн. Зменшено розмір штрафу на 50% до 501 900,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" 1145407,50 грн. пені, 501900,00 грн - штрафу, а також 39535,38 грн - витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача пені у розмірі 2 290 815,00грн., штрафу у розмірі 1 003 800,00грн. за несвоєчасну поставку товару у встановлений у контракті термін (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

2.2. 24.05.2024 між сторонами був укладений державний контракт №21/2-277-VDK-24 на поставку (закупівлю) товарів для потреб безпеки і оборони за умовами якого здійснювалась поставка товару. Згідно зі специфікацією, яка є невід`ємною частиною договору, загальна вартість товару, в кількості узгодженій сторонами, становить 23900000,00 грн; строк поставки - 15.07.2024. Відповідач обумовлений товар позивачу в установлений строк не поставив. У даному випадку має місце прострочення виконання відповідачем зобов`язання: на 30 одиниць за період з 18.07.2024 до 24.07.2024 на 30 одиниць у сумі 3585000,00 грн, у період з 18.07.2024 по 22.12.2024 на 120 одиниці у сумі 14340000,00 грн.

2.3. У відповідності до пункту 7.2 державного контракту, у разі порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожним день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

2.3.1. Розрахунки нарахування позивачем пені в сумі 2290815,00 грн. та штрафу в сумі 1003800,00 грн є правильними.

2.4. У відзиві відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 99,9%. Судом першої інстанції враховано та проаналізовано доводи відповідача що скрутного матеріального становища, яке виникло у зв`язку із специфікою поставки товару, особливістю укладення контракту з Агенцією оборонних закупівель за відсутності авансування, фінансовими складнощами відповідача, а також фактичне виконання укладеного контракту.

2.5. Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

2.6. Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2.7. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач до закінчення строку поставки партії товару, листом-зверненням №27 від 24.06.2024 повідомляв та просив позивача про продовження строку поставки партії товару. Тобто, передбачаючи можливість затримки поставки товару у зв`язку з необхідністю здійснення поставки товару різними логістичними шляхами з країни-виробника, відповідач завбачливо просив відтермінувати поставку партії товару. Така поведінка відповідача у сукупності з причинами несвоєчасного виконання зобов`язань та неумисне порушення відповідачем умов державного контракту дає суду підстави для висновку про винятковість у даному випадку обставини в розумінні ст. 551 ЦК України та можливість зменшення суми пені та штрафу.

2.8. Судом також враховано фінансовий стан відповідача. Так, відповідач був включений до списків ризикових платників податків, почав втрачати довіру партнерів і клієнтів, які вимагали повернення сплачених коштів у зв`язку з цим. Блокування податкових накладних призвело до розриву угод із контрагентами відповідача, кошти від яких отримані внаслідок законної господарської діяльності, відповідач міг би витратити на закупівлю товару за укладеним з позивачем контрактом. Серед іншого, судом також враховано, що постачальником, який виконує значний обсяг замовлень для державних потреб та протягом тривалого часу співпрацює не лише з Міністерством оборони України, а також іншими відомствами задля забезпечення обороноздатності країни.

2.9. Стягнення з відповідача пені та штрафу у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, а також враховуючи специфіку поставки товару, особливість укладення контракту з Агенцією оборонних закупівель за відсутності авансування, фінансовими складнощами відповідача, блокуванням податковим органом податкових накладних, що викликало труднощі у здійсненні господарської діяльності, яке в подальшому судом було визнано незаконним, а також фактичне виконання укладеного контракту, суд зменшив на 50% розмір пені до 1 145 407,50 грн. та штрафу до 501 900,00 грн. від обґрунтовано заявлених позовних вимог.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель", 21.04.2025 через систему "Електронний суд", звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою (вх1774/25 від 22.04.2025), в якій просить відкрити апеляційне провадження. Скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 26.03.2025 по справі №906/1129/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення Господарського суду Житомирської області від 26.03.2025 по справі №906/1129/24 залишити без змін. Судові витрати за апеляційний розгляд даної справи покласти на Відповідача.

3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, при ухвалені рішення в оскаржуваній частині порушено, в тому числі норми матеріального права.

3.3. Так, предметом даної справи є стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків поставки Товару за Контрактом. У Контракті сторони погодили, в тому числі, умови та підстави, за яких настає відповідальність у разі порушення зобов`язання. Тобто, за взаємною згодою позивач та відповідач визначили види штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за Контрактом.

3.4. Але, судом застосовано дискреційні повноваження щодо зменшення розміру штрафних санкцій на 50%. При цьому, в обґрунтування такого зменшення суд зазначив, зокрема: "Судом також враховується фінансовий стан відповідача. Так, відповідач був включений до списків ризикових платників податків, почав втрачати довіру партнерів і клієнтів, які вимагали повернення сплачених коштів у зв`язку з цим. Блокування податкових накладних призвело до розриву угод із контрагентами відповідача, кошти від яких отримані внаслідок законної господарської діяльності, відповідач міг би витратити на закупівлю товару за укладеним з позивачем контрактом". Такі абстрактні твердження суду не знаходять свого підтвердження ані в матеріалах справи, ані не відображені в рішенні.

3.5. Посилання суду на включення відповідача до списків ризикових платників податків також не мають сприйматись судом, як належна підстава для зменшення розміру штрафних санкцій. По-перше, такі обставини у відповідача виникли до моменту укладення спірного Контракту, про що він сам зазначає в відзиві на позовну заяву (абз. 1 стор. 5 відзиву на позовну заяву). По-друге, взаємовідносини відповідача з органами державної влади та його контрагентами це виключно його підприємницька діяльність, яка не стосується жодним чином до виконання Контракту.

3.6. Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати 5 власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17, а також у постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі №910/2376/18. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

3.7. Також, незрозумілим для позивача залишаються мотиви, з яких виходив суд при зменшенні штрафних санкцій саме на 50%. Позивач вважає, що таке рішення ухвалено всупереч нормам ст. 550 ЦК України та ст. 216 ГК України, відповідно до яких право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків. Так зменшення є порушенням норм матеріального права, що має наслідком скасування рішення у відповідній його частині та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог повністю. Окрім того, вважає, що таке значне зменшення штрафу та пені фактично нівелює мету існування неустойки. Матеріали даної справи не містять будь-яких доказів, на підставі яких судом першої інстанції було зменшено заявлені до стягнення пеню та штраф, а отже висновки, які містяться в Рішенні не відповідають обставинам справи.

3.8. Позивач наголошував в своїх заявах по суті, що відповідач систематично порушує умови державних контрактів, що є неприйнятним в умовах дії воєнного стану. Також судом не враховано, що Відповідач повністю виконав умови Контракту лише 23.12.2024, тобто, з затримкою на півроку. Окрім того, для Позивача незрозумілим залишилось твердження суду про врахування фінансового стану відповідача. Відповідач не довів, а суд не встановив виключних обставин, на підставі яких було застосовано значне зменшення штрафних санкцій. Ба більше, фінансовий стан відповідача за 2024 рік (наявний у відкритих джерелах інформації) є позитивним, що знову ж таки, підтверджує можливість виконання судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. У Відповідача вбачається: суттєве зростання чистого прибутку, значне збільшення фінансового результату до оподаткування, збільшення доходів, Фінансова стійкість підприємства, відсутність підстав для зменшення штрафу. Відповідно до судової практики, клопотання про зменшення штрафних санкцій може бути задоволене лише у разі доведення, в тому числі, скрутного фінансового становища. Фінансові показники підприємства не тільки не свідчать про його скрутне становище, а навпаки демонструють стабільний ріст доходів і прибутку. Таким чином, підприємство має достатні фінансові можливості для повної сплати штрафних санкцій, а тому клопотання про їх зменшення має бути відхилене.

3.9. Крім того, твердження суду, в першу чергу, не узгоджується із нормами ч. 1 ст. 550 ЦК України, відповідно до якої право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, а також йде в розріз загальній засаді цивільного законодавства свобода договору, яка закріплена в ст. 6 та ст. 627 ЦК України. Сторони обопільно погодили підстави та розмір нарахувань за порушення зобов`язань за Контрактом. Також законодавцем чітко встановлено, що неустойка підлягає стягненню з боржника незалежно від наявності чи відсутності збитків, які завдані неналежним виконанням зобов`язання. Достатньою та необхідною умовою для нарахування та стягнення неустойки є протиправна поведінка та вина боржника. Наявність чи відсутність у кредитора збитків, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виникли, не можуть прийматися до уваги при вирішенні спору про стягнення з боржника суми неустойки. При цьому, протиправна поведінка та вина відповідача встановлена Рішенням. Крім того, таке значне зменшення не узгоджується із висновками Верховного Суду, зробленими у справах щодо стягнення з боржника неустойки.

3.10. Водночас зменшення судом першої інстанції неустойки фактично нівелює мету існування неустойки як виду цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання, що в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. Скаржник зазначає, що вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, слід брати до уваги, що спірні відносини стосуються забезпечення обороноздатності країни у період дії особливого періоду; забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, озброєнням, військовою та іншою технікою, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами, що є одним з пріоритетних напрямів у забезпеченні оборони держави.

3.11. На думку позивача, у суду були відсутні підстави для зменшення штрафних санкцій за порушення строків виконання договірних зобов`язань, оскільки Контракт укладений не з комерційним інтересом, а для використання Товару безпосередньо Збройними Силами України по захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України під час дії особливого періоду та в умовах правового режиму воєнного стану.

3.12. Фактично суд, зменшивши у спірних правовідносинах розмір неустойки, не просто зменшив пеню, а звільнив відповідача від її сплати, що порушує баланс інтересів сторін, не відповідає правовим нормам, судовій практиці та суті відповідальності, яку сторони передбачили при укладенні Контракту. Відповідачем систематично допускається порушення державних контрактів в частині своєчасності поставки товарів оборонного призначення про що також зазначалося в даній апеляційній скарзі. Невідворотність відповідальності за невиконання зобов`язань або невчасне виконання зобов`язань за Контрактом має велике значення для забезпечення справедливих та рівних відносин між сторонами. За таких умов, позивач вважає, що рішення підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову та ухвалення нового рішення про задоволення позову повністю.

3.13. Враховуючи важливість дотримання умов державних контрактів на поставку товарів оборонного призначення, які укладені з метою забезпечення відсічі й стримування збройної агресії російської федерації проти України, невиконання або несвоєчасне виконання договірних зобов`язань підриває обороноздатність країни та ставить під загрозу життя військових та цивільних осіб. Тому суворе дотримання умов державних контрактів та застосування повних штрафних санкцій є необхідним для забезпечення безперебійного постачання критично важливих ресурсів. В умовах правового режиму воєнного стану однією з основної мети судової влади є захист суспільного інтересу, який полягає в забезпеченні стабільного функціонування оборонного комплексу та обороноздатності держави. Будь-яке зменшення штрафних санкцій може призвести до створення небезпечного прецеденту, коли виконавці за державними контрактами будуть менш відповідально ставитися до виконання контрактів на поставку товарів оборонного призначення. Контракти, укладені в умовах правового режиму воєнного стану, повинні враховувати підвищений ризик та відповідальність, пов`язані з недотримання їх умов. Відповідно, штрафні санкції повинні бути максимально суворими, щоб підкреслити важливість безумовного виконання контрактних зобов`язань. Враховуючи критичну номенклатуру товару, яка є предметом державних контрактів на поставку товарів оборонного призначення, суди, на переконання позивача, не повинні зменшувати штрафні санкції, оскільки таке зменшення може негативно вплинути, насамперед, на обороноздатність країни та національну безпеку в цілому.

4. Відзив на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду Житомирської області від 26.03.2025 у справі №906/1129/24.

4.1.1. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.06.2025 об 15:15год.

4.1.2. Запропоновано відповідачу у справі протягом десяти днів з дня одержання даної ухвали надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України, а також докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншому учаснику справи.

4.1.3. Також, апеляційним судом в ухвалі роз`яснено сторонам, що явка повноважних представників учасників провадження у справі у судове засідання на їх власний розсуд. Роз`яснено право учасників справи на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку статті 197 ГПК України.

4.1.3. Попереджено сторін у справі, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

4.2. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" - не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, подану відповідачем.

4.3. 17.06.2025 через систему "Електронний суд" до апеляційного суду від представника позивача надійшла заява, у якій останній просить розглядати апеляційну скаргу позивача у даній справі призначену на 18.06.2025 о 15:15год без його участі; апеляційну скаргу просить задоволити.

4.4. Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання 18.06.2025, причини не явки суду не повідомив.

4.5. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

4.6. Оскільки явка представників сторін у судове засідання не визнавалася судом обов`язковою, враховуючи встановлені частиною 1 статті 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги по суті, згідно вимог ст.269 ГПК України, за наявними у матеріалах справи доказами, без участі уповноважених представників учасників провадження у даній справі.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

6.1. Під час розгляду апеляційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду Житомирської області від 26.03.2025 у справі №906/1129/24 (в частині відмови у позові - зменшення розміру пені та штрафу на 50%) Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

6.1.1. Норми матеріального права:

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);

Господарський кодекс України (далі по тексту постанови також - ГК України);

Закон України "Про судовий збір".

6.1.2. Норми процесуального права:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України).

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті. Обставини справи.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як вбачається матеріалів справи, 24.05.2024 між Державним підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" (Виконавець) укладено державний контракт №21/2-277-VDK-24 на поставку (закупівлю) товарів для потреб безпеки і оборони, відповідно до якого виконавець зобов`язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог цього контракту товари для потреб безпеки і оборони (далі - товар), найменування, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому контракті та в специфікації товарів (додаток 1 до контракту) (далі - специфікація) для подальшого використання Збройними Силами України, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар в строки та на умовах, визначених цим контрактом. Комплектність товару наведено в додатку 2 до контракту (п.п. 1.1. контракту).

7.2.1. За умовами п. 2.2 державного контракту, загальна вартість (ціна) товару за цим контрактом становить 23 900 000,00 грн. Сторони визнають та підтверджують, що згідно з підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України операції з постачання товару за цим контрактом звільняються від оподаткування податком на додану вартість. Обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання визначаються шляхом укладання додаткової угоди до цього контракту у встановленому законодавством порядку.

7.2.2. Відповідно до пункту 2.3. державного контракту, сторони визнають та підтверджують, що вартість (ціна) товару за цим контрактом після його укладання не переглядається, окрім випадків, прямо передбачених законодавством України та цим контрактом. Істотні умови цього контракту не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, визначених пунктом 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. №1178 (із змінами).

7.2.3. За умовами пункту 3.4 державного контракту, датою виконання виконавцем зобов`язань щодо поставки товару є дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару за контрактом.

7.2.4. Згідно з пунктом 4.1 державного контракту, виконавець зобов`язаний поставити товар згідно з умовами цього контракту не пізніше строку, визначеному в Специфікації.

7.2.5. Пунктом 7.2 державного контракту сторони передбачили, що у разі порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожним день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

7.2.6. Контракт набирає чинності з дати укладання додаткової угоди про взяття бюджетних зобов`язані та діє до 31 грудня 2024 в частині виконання гарантійних зобов`язань - до повного виконання (пункт 11.1 договору).

7.2.7. Державний контракт №21/2-277-VDK-24 від 21.05.2024 на поставку (закупівлю) товарів для потреб безпеки і оборони підписано представниками сторін та підписи скріплено печатками підприємств.

7.3. У Специфікації товарів, яка є додатком №1 до державного контракту №21/2-277-VDK-24 від 24.05.2024, сторонами погоджено найменування товару, його кількість та вартість, яка становить 23 900 000,00 грн, а також строк поставки - 15.07.2024 року (а.с. 16 зворот).

7.4. Додатковою угодою №1 від 29.05.2024 до державного контракту №21/2-277-VDK-24 від 24.05.2024 сторонами змінено пункт 2.2 контракту та викладено в такій редакції: Загальна вартість (ціна) товару за цим контрактом становить 23 900 000,00 грн.

7.5. Сторони визнають та підтверджують, що згідно з підпунктом 5 пункту 32 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України операції з постачання Товару за цим контрактом звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

7.6. Обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання за загальним фондом (КПКВК 2101150/11) у 2024 році становить 23 900 000,00 грн.

7.7. 05.07.2024 Виконавець на виконання умов договору поставив Замовнику 50 комплексів товару на загальну суму 5 975 000,00 грн. (акт № 1 приймання-передачі товару за державним контрактом від 24.05.2024 №21/2-277-VDK-24 - а.с. 29).

7.8. Разом з тим, в подальшому Виконавець порушив строки поставки товару передбачені Специфікацією.

7.9. Відтак, 17.07.2024 Замовник направив Виконавцю претензію за вих. № 11/2-8083 від 17.07.2024, в якій зазначив, що станом на 17.07.2025 Виконавець не поставив Замовнику Товару у кількості 150 одиниць, в строк визначений Специфікацією , чим порушив умови контракту. Замовник посилаючись на прострочення строків поставки товару, нарахував неустойку за 2 дні прострочення виконання зобов`язання в сумі 35 850,00грн., яку просив сплатити на розрахунковий рахунок позивача (а.с. 22-23).

7.10. 25.07.2024 Виконавець поставив, а Замовник прийняв ще 30 комплексів товару, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься акт №2 приймання-передачі товару за державним контрактом від 24.05.2024 №21/2-277-VDK-24, підписаний сторонами договору (а.с. 20).

7.11. Матеріалами справи підтверджується, що 07.08.2024 Виконавцем сплачено нараховану пеню в сумі 35 850,00 грн., згідно платіжної інструкції №1444 (а.с. 21).

7.12. 23.12.2024 сторонами у справі підписано акт №1 приймання-передачі товару за державним контрактом від 24.05.2024 № 21/2-277-VDK-24, згідно якого Замовнику передано Виконавцем товару в кількості 120 комплексів на суму 14 340 000,00 грн. (а.с. 139).

7.13. У зв`язку з невчасним здійсненням Виконавцем поставки товару, Замовник згідно умов контракту нарахував Виконавцю 1 616 835,00 грн. пені та 1 003 800,00 грн. штрафу за несвоєчасну поставку товару згідно з його умовами.

7.14. Виконавець не сплатив розміру штрафних санкцій, що стало підставою для звернення Замовника до суду з відповідним позовом.

7.15. 08.11.2024 Державне підприємство Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" звернулося до господарського суду з позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська торгова компанія" 2 620 635,00 грн. штрафних санкцій.

7.16. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.11.2024 постановлено прийняти вказану позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №906/1129/24; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження - у закритому судовому засіданні.

7.17. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач поставив обумовлений державним контрактом на поставку (закупівлю) товарів для потреб безпеки і оборони № 21/2-277-VDK-24 від 21.05.2024 з порушенням обумовлених строків. На підставі наведеного позивачем нараховано штрафні санкції.

7.18. 06.01.2025 відповідач подав відзив на позов, у якому просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 99,9%, оскільки останній вважає, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для поставки товару у визначені договором строки. Товар відповідач імпортує з країни виробництва, що значною мірою впливає на умови поставки.

7.18.1. Також відповідач посилався на те, що останній перебуває в скрутному фінансовому становищі, оскільки 02.02.2024 рішенням Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Житомирській області №4237 ТОВ "Житомирська торгова компанія" визнано таким, що має критерії ризиковості. Вказане рішення податкового органу було оскаржене до адміністративного суду і за результатами розгляду справи рішеннями першої та апеляційної інстанції було констатовано незаконність дії Головного управління ДПС у Житомирській області, а касаційною інстанцією відмовлено у відкритті провадження.

7.18.2. Водночас, відповідач зауважував, що товар частинами поставлено позивачу, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі від 05.07.2024, 25.07.2024 та 23.12.2024.

7.18.3. Відповідачем відзначено, що процес закупівлі товару надзвичайно складний, оскільки вимагає формування достатнього фінансового резерву для купівлі товару, пошуку та налагодження відносин з нерезидентами України, які мають відповідний товар та процес проведення оплат банком.

7.18.4. Також ТОВ "Житомирська торгова компанія" в добровільному порядку сплачено штрафні санкції у розмірі 35 850,00 грн. згідно претензії №11/2-8083 від 17.07.2024.

7.19. 10.01.2025 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій відзначає, що посилання відповідача на неможливість своєчасної поставки товару, не можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки станом на момент укладення контракту відповідачу було відомо про обставини, на які він посилається. Вважає, що відповідачем не доведено та не підтверджено обставини відсутності його вини в порушенні строків поставки товару та невідповідності розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій наслідкам порушення, тому відсутні підстави для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій. Також відповідач належним чином не підтвердив виникнення форс-мажорних обставин для звільнення його від відповідальності.

7.20. 20.01.2025 через систему "Електронний суд" позивач подав до суду заяву за вх. № г.с. 01-44/176/25 про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача 3 294 615, 00 грн., з яких: 2 290 815,00 грн. пеня 0,1 % за контрактом, 1 003 800,00 грн. штраф 7% за контрактом.

7.21. Позивач зазначив, що виконавець-відповідач вже після звернення позивача до суду із позовною заявою про стягнення штрафних санкцій на підставі Контракту від 24.05.2024, виконавець з простроченням на 160 днів постави частину партії товару у кількості 120 одиниць (з 200ком) по Контракту (Акт № від 23.12.2024).

7.22. Вказану заяву розцінено як зміну предмету позову, ухвалою від 06.02.2025 судом першої інстанції прийнято її до прийняв до розгляду.

7.23. Відтак, подальший розгляд справи здійснювався з урахуванням вказаної заяви.

7.24. 26.03.2025 за результатами розгляду даного спору, судом першої інстанції ухвалено рішення (пункти 1.1.- 1.2. цієї постанови) з підстав, наведених у пунктах 2.1 2.9. цієї постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, відхилення доводів апелянта.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 26.03.2025 в оскаржуваній частині - без змін, виходячи з наступного.

8.2. Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

8.3. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

8.4. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

8.5. Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

8.6. Згідно статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

8.7. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 ЦК України).

8.8. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

8.9. Частинами 1-3 статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

8.10. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

8.11. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

8.12. Як уже зазначалося, правовідносини, між сторонами у даній справі виникли з Державного контракту №21/2-277-VDK-24 на поставку (закупівлю) товарів від 24.05.2024.

8.13. За своєю правовою природою договір є договором про купівлю-продаж.

8.14. Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

8.15. Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі - продажу (частина 1 стаття 662 ЦК України).

8.16. Частиною 1 статті 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

8.17. Як уже зазначалося зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1. стаття 526 ЦК України).

8.18. Враховуючи доводи та обґрунтування апеляційної скарги, її вимоги щодо скасування оскаржуваного рішення в частині - зменшення розміру пені та штрафу на 50%, суд апеляційної інстанції у даному випадку, виходячи з положень статті 269 ГПК України щодо меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції, перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

8.19. Господарськими судами встановлено, що умовами договору, зокрема, пункту 7.2 державного контракту №21/2-277-VDK-24, у разі порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожним день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

8.20. Згідно специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, загальна вартість товару, в кількості узгодженій сторонами, становить 23 900 000,00 грн.; строк поставки - 15.07.2024.

8.21. Відповідач обумовлений товар позивачу в установлений строк не поставив.

8.22. Так, предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача пені у розмірі 2 290 815,00 грн., штрафу у розмірі 1 003 800,00 грн. за несвоєчасну поставку товару у встановлений у контракті термін (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

8.23. Матеріалами справи підтверджується, що на виконання державного контракту №21/2-277-VDK-24 від 24.05.2024 відповідачем було поставлено товар на загальну суму 23900000,00 грн, що підтверджується Актами приймання-передачі товару: №1 від 05.07.2024 в кількості 50 одиниць на суму 5975000,00 грн, №2 від 05.07.2024 в кількості 30 одиниці на суму 3585000,00 грн, № 1 від 23.12.2024 в кількості 120 одиниць на суму 14340000,00 грн.

8.23.1. Відтак, даному випадку має місце прострочення виконання відповідачем зобов`язання за період з 18.07.2024 до 24.07.2024 на 30 одиниць у сумі 3585000,00 грн., у період з 18.07.2024 по 22.12.2024 на 120 одиниць у сумі 14340000,00 грн.

8.24. Пеня в сумі 35850,00 грн, та яка сплачена відповідачем у добровільному порядку, нарахована позивачем за прострочення поставки товару в кількості 150 одиниць вартістю 17925000,00 грн.

8.25. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України).

8.26. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

8.27. Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

8.28. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

8.29. Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

8.30. У сфері господарювання, згідно частини 2 статті 217 та частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

8.31. Згідно приписів частини 1 статті 230 ГК України, пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

8.32. Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

8.33. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

8.34. Частиною 4 статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

8.35. Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

8.36. Так, пунктом 7.2 державного контракту сторони передбачили, що у разі порушення строків поставки товару з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожним день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

8.37. Згідно з частиною 2 статті 231 ГК України передбачено, зокрема, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи ж рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

8.38. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати, в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

8.39. Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17 від 02.04.2019 у справі № 917/194/18 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.

8.40. За результатами перевірки, апеляційним судом встановлено, що розмір заявлених до стягнення з відповідача штрафу у в сумі 1003800,00 грн та пені в сумі 2290815,00 грн є арифметично правильними та обґрунтованими.

8.40.1. Позивачем враховано строки поставки згідно Контракту, кількість днів прострочення. Обрахунки здійснені із урахування загальної вартості непоставлених вчасно компонентів Товару.

8.41. Разом з тим, як уже зазначалося відповідач у відзиві на позовну заяву несвоєчасне виконання зобов`язань за державним контрактом №21/2-277-VDK-24 від 24.05.2024 пояснював затримкою поставки товару його виробником, блокуванням податкових накладних податковим органом та визнання ТОВ "Житомирська торгова компанія" таким, що має критерії ризиковості. Так, даний товар відповідач імпортує з країни виробництва. З квітня 2022 року на офіційному сайті виробника з`явилося повідомлення про зупинення комерційної діяльності, зокрема і в Україні. Тому порядок закупівлі товару значно ускладнився.

8.41.2. 24.06.2024 відповідач звертався до позивача з листом на електронну пошту їх офіційного представника із повідомленням про настання форс-мажорних обставин та зміщення строку поставки товару до 25.07.2024. Однак, позивачем було відмовлено з посиланням на те, що обставини непереборної сили не підтвердженні висновком Торгово- промислової палати. Крім наведеного відповідач пояснює, що укладений державний контракт не передбачає авансування діяльності постачальника, що в наведених обставинах ускладнює його виконання.

8.41.3. Скрутне фінансове становище пояснив тим, що 02.02.2024 рішенням Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Житомирській області № 4237 ТОВ "Житомирська торгова компанія" визнано таким, що має критерії ризиковості. Вказане рішення податкового органу було оскаржене до адміністративного суду і за результатами розгляду справи рішеннями першої та апеляційної інстанції було констатовано незаконність дії Головного управління ДПС у Житомирській області, а касаційною інстанцією відмовлено у відкритті провадження.

8.41.4. ТОВ "ЖТК" також звертало увагу на те, що відповідачем в повній мірі виконано вимоги претензії №11/2-77748083 від 17.07.2024 на суму 35 850,00 грн.; зазначає про відсутність понесених позивачем збитків внаслідок неналежного виконання договору відповідачем, у зв`язку з чим просить зменшити розмір неустойки за неналежне виконання умов договору до 99,9%.

8.42. При цьому, позивач, заперечуючи проти доводів відповідача про зменшення розміру пені та штрафу вказав, що відповідач не довів відсутності своєї вини у порушенні договірною зобов`язання зі своєчасної поставки продукції та невідповідності розміру заявлених штрафних санкцій. Зазначає, що невиконання чи порушення строків виконання умов державного контракту впливає на ефективність обороноздатності держави.

8.43. Так, частиною 3 статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

8.43.1. При цьому судом враховується, що незалежно від поважності причин порушення відповідачем зобов`язання, частина 2 статті 233 ГК України надає можливість суду зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

8.43.2. Також, слід враховувати, що правила частини 3 ст. 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

8.43.3. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

8.43.4. Зі змісту зазначених норм убачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

8.43.5. При вирішенні питання щодо права суду на зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу, колегія суддів апеляційного господарського суду звертається до правових висновків (позицій) Верховного Суду.

"Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора".

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі N 902/417/18.

8.43.6. В інших правових висновках Верховний Суд зазначив наступне:

"Відповідно до ч. 1 ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зменшення неустойки (зокрема, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст.233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені та штрафу) до її розумного розміру" (зазначена правова позиція відображена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 918/208/21).

8.43.7. Частинами першою, другою статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК України йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

(Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18).

8.43.18. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

8.44. За результатами розгляду даного спору апеляційним судом встановлено наступні обставини.

8.44.1. ТОВ "Житомирська торгова компанія" в листі-зверненні № 27 від 24.06.2024 адресованому позивачу, посилалась на настання форс-мажорних обставин у зв`язку з чим повідомляла позивача про зміщення строків поставки товару. Вказаний лист надсилався на електронну адресу позивача (а.с. 101-103). В матеріалах справи відсутні письмова відповідь позивача на зазначений лист.

8.44.2. У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

8.44.3. У даному випадку відповідачем не доведено наявності форс-мажорних обставин саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

8.45. Поряд з тим матеріалами справи підтверджується, що відповідач до закінчення строку поставки партії товару, листом-зверненням №27 від 24.06.2024 повідомляв та просив позивача про продовження строку поставки партії товару.

8.45.1. Тобто, передбачаючи можливість затримки поставки товару у зв`язку з необхідністю здійснення поставки товару різними логістичними шляхами з країни-виробника, відповідач завбачливо просив відтермінувати поставку партії товару.

8.45.2. Така поведінка відповідача у сукупності з причинами несвоєчасного виконання зобов`язань та неумисне порушення відповідачем умов державного контракту є добросовісною.

8.45.3. Відповідач в повному обсязі поставив товар за державним контрактом №21/2-277-VDK-24 від 24.05.2024, що свідчить про те, що відповідач не ухиляється від виконання свого обов`язку за контрактом.

8.46. Щодо фінансового стану відповідача останній був включений до списків ризикових платників податків, почав втрачати довіру партнерів і клієнтів, які вимагали повернення сплачених коштів у зв`язку з цим. Блокування податкових накладних призвело до розриву угод із контрагентами відповідача, кошти від яких отримані внаслідок законної господарської діяльності, відповідач міг би витратити на закупівлю товару за укладеним з позивачем контрактом.

8.47. Наведені вище обставини разом з блокуванням податковим органом податкових накладних, розрив угод з контрагентами вплинуло на своєчасну поставку товару, виробником якого відповідач не є.

8.48. Разом з тим, господарськими судами що відповідача ТОВ "ЖТК", за укладеним договором поставки №162/07 від 30.07.2024 на поставку товару в кількості 250 одиниць на суму 16 000 000,00 грн. було визначено потерпілою особою, якій завдано майнової шкоди в межах кримінального провадження через шахрайські дії контрагента, не поставку товару та неповернення значної суми коштів.

8.49. Крім того, як слідує пояснень представника відповідача, зважаючи на специфіку товару купленого зазвичай у виробника, який ввозиться на митну територію України, митні органи зобов`язують відповідача сплачувати різницю вартості, яка виникла внаслідок здійснення коригування митної вартості. Дії митних органів щодо коригування вартості товару та повернення сплачених коштів, оскаржено до суду у справах №240/8582/24, №240/13032/24. №240/22974/24. Такі коригування зазвичай становлять мільйони гривень, які відповідач має сплачувати аби завезти необхідний товар із закордону та поставити його державним замовникам на виконання контрактів, невиконання яких тягне за собою негативні фінансові наслідки для постачальника. Сплата таких сум негативно відображається на фінансовому становищі ТОВ "ЖТК" і своєчасності виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем.

8.50. Відповідач є постачальником, який виконує значний обсяг замовлень для державних потреб та протягом тривалого часу співпрацює не лише з Міністерством оборони України, а також іншими відомствами задля забезпечення обороноздатності країни.

8.51. Таким чином, враховуючи майновий стан обох сторін, період прострочення, наслідки порушення зобов`язання, доводи відповідача що скрутного матеріального становища, а також фактичне виконання укладеного контракту, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України, зважаючи на правову природу штрафних санкцій та їх основне призначення, перевіривши всі доводи сторін і врахувавши всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, апеляційний суд з урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду вважає у даному випадку наявні обставини, які є підставою для застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та зменшення розміру пені та штрафу.

8.52. Стягнення з відповідача пені та штрафу у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

8.53. В даному випадку, місцевий господарський суд реалізував надане йому право (дискреційні повноваження) та зменшив розмір обґрунтовано заявлених до стягнення пені на 50% до 1145407,50 грн та штрафу на 50 % - до 501900,00 грн.

8.54. Північно-західний апеляційний господарський суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає його обґрунтованим.

8.55. Таке зменшення розміру штрафних санкцій суд апеляційної інстанції вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

8.56. Разом з тим, таке зменшення повинно в достатній мірі компенсувати майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

8.57. Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

8.58. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

8.59. Згідно частин 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

8.60. Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

8.61. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

8.62. Згідно статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

8.63. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.64. Скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень.

8.65. Суд першої інстанції беручи до уваги значний розмір пені та штрафу, заявлений до стягнення позивачем, з метою дотримання балансу інтересів обох сторін скористався своїми дискреційними повноваженнями щодо зменшення розміру штрафних санкцій.

8.65.1. В даному випадку, зменшення розміру пені та штрафу на 50%, за обставин даної справи не призводить до нівелювання значення штрафних санкцій як відповідальності за порушення виконання зобов`язання.

8.66. Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області в частині зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу на 50% ухвалено з додержанням норм матеріального права.

8.67. Доводи апеляційної скарги Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" щодо порушення судом першої інстанції матеріального права при застосуванні свої дискреційних повноважень в частині зменшення розміру штрафних санкцій не спростовують висновку до якого дійшов суд при ухвалені рішення в оскаржуваній частині щодо стягнення відповідного розміру пені та штрафу, від так не можуть бути підставою для його зміни чи скасування в оскаржуваній частині.

8.68. За таких обставин, апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 26.03.2025 у справі №906/1129/24 в оскаржуваній частині - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування зміни рішення в оскаржуваній частині.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Житомирської області від 26.03.2025 у справі №906/1129/24 (в частині відмови у позові - зменшення розміру пені та штрафу на 50%) апелянт сплатив судовий збір у розмірі 29651,53 гривень, згідно платіжної інструкції №7486 від 21.04.2025.

10.2. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .

10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.4. Оскільки апелянту відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, в силу приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" від 21.04.25р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 26 березня 2025 року у справі №906/1129/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/1129/24 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повна постанова складена "26" червня 2025 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.