УХВАЛА

12.06.2025Справа № 910/14034/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Яременко Т.Є., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід",

2) Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 - ОСОБА_2

про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід" (далі-відповідач 1) та Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (далі-відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати трудові відносини ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід" припиненими з 28.10.2024 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади директора за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України;

- зобов`язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію провести реєстраційну дію з виключення запису: "Керівник: ОСОБА_1 " та запису: "Представник: ОСОБА_1 " з відомостей про керівника юридичної особи та про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у зв`язку з його звільненням з посади директора ТОВ "Оззон-Захід" з 28.10.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до протоколу загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід" № 2/2009 від 28.04.2009 позивача було призначено на посаду директора Товариства. Проте, як вказує позивач, 23.09.2024 року ним було підписано заяву про звільнення з посади директора ТОВ "Оззон-Захід" з 28.10.2024 року за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. Однак, 28.10.2024 року загальні збори учасників Товариства не відбулись.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2024 позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

21.11.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.01.2025.

07.01.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій позивач просить суд надати представнику можливість участі у судовому в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

16.01.2025 до суду надійшло клопотання позивача, в якому він зазначає, що повноважний представник позивача не може бути присутнім у судовому засіданні 16.01.2025, оскільки до 21.01.2025 року буде перебувати за кордоном України, у зв`язку з чим просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2025 залучено до участі у розгляді справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 - ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 у строк до 12.02.2025 надати суду письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог та докази на підтвердження викладених обставин, з урахуванням положень ч. 3-7 ст. 165 ГПК. Зокрема, витребувано у Печерської районної в місті Києві державної адміністрації належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід".

У підготовчому засіданні 13.02.2025 суд на місці ухвалив продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відклав розгляд справи на 06.03.2025.

Супровідним листом від 17.02.2025 Господарський суд міста Києва повторно направив на адресу Печерської районної в місті Києві державної адміністрації ухвалу від 16.01.2023 для виконання.

18.02.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій позивач просить суд надати представнику можливість участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

04.03.2025 через відділ автоматизованого документообігу суду від Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов лист № 105-2319 від 25.02.2025, в якому райдержадміністрація повідомляє суд про відсутність можливості надати належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід", оскільки станом на 25.02.2025 райдержадміністрація не отримала на зберігання паперові матеріали реєстраційної справи юридичної особи ТОВ "Оззон-Захід".

У підготовчому засіданні 06.03.2025 суд зобов`язав позивача надати відомості щодо місцезнаходження матеріалів реєстраційної справи юридичної особи ТОВ "Оззон-Захід", а також відклав підготовче засідання на 03.04.2025.

01.04.2025 до суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких він зазначає, що 20.07.2021 року (до прийняття Постанови КМУ №209) у ТОВ «Оззон-Захід» змінилась адреса з Львівської області на Київську та реєстраційна справа була передана Обухівській районній державній адміністрації, проте 23.09.2024 року (після прийняття Постанови КМУ №209), у ТОВ «Оззон-Захід» знову змінилась адреса на місто Київ, проте Обухівська районна державна адміністрація не передала Печерській районній в місті Києві державній адміністрації реєстраційну справу ТОВ «Оззон-Захід». Тож, наразі реєстраційна справа Товариства з обмеженою відповідальністю «Оззон-Захід» знаходиться в Обухівській районній державній адміністрації (ІК: 04054725). Також, у зв`язку із перебуванням представника позивача у Харківській області, ТОВ «Оззон-Захід» просить суд провести підготовче засідання без участі представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2025 витребувано у Обухівської районної державної адміністрації Київської області належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід". Зокрема, підготовче засідання відкладено на 24.04.2025.

22.04.2025 через відділ автоматизованого документообігу суду від Обухівської районної державної адміністрації Київської області надійшов лист № 60/07-15/1795 від 22.04.2025, в якому райдержадміністрація повідомляє суд, що станом на 22.04.2025 матеріали реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід" в паперовій формі не виявлено та при виявленні запитуваних матеріалів реєстраційної справи в паперовому вигляді буде повідомлено суд додатково.

Підготовче засідання призначене на 24.04.2025 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Щербакова С.О. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2025 призначено підготовче судове засідання на 22.05.2025.

08.05.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій позивач просить суд надати представнику можливість участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 заяву ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 зобов`язано ОСОБА_1 надати суду у строк до 11.06.2025 належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід". Зобов`язано позивача у разі ненадання витребуваних судом доказів - надати письмові обґрунтовані пояснення із зазначенням об`єктивних причин неможливості виконання вимог суду. Зокрема, підготовче засідання відкладено на 12.06.2025.

У це підготовче засідання представник позивача не з`явився, 11.06.2025 до суду надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи, в якій у зв`язку із перебуванням представника позивача за кордоном України та неможливістю забезпечити стабільний зв`язок для відеоконференції, позивач просить суд провести підготовче засідання без участі представника позивача. Також, у поданій заяві позивач зазначає, що наявних у справі відомостей з Єдиного державного реєстру щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Оззон-Захід» достатньо для вирішення справи № 910/14034/24 та визнання трудових відносин ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЗЗОН-ЗАХІД" припиненими з 28.10.2024 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади директора за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України

Представники відповідачів та третьої особи у судове засідання також не з`явилися, однак про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt). 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. Суд зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 у позовній заяві посилається на наступні обставини, зокрема:

- згідно наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід" № 11 від 28.04.2009 року ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора ТОВ "Оззон-Захід" з 29.04.2009 на підставі протоколу загальних зборів учасників №2/2009 від 28.04.2009 року;

- відповідно до інформації витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником ТОВ "Оззон-Захід" є ОСОБА_1 , а учасником ТОВ "Оззон-Захід" є ОСОБА_2 ;

- 23.09.2024 року позивач склав заяву про його звільнення з посади директора ТОВ "Оззон-Захід", а також 23.09.2024 позивачем складено повідомлення про скликання загальних зборів учасників ТОВ "Оззон-Захід" - 28 жовтня 2024 року, з наступним порядком денним Зборів, зокрема про звільнення з посади директора Товариства ОСОБА_1 на підставі поданої ним заяви від 23.09.2024 року з 28.10.2024 року; про виключення ОСОБА_1 зі складу осіб, які мають право вчиняти дії від імені Товариства, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо;

- проте, 28.10.2024 збори учасників Товариства не відбулись, на даний час відповідного рішення про звільнення позивача з посади директора відповідача-1 не було прийнято.

Крім того, в обгрунтування заявлених позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на положення Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід", затвердженого загальними зборами учасників (протокол № 7 від 11.11.2022), копію якого долучено до позовної заяви, а саме позивач вказує:

- пунктом 4.1, Статуту ТОВ "Оззон-Захід" затвердженого загальними зборами учасників (протокол № 7 від 11.11.2022) (далі - Статут) визначено, що директор є одноосібним виконавчим органом Товариства;

- пунктами 5.1., 5.2.6. Статуту визначено, що загальні збори учасників є вищим органом товариства. Виконавчим органом товариства є директор. До виключної компетенції загальних зборів належить обрання одноосібного виконавчого органа, тобто директора;

- згідно п.п. 5.6., 5.6.1. статуту передбачено, що позачергові загальні збори учасників скликаються з ініціативи виконавчого органа товариства.

- згідно п.п. 5.15.2., 5.15.3. статуту, виконавчий орган Товариства скликає Загальні збори шляхом надсилання повідомлення або персонально про це кожного учасника Товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 (тридцяти) днів до запланованої дати проведення Загальних зборів. У разі якщо учасника Товариства повідомляють письмово, то повідомлення про скликання Загальних зборів надсилається поштовим відправленням з описом вкладення на адресу учасника Товариства, яка на момент надсилання була відома виконавчому органу.

Так, у доданій до позовної заяви копії Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід", який містить назву «нова редакція» зазначено, що він затверджений загальними зборами учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід", протокол № 7 від 11 листопада 2022 року.

У вказаному Статуті зазначено, що учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід" є громадяни:

- Громадянин України ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Паспорт НОМЕР_1 виданий Українським МВМ Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області 17 грудня 1997 р. та володіє 20% статутного фонду товариства.

- Громадянин України ОСОБА_2 . Паспорт серія НОМЕР_2 виданій 11 листопада 2019 року органом 2USA, та володіє 80% статутного фонду товариства.

Разом з тим, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (станом на дату подання позовної заяви), доданого позивачем до позовної заяви, керівником ТОВ "Оззон-Захід" зазначено ОСОБА_1 , а учасником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Оззон-Захід" вказано ОСОБА_2 , частка статутного капіталу - 100 %.

Аналогічна інформація зазначена у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійсненого на запит суду.

Тобто, позивачем додано до позовної заяви стару редакцію Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід", в якому позивач вказаний саме як учасник Товариства з часткою 20 % статутного фонду товариства.

При цьому, як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "Оззон-Захід" - 14.11.2022 відбулася державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, а саме: зміна складу засновників (учасників) / зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи.

Крім того, 15.11.2022 також внесено зміни до відомостей про юридичну особу ТОВ "Оззон-Захід", а саме здійснено державну реєстрацію змін, а саме: зміна видів економічної діяльності юридичної особи; зміна кінцевого бенефіціарного власника / зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника; зміна установчих документів.

Відповідно до п. 17, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» установчий документ юридичної особи - установчий акт, статут, програма політичної партії, модельний статут, засновницький договір, одноособова заява (меморандум), положення тощо.

Внесення змін до установчого документа юридичної особи, положення, регламенту, списку суддів постійно діючого третейського суду, статуту (положення) громадського формування, що не має статусу юридичної особи, положення чи іншого установчого документа відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, оформляється шляхом викладення його в новій редакції (п. 11 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Таким чином, враховуючи що в матеріалах справи відсутня остання (актуальна) редакція Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід", оскільки 15.11.2022 здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів товариства, а позивачем додано до позовної заяви редакцію статуту від 11.11.2022, в якій він вказаний як учасник Товариства, приймаючи до уваги що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що місце зберігання реєстрації справи: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, ухвалою суду від 16.01.2025 було витребувано у Печерської районної в місті Києві державної адміністрації належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід".

Проте, листом № 105-2319 від 25.02.2025 Печерська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила суду про відсутність можливості надати належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід", оскільки станом на 25.02.2025 райдержадміністрація не отримала на зберігання паперові матеріали реєстраційної справи юридичної особи ТОВ "Оззон-Захід".

У підготовчому засіданні 06.03.2025 суд зобов`язав позивача надати відомості щодо місцезнаходження матеріалів реєстраційної справи юридичної особи ТОВ "Оззон-Захід", а також відклав підготовче засідання на 03.04.2025.

01.04.2025 до суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких він зазначив, що наразі реєстраційна справа Товариства з обмеженою відповідальністю «Оззон-Захід» знаходиться в Обухівській районній державній адміністрації (ІК: 04054725).

Тож, ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2025 витребувано у Обухівської районної державної адміністрації Київської області належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід".

Проте, листом № 60/07-15/1795 від 22.04.2025 Обухівська районна державна адміністрація Київської області повідомила суду, що станом на 22.04.2025 матеріали реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід" в паперовій формі не виявлено.

Відтак, враховуючи що матеріали реєстраційної справи відсутні як в Печерській районній в місті Києві державній адміністрації, так і в Обухівській районній державній адміністрації Київської області, а позивач, в свою чергу, як директор повинен бути обізнаний з місцезнаходженням матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід", суд ухвалою від 22.05.2025 зобов`язав Зайцева Андрія Львовича надати суду у строк до 11.06.2025 належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід". Зобов`язано позивача у разі ненадання витребуваних судом доказів - надати письмові обґрунтовані пояснення із зазначенням об`єктивних причин неможливості виконання вимог суду.

Згідно п. 2, ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду від 22.05.2025 отримана представником позивача 04.06.2025, що підтверджується довідкою Господарського суду міста Києва про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, відповідно до якої документ (ухвала суду від 22.05.2025) доставлено в електронний кабінет позивача 03.06.2025 о 22:15 год.

Проте, позивач вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 22.05.2025 року не виконав, а саме, не надав належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід", як і не надав письмові обґрунтовані пояснення із зазначенням об`єктивних причин неможливості виконання вимог суду.

Згідно зі ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, повязані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Варто зазначити, що наведені приписи були розглянуті Конституційним Судом України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012, в якому вказано, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (яка в силу ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України.

Приписами частин 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на особу, в якої знаходиться доказ, перешкоджає вирішенню спору по суті, призводить до затримання процесу судового провадження.

Суд відзначає, що позивачем без поважних причин не виконано вимог ухвали суду від 22.05.2025, відповідно у суду відсутні матеріали реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід", зокрема остання редакція статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід", що перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду даної справи.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору..

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у підготовче засідання чи у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об`єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов`язків, покладених на нього судом.

Аналогічного висновку, щодо застосування положень частини 4 статті 202 та пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України дійшов Верховний Суд у постановах від 16.08.2018 року у справі №910/23344/17, від 22.01.2019 у справі № 922/2584/18, від 13.09.2019 у справі № 916/3616/15 та від 12.12.2019 у справі № 910/2722/19.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем без поважних причин не виконано вимоги ухвали суду від 22.05.2025, не повідомлено суду про причини невиконання, суд залишає позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід" та Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 - ОСОБА_2 про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії без розгляду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд відзначає, що статтею 7 Закону України «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, які визначено цією статтею і перелік яких є вичерпним.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, залишення позову без розгляду, у зв`язку з неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 226, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оззон-Захід" та Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 - ОСОБА_2

про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 17.06.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Кодексом України з процедур банкрутства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, протягом десяти днів з дня її проголошення, з урахуванням вимог ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.О. Щербаков